Aim and result – A Swedish-Czech comparison of consecutive clauses
Účel a důsledek – Švédsko-české srovnání vět účelových a důsledkových
Year: 2010
Authors: Silvie Cinková

Abstract (English):
Three types of subordinate clauses express the dependence of the event they denote on an event that is denoted by the governing clause: these are the result clause (henceforth RC), the purpose clause (henceforth PC), and the minimum requirement clause (henceforth MRC). This paper analyzes the semantics of various forms of event consecutiveness expressed by these three clause types in Swedish (mainly based on Clausén et al., 2003, pp. 633-639) and Czech (besed on Karlík et al., 1995), respectively. Findings in a 2-million Swedish-Czech parallel corpus suggest that different languages may exhibit different clause-type preferences (RC/PC/MRC) when referring to consecutive events of the same type.

Abstract (Czech):
V kulturně, avšak nikoli strukturně si navzájem blízkých jazycích (pár čeština-švédština) existuje strukturní i sémantické kontinuum mezi vyjádřením účinku a vyjádřením účelu. Paralelní korpus umožňuje detailní pozorování těchto přechodů v překladech. 
Česká vedlejší věta účelová je typicky uvozena podřadicí spojkou aby, zatímco věta účinková je typicky uvozena podřadicí spojkou že. Vztah účelový vyjadřuje žádoucnost, zamýšlenost děje popsaného vedlejší větou: Odešli, aby mě nerušili. Už jsem raději mlčela, aby se nerozzlobil ještě víc. Vztah účinkový vyjadřuje „následek děje nebo vlastnosti, a to větou uvozenou spojkami že (tak že, tolik že, takový že…), až, takže (div že, taktak že): Tvářil se tak, že jsem raději mlčel. (Karlík et al., 1995, s. 353).  Za strukturní i významový přechod mezi oběma typy lze považovat určení zřetelově srovnávací – speciální případ, kdy se porovnává míra děje, stavu nebo vlastnosti s očekávaným následkem (Karlík et al., 1995, s. 465 a cf. s. 457-459). S výjimkou případů, kdy je nedostatečnost/přílišnost příznaku popsaného větou řídící vyjádřena příslovcem příliš (a synonymy), které dovoluje výhradně použití spojky aby, může mluvčí volit mezi aby a tak, přičemž aby (podle Karlík et al., 1995) implikuje, že účinek je žádoucí nebo očekávaný: Petr nebyl tak zkušený, že by to pochopil. Petr nebyl tak zkušený, aby to pochopil. 
Ve švédštině jsou účinkové věty uvozeny podřadicí spojkou så att („tak že“) a účelové věty jsou uvozeny spojkou för att („pro že“). Zřetelově srovnávací vztah se také vyjadřuje pomocí spojky för att. Definice účinkové, resp. účelové věty staví do popředí fakticitu děje popsaného vedlejší větou, resp. jeho záměrnost. Účinkové věty charakterizují faktické děje bez ohledu na to, zda jsou žádané nebo zamýšlené dějem popsaným řídící větou, zatímco účelové věty charakterizují žádané nebo zamýšlené děje bez ohledu na jejich fakticitu. Sémantický rozdíl mezi oběma typy se však stírá v případech, kdy sám řídící predikát účinkové věty neoznačuje faktický děj (například proto, že je v rozkazovacím způsobu) a zůstává pouze strukturní rozdíl u predikátu vedlejší věty (různost spojek a použití pomocného slovesa skola, které vyjadřuje budoucnost, vůli a někdy povinnost). 
Příspěvek porovnává páry švédských a českých vět účinkových, účelových a zřetelově srovnávacích a pozorování doplňuje o rešerše ve větších jednojazyčných korpusech.