איש היערות - היצור ששינה את חיי לנצח

כותב: dorgg

זה התחיל בבוקר קיצי אחד, אי שם במערב קנדה, קוראים לי מייקל, ואני לומד בתיכון, יש לי הרבה חברים, ידידות ואני משחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר, אף פעם לא הייתי מעורב במקרים רעים, או מסתוריים וקריפים, אבל מה שקרה לי, שינה את חיי לנצח...

זה היה בסוף שבוע, בדיוק שבוע לפני חגיגות השנה החדשה , אני והחברים הקרובים שלי, ג'ון וניק, ישבנו סביב השולחן בכיתה ורצינו לחשוב איך לבלות יחד ולחגוג את השנה החדשה. לעשות פיקניק, לאכול פיצה ואולי גם קצת בירות, ניק הציע שנחגוג השנה ביער: היי חבר'ה!, הוא אמר לנו, ג'ון היה אדיש כהרגלו לסיטואציה, ואמר: מה ניק? , ניק אמר: "אתם יודעים, עוד שבוע השנה החדשה ורציתי שנחגוג קצת אתם יודעים; פיצה, פיקניק, אולי קצת אלכוהול..., בכל זאת, הרבה זמן לא עשינו את זה בגלל המגיפה! " ג'ון אמר: "אוי אתה והרעיונות שלך, בכלל אי אפשר ללכת מחר, יש מבחן עוד יומיים! ", אני רק הקשבתי להם מהצד, חשבתי לעצמי: "באמת יהיה מגניב ללכת ולבלות קצת..." אבל לבדנו ביער, בלילה?" ... "טוב זה ניק והרעיונות שלו".... "בכל אופן בזמן שאני שוקע במחשבות "אולי כדאי שנזמין את אמיליה, אני די דלוק עליה.." ובדיוק היא והחברה האחרת שלנו, לילי, הופיעו ליד ג'ון ושאלו אותנו: "על מה אתם מדברים?". ניק אמר לה שהוא רוצה לחשוב על דרך לבלות מחר, אבל ג'ון המטומטם הזה לא עוזר... ג'ון הביא לו כאפת שטות ולילי צחקקה במבוכה, רק אני ואמיליה הסתכלנו אחד על השנייה, וכאילו היא קראה את המחשבות שלי ואמרה: "טוב, יהיה מגניב לבלות יחד, לא מייקל?" ואני מובך מהסיטואציה: כ..., כן ברור ברברתי והסמקתי כמו טיפש, היא חייכה ואמרה: "טוב, אתה תביא קצת בירות ואני אדאג לפיצה, ניק ג'ון ולילי תחפשו לנו מקום טוב ביער לשבת בו?", שלושתם הינהנו בהסכמה, וניק שמח שהסכמנו על הרעיון שלו, ג'ון אמר, "טוב נו שיהיה, גם ככה זה חומר קל, אני אתכונן שנחזור," טפחתי לו על השכם, אבל הייתי מרוכז באמיליה, בשיער החום והיפה שלה, ובפנים המהממות שלה, והיא חייכה אליי, ואמרה לנו: "טוב, נתראה בנים"... והיא ולילי מיהרו אל הדלת כי הפעמון צלצל והמורה בריטני שנאה שמאחרים לה...

ישבתי בבית, השעה הייתה כבר דיי מאוחרת, סיימתי לאכול ארוחת ערב, ואמא שלי ביקשה ממני להגיד לה עם מי אני הולך, היא תמיד קטנונית כשזה מגיע לבילויים מאוחר, "יהיו בנות מייק"? היא שאלה בצורה חשדנית... ואמרתי לה באנחת ייאוש, "כן יהיו שתיים, רק שתיים!, אבל בזמן שהיא מבלבלת לי בשכל, אני רק מרוכז בבילוי של מחר, אני ואמיליה, אני ואמיליה, כל מה שחשבתי עליו...

היא בסוף נתנה לי ללכת, בתנאי שלא אחזור יותר מידי מאוחר, לא רציתי להתווכח איתה, כדי שלא תאסור עליי ללכת, ולפספס את המפגש עם אמיליה והחברים. אז אמרתי לה: "תודה אמא" גלגלתי לה עיניים מאחורי הגב ועליתי לישון...

