התרבות והחברה של אמבר

**‎תפריט האתר: אמבר , פרקי הסיפור , דמויות , בני המשפחה , ממשל ומשטר , ההיסטוריה המוכרת , גאוגרפיה ומקומות , כוחות, החיים היקום וכל השאר**

באופן כללי החברה בממלכת אמבר היא חברה פאודליסטית שמרנית ופטרנליסיטת. המונח פיאודליזם או המשטר הפיאודלי משמש בשני מובנים שונים: במובן הרחב הוא מציין שיטה חברתית-פוליטית-דתית הקיימת באמבר. במובן הצר, הפיאודליזם מציין מערך של קשרי תלות וחסות אישיים בקרב אליטה השולטת באמבר. מקור המונח פיאודום - מענק קרקע שנתנו אדונים לנאמניהם (לווסאלים שלהם).

החברה בעיר אמבר היא יותר קוסמופוליטית, כיאה לצומת הדרכים של כל העולמות, היא כל המקומות שאינם צל, היא המקום האמיתי ושם מתרחשים כל הדברים החשובים, וזאת למרות שישנן אחוזות של אצילים בממלכה, ומתחתם כפרים קטנים.

למרות כל האופי הקוסמופוליטי שלה, העיר אמבר היא גם, במובן מסוים, מאוד פרובינציאלית. מה שקורה באמבר באמת משנה; מה שקורה במעגל הזהב משנה פחות (אבל זה הופך לחשוב מאוד אם יש לזה השלכות על אמבר); כל השאר לא מעניין במיוחד.

האזרח הפשוט של אמבר מודע לכך שאמבר היא צומת הדרכים למה שהוא חושב כ"עולמות אחרים" (המונח "צל" ידוע ולעיתים בשימוש). אבל לרוב העולמות האחרים אין הרבה רלוונטיות יומיומית עבורו, ולכן הם קיימים בשולי המודעות שלו, במקרה הטוב (זה בערך המקבילה לתל אביבי שלא באמת אכפת לו מכל מה שלא משפיע על תל אביב).

למרות שמעמדות חברתיים חיים בנפרד זה מזה, ובמידה מסוימת הילידים חיים בנפרד מהזרים, העיר היא כור היתוך גדול. אינטראקציה בין מעמדות חברתיים ומקום מוצא היא דבר שבשגרה, אם כי יש צורות מסוימות של סנוביות חברתית או לאומיות שעדיין נפוצות בקרב חלקן. עושר יכול להתגבר על לידה, למרות שכסף נחשב חולף, בעוד שדם הוא דם.

הארמון המלכותי נמצא במרכז חיי החצר. זהו המרכז החברתי של המעמדות הגבוהים, בין אם האצולה, הכנסיה ובין אם סוחרי העשירים, ובמידה מסוימת גם למי שמשרת אותם. זה לא רק מקום שבו מתגוררים בני המלוכה; זהו המרכז העובד של הממשלה והזירה העיקרית לחיי המעמד הגבוה. עבור כל השאר, הנקודה העיקרית של מינגלינג פוטנציאלי הם השוקים הראשיים של אמבר, הכנסיות ורחוב השוק.

## חיים ארוכים, ומה לעשות עם זה

בני האצולה שמקורם באמבר (או למעשה ברוב ממלכות מעגל הזהב) מאריכים ימים, וככל שמישהו חשוב ומשמעותי יותר, כך סביר יותר שהוא יחיה חיים ארוכים. עם זאת, בהתאם, שיעור הילודה שלהם נמוך - ככל שמשפחה מאריכה חיים, כך שיעור הילודה שלה נוטה להיות נמוך יותר. כתוצאה מכך, באמבר, כל לידה וכל חיים יקרים, ועל אחת כמה וכמה בקרב המעמדות הגבוהים.

יתרה מכך, בני אצולה המאריכים ימים מרשים לעצמם להסתכל על דברים ארוכות. עם זאת, אנשים רוקמים הרבה תוכניות לטווח קצר, ונאבקים על יתרונות לטווח קצר; הם רואים בכישלון רק נסיגה זמנית, בידיעה שהם יחיו כדי לנסות שוב ביום אחר.

במידה מסוימת, משחק הפוליטיקה משוחק בשביל ניקוד. בחיים ארוכים חייבים לעשות משהו בשביל הבידור, ומעבר לרדוף אחרי האופנות האחרונות, למצוא ולהתמודד עם יריבים ראויים זו הדרך בה מעבירים את הזמן, לפחות בחברה הגבוהה. זה מוצא ביטוי במגוון דרכים - במסחר, בבריתות משפחתיות ויריבויות, במגוון תוכניות לשלוט בדברים מסוימים. עם זאת, חשוב לציין, הילידים של אמבר אינם ששים במיוחד להסלים את העניינים לרמת הקונפליקט התמותה. בחיים ארוכים אפשר לנסות שוב אם מישהו מפסיד, אבל אם אחד מת, הכל מסתיים לצמיתות. רוב האנשים חוששים שאם הם יסלימו סכסוך עד לנקודה זו, זה יגרום לתגובת שרשרת שתשאיר הרבה יותר אנשים מתים. רצח, בין אם בשוגג ובין אם במכוון, הוא דבר חמור ביותר, ולמרות שיש דו-קרבות, בדרך כלל מקפידים לוודא שהם לא צפויים להיות קטלניים. כתוצאה מכך, צורות יצירתיות של נקמה, בדרך כלל הולכות אחרי הדברים שחשובים לאדם ולא לאדם עצמו, הן סוג של אמנות בחברה אמבר.

