According to a study made by Von Feilitzen in the 1930s, the recording of many place-names in Domesday Book was "ultimately based on the evidence of local juries" and so the spoken form of Anglo-Saxon places and people was partly preserved in this way.
Von Feilitzeni poolt 1930. aastatel tehtud uuringute kohaselt põhines paljude kohanimede ülestähendamine Viimsepäevaraamatus "lõpuks kohalike kohtute tõendil" ning anglosaksi kohtade ja inimeste kõnekeelne kuju on osaliselt säilinud sellisel viisil.