התעוררתי בבוקר מוקדם, היום היה לנו יום חופשי, אז קמתי יחסית מאוחר, ירדתי למטה עייף, ואכלתי קורנפלקס, הטלוויזיה הייתה משום מה פתוחה, "כנראה הם שוב שכחו אותה דולקת"... חשבתי לעצמי... בטלוויזיה היה דולק ערוץ החדשות המרכזי, והם דיברו רק שטויות של מבוגרים, התקרבתי לשלט כדי להעביר ערוץ, כשהשידור נקטע פתאום עם מבזק, "אנו קוטעים את החדשות בעבור מבזק מיוחד, בשל עבודות בנייה מרובות ברחבי המדינה ביערות, נאסרת הכניסה למס' יערות בעיירות ווילדסייד, ת'ומפסוהון, וטורונטו.

הם התחילו להקריא שמות של יערות, ואז קלטתי את היער שלנו ברשימה, התעצבנתי ואמרתי לעצמי, "לעזאזל עם הממשלה הזאת, מה ביקשתי לבלות עם אימיליה?!" . לבסוף השדרן הזה סיים את הרשימה הארוכה הזאת, ואמר, "לפני שאנו עוברים לתחזית מזג האוויר, נמסרת לנו הודעה מרשות הבנייה הלאומית: "בזמן הבנייה יפוזר חומר רדיואקטיבי שנועד למוסס את העצים ביער, האנשים מתבקשים להתרחק מהאזור, בשל מסוכנותו של החומר לבני אדם." הוא סיים את דבריו בדרמטית ואמר, "כמו כן התושבים מתבקשים שלא להיכנס ליערות מס' ימים אחר כך, בשל יכולות הישארות של החומר בסביבה  ומסוגלותו לשנות גנטית את... ובלה בלה בלה, " מי באמת מקשיב לו, עכשיו אני לא אוכל לבלות עם אמיליה.!"

התקשרתי לניק ואמרתי לו, "יש פועלים מזורגגים ביער עוד כמה ימים, אי אפשר ללכת, הם בונים שם" ניק, מילמל כמה קללות ואמר, "אבל נו זה יער גדול רצח, למה אנחנו לא יכולים ללכת פשוט למיקום אחר ביער ?!" עניתי לו שאין לי שמץ, כי לא באמת הקשבתי לשדרן בחדשות, והוא אמר, שיהיה, שום עבודות מזורגגות לא יעצרו אותנו מלחגוג, תביא את הבירות ליום חמישי וניפגש"

והוא ניתק את הטלפון, ניסיתי להיזכר מה השדרן ההוא אמר בסוף, אבל שכחתי לגמרי, הלכתי למשחק כדורסל היום וידעתי שאמיליה תהיה בקהל כמעודדת של בית הספר, אמרתי לעצמי שזאת תהיה ההזדמנות להרשים אותה, אז אני חייב להיות מרוכז ולא לחשוב על עבודות בנייה טיפשיות"....

ניצחנו בהפרש גדול על הקבוצה היריבה, וקלעתי המון סלים, בסוף אמיליה ירדה אליי ואמרה לי "הייתי מדהים מייק!" הסמקתי ואמרתי לה: "זה שום דבר.., אני מופתע שזה הרשים אותך בכלל" אבל בראש שלי שאגתי בשמחה, "היי, אתה יודע מה עוד מרשים? " שאלה אמיליה, שאלתי אותה מה? והיא פשוט נישקה אותי, ואני זרמתי עם זה וכל שאר השחקנים צחקו בצד... אז שאלתי אותה: "אז זה אומר שאנחנו זוג עכשיו? היא אמרה שכן וחייכה, זה היה היום הכי טוב שהיה לי זה זמן מה, וכנראה האחרון השמח שיהיה לי גם להרבה מאוד זמן, כי מה שעמד לקרות מחר, שינה אותי לנצח...

