As many of the members held influential provincial positions, their reluctance to call for radical reforms or annoy their employers meant that they could not raise funds for armed forces, nor enforce laws they might pass.
Kuna paljud liikmed omasid mõjukaid provintsiameteid, tähendas nende soovimatus rääkida radikaalsete reformide eest või tülitada oma tööandjaid, et nad ei saanud koguda raha relvajõududele, ega jõustada seadusi, milleks nad olid kogunenud.