## הכנסייה בתרבות ובחברה של אמבר

הכנסייה היא חלק בלתי נפרד מחיי היום יום של בני המעמד הפשוט. בעיני בני האצולה היא נתפסת בחשדנות כעוד גורם כוח משמעותי שיש לתת את הדעת ביחס אליו.

הכנסייה משתלבת בחיי היום יום של הממלכה, בין בדרשות המתקיימות כל יום ראשון, דרשות להן מגיעים המונים. בין בתמיכה ותפעול של רוב בתי החולים. ובין בתפעול של בתי התמחוי הרבים.

הכנסייה נתנה חסות לאיכרים שיעבדו את האדמות והקרקע שלה. מאמינים רבים מסרו לכנסיות ולמנזרים אדמה וקרקעות בתמורה לגאולת נשמותיהם, כך הרחיבה הכנסייה את שטחה והשיגה קרקעות ועושר רב.

לאט לאט השתלבה הכנסייה במערכת הפאודלית של אמבר. אנשי הכנסייה הפכו לוואסאלים ואפילו לסניורים, ויש לה צמיתים שעיבדו את אדמותיה בתמורה לחסות.

## חובות האדון והווסאל

יחסים פיאודו-וסאליים מבוססים על חובות הדדיות, מתנות ומענקים. הוסאל התחייב להיות נאמן לאדונו, לא להתייצב נגדו, להגיש לו עזרה (צבאית למשל) ועצה (להשתתף בקבלת החלטות ולסייע לו בשיפוט). לצמד חובות אלה קראו Consilium et auxilium. בנוסף לכך ציפו מווסאלים להגיש לאדוניהם מתנות וסיוע מיוחד בשעת הצורך (פדיון משבי, חיתון הבת וכן הלאה). כוחו הפוליטי של אדון התבסס על יכולתו לגייס סיוע צבאי ופוליטי מן הוסאלים שלו.

האדון מצדו התחייב לקחת את הווסאל תחת חסותו. בתקופות מוקדמות היו וסאלים סמוכים לשולחן אדוניהם שהחזיקו אותם בחצרם. שיטה זו נדחקה לטובת הפקדת מתנה בידיו של הווסאל, לרוב נחלה קרקעית המניבה הכנסות או מישרה שלה צמודות הכנסות כאלה. מענק מותנה זה נקרא בשם פיאודום. הפיאודום לא היה רכושו של הווסאל אלא מענק, שאותו 'החזיק' מטעמו של האדון, כל עוד מילא את חובותיו כלפיו; כמענק אישי היה צריך גם לחזור לרשות האדון עם מותו של הווסאל או כאשר זה הפר את חובותיו כלפי האדון.

הצמיתים היו משועבדים לאדון לנצח. הצמיתים קיבלו מהאדון קרקע לעבד. הצמיתים שילמו מס לאדון מחלק ניכר מיבוליהם. באביב ובקיץ שיפצו את הטירה. האדון שפט אותם והם קיבלו ממנו הגנה.

## השפעה של מִלחָמָה על התרבות באמבר

יחס למלחמה שונה מעימות אישי. למרות הסיכונים, אמבר מעורבת לעתים קרובות בהתעסקויות צבאיות מסוג זה או אחר. סכנת תמותה היא חלק ממלחמה, ואומץ והקרבה הם עדיין מעלות. ובכל זאת, היסטורית, המלך אוברון לא שש לבזבז את חייהם של אזרחיו שלו בלחימה; אף על פי כן, הוא שלח את ילדיו שלו לפקד על צבאות שנמשכו מצל, ובוודאי לא נרתע מלהשתמש באציליו ובקצינים המקצועיים של אמבר לשם כך. ובהתחשב באופי הלחימה, כמה חיים יקרי ערך כאלה מובלים לפעמים בקרב.

צבא הקבע של אמבר מצומצם למדי, אך הצי שלו משמעותי, וכך גם ימי הסוחר שלה. כמעט כל אציל מאמבר (בעיקר גברים) בילו זמן מה בים. רוב האזרחים מסוגלים להילחם אם ייקרא להם. לוקח זמן לא מבוטל להרים ולאמן צבא בצל, וכתוצאה מכך, במידה משמעותית, אמבר תלויה בהגנה שמעניקים הצללים של מעגל הזהב, ובצל ארדן, שהיא נקודת הכניסה הקלה ביותר לאמבר מלבד הים.