הלכתי לקיוסק בבוקר וקניתי בירות, וראיתי את אמיליה בדרך, היא הייתה עם הפיצות שלנו, אז הלכנו יחד, והיא כבר התרגלה להיותנו זוג, ושאלה: "מאמי ראית שאי אפשר ללכת ליער נכון" ? אמרתי לה: "כן היה על זה משהו בחדשות, ניק אמר שפשוט נלך לחלק האחר של היער" , היא אמרה לי: "אבל לא משתמשים שם בחומרים מסוכנים? " חומרים מסוכנים?, לא שאני זוכר..."

הגיעה השעה, התאספנו כולנו ליד הבית של לילי, אני עם האלכוהול ואמיליה עם הפיצה, הספקתי לספר לניק ולג'ון עליי ועל אמיליה, שניהם גיחכו עליי, ניק צחק ואמר בקול סמכותי שכזה: "טוב זוג יונים שלנו, העבירו אליי בבקשה את הבירה וסלייס פיצה" , אמרתי לו שיסתום כבר ושלא הייתי צריך לספר לו, הוא לקח ממני את הבירה והתחיל לשתות, "ניק, חתיכת חזיר שכמותך!" אמר ג'ון, גמרת כבר שלושה בקבוקים וחצי מגש!" ניק תקע גרעפס ואמר "שיהיה" וגלגל עיניים, ג'ון התעצבן ואמר לו לחכות עד שנגיע למקום טוב.

המשכנו ללכת, השמיים נהיו יותר ויותר אפלים, והתחיל להחשיך, הוצאנו את הפנסים, ואז ניק אמר לג'ון: "זוכר שאמרתי לך שאני הולך להביא הפתעה" ? ושלף מצ'טאה באורך 40 סנטימטר לפחות. נעצרנו רגע אחד ואז הוא אמר: יא טמבלים חחחח, אני נראה לכם כמו רוצח?" , "זה למקרה שנפגוש אורחים לא רצויים הלילה"... אבל לפתע ג'ון שאל אותנו אם אנחנו מריחים את הריח המסריח שנהיה פתאום, לילי אמרה שכן, הרחתי את זה, זה היה ריח של ריקבון ותעשייה, ואמיליה אמרה: "אוי זה בטח החומר הזה של הפועלים, כדאי שנתחפף", ניק צחק בקול ואמר לי: "נו באמת מייק, תרגיע את החברה ש'ך, תיכף נשב ונאכל, תוציא בינתיים את הפנס מהתיק של לילי." התעצבנתי עליו, ואמרתי לו: "תגיד האדים המטומטמים האלה סיממו אותך?" הוא השיב לי בכעס, היה לי ברור שהוא כועס עליי בגלל שקלעתי את רוב הסלים ולא נתתי לו מרחב במשחק, הוא אמר לי לסתום ולהמשיך ללכת, אמיליה אמרה לי להתעלם ושהוא מקנא. המשכנו ללכת, הגענו לשביל שבקצה שלו ראינו משהו, "זאת בקתה" אמר לפתע ג'ון, לילי שאלה אם אנחנו מרגישים את הקור, באמת הייתה צניחה פתאומית בטמפרטורה, הצעתי שנלך לבקתה ונדליק שם אש להתחמם, הריח מקודם רק התחזק, והיה משהו מוזר באוויר, כאילו נהיה המון ערפל, ג'ון אמר: "זה לא מוצא חן בעיניי, בוא ניכנס וזהו". הסכמנו והמשכנו ללכת עד לסוף השביל, אבל הייתה לי הרגשה מוזרה כזאת, הרגשתי שצופים בנו, ואז שמעתי קראק פתאומי של ענף נשבר מאחורי, שאלתי את כולם: "גם אתם שמעתם את זה?" ניק השיב לי בקוצר רוח ואמר: "נו דיי להיות פראנואיד, בוא ניכנס כבר", אבל הרעש ששמעתי היה לא מוסבר כרגע, חשבתי שזה יישאר ככה, בטח סתם איזה חיה או משהו, או לפחות, ככה חשבתי...

