They were taken care of – as part of the displaced persons – by international refugee organisations until 1951 and then by West German authorities granting them the extra status of heimatloser Ausländer with preferential naturalisation rules, distinct from other legal aliens or stateless people.
Nende eest hoolitseti – ümberasustatud inimeste osana – rahvusvaheliste pagulasorganisatsioonide poolt 1951. aastani ja siis Lääne-Saksa võimude poolt, kes andsid neile eristaatuse heimatloser Ausländer soodsate naturalisatsioonieeskirjadega, mis eristas neid teistest seaduslikest välismaalastest või kodakondsuseta isikutest.