After ten years of interregnum, the need for a strong centralised monarchy was clear even to the most independent of the dukes; Franks and Byzantines pressed and the Lombards could no longer afford so fluid a power structure, useful only to make forays in search of plunder.
Pärast kümmet aastat interregnumit oli vajadus tugeva tsentraliseeritud monarhia järele selge isegi kõige sõltumatumale hertsogitest; frangid ja bütsantslased surusid peale ning langobardid ei saanud enam lubada liiga muutlikku võimustruktuuri, mis oli kasulik vaid röövsaaki otsivatele marodööridele.