הרעש הזה היה רעש כבד, אמרתי לעצמי, של צעד כבד של משהו, או מישהו שללא ספק הלך אחרינו, אבל נכנסנו לבקתה כבר, היה ריח מסריח אבל ניק אמר: "זה יותר טוב מכלום" הדלקנו אש וראינו שיש מנורה קטנה אז הדלקנו גם אותה, הסתכלתי מהחלון של הבקתה על השביל, בקושי ראיתי משהו, אבל יכולתי להבחין בצללית שחורה, ושני אורות בורקים וזוהרים, ח... חח.. חבר'ה? אמרתי, "כולם שאלו אותי מה קרה? אמרתי להם שיש משהו על השביל שבא לפה, ניק וג'ון באו להסתכל ואמרו לי שהם לא רואים כלום, נשבעתי להם שהיה משהו, אבל הם לא האמינו לי, ואתם יודעים, חבל מאוד שלא, כי אם כן היינו יכולים לצאת משם כולנו לפני זה...

התחלנו לאכול את מה שנשאר מהפיצה, אני ואמיליה התחבקנו טיפה, והתחלתי לשכוח את מה שראיתי לכאורה על השביל, ובדיוק שצחקנו כולנו מבדיחה על אחת המורות שלילי סיפרה, שמעתי את זה שוב, שוב ענף נמחץ, זה היה מחוץ לבקתה, הפעם כולם השתתקו, ניק צחק ואמר: "אני בטוח שזה איזה סתם תן או משהו כזה" אבל ג'ון אמר לו שאין תנים בכלל ביער, אבל כשכל המבטים חוץ משלי היו מוסבים מהחלון, ראיתי את זה שוב, שוב צללית שחורה, והפעם יותר קרוב, העיניים שלה היו זוהרות מאוד הוצאתי מהר את הטלפון שלי לצלם!, אבל... לא הייתה לי קליטה פתאום, לאף אחד לא היה, ניק אמר שאנחנו מתנהגים מוזר, ואמרתי לו להסתכל בחלון, כצפוי הוא לא ראה שום דבר, לא צללית, לא עיניים או אורות ושום רעשים.

הלילה נמשך והשעה הייתה כבר אחת עשרה בלילה, הצעתי שנתחיל לחזור, אבל ניק אמר לי:" בחייך אחי", הוא כבר היה שיכור...

אמיליה ואני לא השתכרנו, ואז נישקתי אותה והסבתי מבטי אל החלון, והפעם, או, הפעם זה היה שם בוודאות, נראה היה שכל פעם מחדש זה מתקרב אלינו, נבהלתי, אבל יכולתי לסרטט קווי מתאר לדמות הזאת, היא הייתה גבוהה, רזה עם ידיים ארוכות שהגיעו עד הקרקע כמעט, והרגליים שלו היו צרות, הוא החזיק משהו בידו הימנית, לא הצלחתי להבחין מה, אבל גם לא הצלחתי להבחין בפניו, אבל ידעתי כבר, אנחנו לא לבד...

