Seligman developed the theory further, finding learned helplessness to be a psychological condition in which a human being or an animal has learned to act or behave helplessly in a particular situation — usually after experiencing some inability to avoid an adverse situation — even when it actually has the power to change its unpleasant or even harmful circumstance.
Seligman arendas teooriat veelgi edasi ning leidis, et õpitud abitus on psühholoogiline seisund, mille korral on kas inimene või loom õppinud teatud olukorras abitult käituma (tavaliselt pärast mingit liiki võimetuse kogemist mõnes negatiivses olukorras) ja seda isegi siis, kui tal on võime enda ebameeldivat või isegi kahjulikku olukorda muuta.