ג'ון בא להסתכל, והפעם, הדבר הזה לא נעלם, להפך הוא קרוב יותר, ונראה היה שהוא גורר משהו על הקרקע, ומחזיק עוד משהו ביד ימין, הבחנתי בנצנוץ של החפץ, זה היה... גרזן?!! , לא רק שזה היה גרזן, הוא היה גם מגואל בדם, והבחנתי בבמבי קטן, לבמבי הזה לא היה ראש, נחרדתי קשות, אוקיי אמרתי לכולם, שכבר היו מרותקים לחלון," מה שהדבר הזה לא יהיה, זה מסוכן, מאוד מסוכן" , ניק כבר לא צחק בשלב הזה ונראה היה שכאילו השיכרון עזב אותו, הוא לא ראה מה שאנחנו רואים, אבל אני יודע עד כמה חיוור נהייתי, "מה נעשה שאלה לילי, אמרתי לה: "מסוכן לצאת לבחוץ, מי יודע מזה בכלל" , ניק אמר: "אולי זה שומר או מישהו שגר בבקתה הזאת", "אז למה לעזאזל הוא הוריד לפאקינג במבי הזה את הראש?!" , ניק לא ענה לי... אמיליה הייתה מפוחדת, לילי אמרה שנצא , אולי הוא צריך עזרה, אבל ג'ון התחרפן ואמר: "את נורמלית?!" , אה וזה מתקרב לפה!, רצתי להסתכל, "זה ממש היה קרוב, ואז הבנתי, "זה.. זה לא אנושי"... מלמלתי, הייתי משותק מפחד, ניק הוציא את הפנס והאיר עליו, ונחרדנו לגלות דמות בגובה שני מטר כמעט, עשויה ממה שנראה כמו גופה, מכוסה בברדס והיו עליו עלים, הראש שלו... היה המזוויע מהכול, במקום אישונים, ראינו שני פנסים וחיוך רחב, חיוך מרושע, השיניים שלו היו נוטפות דם, גופו היה מכוסה בתולעים שהזדחלו על גופו, ולפתע, שמענו שאגה, הוא שאג, וזה היה נשמע כאילו השטן בעצמו שואג, ראיתי את הציפורים עפות מהעצים בבהלה, והוא העיף את גופת הבמבי המרוטש על הבקתה, וניפץ את החלון, הוא פתח בריצת אמוק אל הבקתה, הניף את הגרזן שלו, ושאג כל כך חזק!, הוא כמעט הוריד לג'ון את הראש, ג'ון צרח לניק: "שלוף את המצ'טאה!!!" אבל היצור שלח יד לתוך הבקתה מהחלון בחיוך, והאגרוף שלו היה כה עצמתי שהעיף את ניק דרך החלון, ניק צרח מכאב, צרחתי על אמיליה ולילי להתכופף, היצור הזה, הניף שוב את הגרזן שלו, והפעם הוא לא פספס, ג'ון נפגע בפניו, זו הייתה למזלו שריטה, הוא ירק באגרסיביות דם לרצפה ולקח את המצ'טאה שהייתה זרוקה על הרצפה וכשהיצור היה עסוק בלהתכונן לעוד מכה, הוא הוריד לו את היד, נוזל ירוק וסמיך הושפרץ לעברי, ובקול פקיקה דוחה ראיתי אותו באימה מחייך, ומצמיח חזרה את היד שלו מאפס, הפעם ג'ון חטף אגרוף לבטן ונפל על הרצפה, לילי צרחה, אמילה ואני המשכנו להתכופף, ופתאום לא ראיתי אותו בחלון, ואז הדלת עפה בחוזקה מהמקום שלה, הוא חבט את ג'ון, אמיליה, לילי ואותי לרצפה, שמעתי צפצוף באוזניים, ידעתי שאין לנו סיכוי לעוף מפה, הדבר הזה היה חזק מידי, והוא היה בן אלמוות, הוא הרים את ג'ון מהשיער לאוויר והשליך אותו על הרצפה, ג'ון היה כולו מכוסה בדם, אבל קלטתי את ההזדמנות שלי, לקחתי את המצטאה של ניק וזרקתי לג'ון, וצרחתי: "תוריד לחרא הזה את הראש!!!" ג'ון הניף את המצטאה אבל לא פגע, היצור זעם עליו, דרך לו בחוזקה על היד ושבר אותה, ג'ון צרח, הוא דרך על המצ'טאה של ניק, ופשוט שבר את הלהב לשתיים, חטפתי ממנו מכה בראש וגם אמיליה ולילי חטפו, התעלפתי. קמתי שאני נגרר על הדשא, ראיתי את היצור, הוא לקח אותנו לאנשהו, אמיליה ולילי שתיהן נגררו על ידו ביד אחת, וג'ון היה צמוד אליי, רק ניק היה חסר.  ראיתי את ג'ון מדמם מהפה וממצמץ אליי, הגענו לסוג של מערה, וקלטתי מזווית העין מראה מזעזע, לפחות תשע גופות קרועות לגזרים, חסרות ראש, וכפותות מרגליהן לתקרה, זיהיתי אותם, אלה היו פועלים שעבדו פה, היצור חייך והחל לקשור את אמיליה ולילי לתקרה, והבנתי שאנחנו עומדים לסיים כמו הפועלים, הוא קשר את ג'ון לתקרה, ג'ון התעורר וצרח עליו שישחרר אותנו עכשיו, היצור התעלם ממנו, ראיתי אותו מתכונן לקשור אותי, הוא הלך להביא עוד חבלים, והשחיז בדך את הגרזן שלו עם אבן, אמרתי לעצמי: "אני לא מוכן לסיים ככה"... לא...., אבל מי יציל אותנו? הייאוש גבר בי, הרגשתי דמעות ושמעתי בכי ליידי, אמיליה ולילי קמו מהעילפון, שתיהן בוכות והיצור חזר ושיחרר צחוק, ראיתי אותו מוציא לשון ומלקק את הדם מפניה של אמיליה בחיוך זדוני" , לא הייתי מוכן לזה, "בן זונה אמרתי, בן אלף שרמוטות מזדיין!!!" תשחרר אותנו!!!, היצור חייך אליי, וצחק, צחוק זדוני, הוא השתעשע עם הגרזן, התחיל לחבוט באמיליה ובלילי, ג'ון היה באפיסת כוחות כמוני, ניק כנראה מתבוסס בדמו בבקתה, ואנחנו עומדים למות, ואז ראיתי צללית גוהרת מעליי, זה לא היה הייצור, זה היה ניק!, הוא החזיק בקבוק בירה ומצית קטנה, ואמר: "היי זין עם תולעים!" הייצור הסתובב, ניק שפך עליו את האלכוהול, הדליק את המצית והרים ענף מהרצפה, ואמר:"סלאמת!, עלה רקוב!" והבעיר את הענף ושילח אותו ביצור, היצור, שהיה מכוסה באלכוהול מהר מאוד עלה באש, הוא היה להבה חיה, הצרחות שלו, השאגה שלו הייתה נוראית, מחרישת אוזניים, הוא התמוסס על הרצפה בקולות פצפוץ ובריח של עשן, השתעלתי, ראיתי עיסה ירוקה מהולה באיבריו הפנימיים של הייצור, המוח שלו, הריאות, הלב, הוא היה מלא בתולעים, רציתי להקיא.

ניק שחרר את כולנו, ורצנו אל השביל, כשג'ון נתמך עליי, ניק הציל אותנו, עפנו מהיער הזה מהר ככל שיכלנו, אף אחד לא דיבר כל הדרך, הגענו ליציאה מהיער, כולם היו עם דמעות ודם על הפנים, היד של ניק הייתה שמוטה ושבורה, אמיליה ולילי היו מכוסות בדם, ג'ון החזיק בכאב את בטנו, "אני חושב ששברתי צלע", הוא ילל, אני הייתי חבוט ומכוסה בדם, כל כך שמחתי שהתחפפנו משם, שיצאנו כולנו בחיים, אחרי זה הגענו לבית של ניק, ישנו אצלו והתקלחנו, ג'ון נלקח לבית החולים וניק הלך אתו, אני, אמיליה ולילי סבלנו מחבלות בפנים ובידיים, לא ישנתי טוב חודשיים אחר כך, הלכנו אל המשטרה וסיפרנו להם הכל,על היצור, על הגופות, על הכל, הם לא לקחו אותנו כל כך ברצינות, אבל התנחמנו בעובדה שזה היה מת... או לפחות, ככה חשבנו...

**\*יומיים לאחר הבריחה מהיער\***

**אנחנו קוטעים את החדשות לטובת מבזק חדשות: 9 גופות של פועלים מרשות הבנייה הלאומית נמצאו בתוך מערה סמוך לחלק הצפוני של היער, מרשות הבניה הלאומית נמסר כי הגופות היו מרוטשות וקרועות לגזרים, ולכולן היה חסר ראש, השוטרים שמצאו אותן במערה על סמך עדות של קבוצת נערים שדיווחו על כך יומיים קודם, ונחרדו לגלות מה שהרג את הפועלים של הרשות, גרזן ענק, מאחד השוטרים הבכירים נמסר: "אף יצור אנושי לא היה יכול להחזיק את הגרזן הזה בקלות..."**

©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©