בעל

השיר של הדמות:

https://www.youtube.com/watch?v=7HYwgmeSToM

Dream Theater-Pull Me Under

בפנתאון הכנעני , בעל - או בעל הדד - הוא אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים, אל החיים, שמרווה את פני האדמה. בעל מתואר כלוחם רב עוצמה וכוח הלוחם בכוחות הרעים שמנסים לכלות את העולם ולהשמידו.

קישור למידע על בעל כפי שהוא מוכר בהיסטוריה הידועה לבני האדם: https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%91%D7%A2%D7%9C\_(%D7%90%D7%9C)

קישור למידע על המיתולוגיה הכנענית כפי שהיא מוכרת בהיסטוריה הידועה לבני האדם: https://he.wikipedia.org/wiki/%D7%9E%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%92%D7%99%D7%94\_%D7%9B%D7%A0%D7%A2%D7%A0%D7%99%D7%AA

בעל מתואר כלוחם גיבור, עשוי ללא חת, שאוחז בידו האחת חרב, בידו השנייה חזיז ברק, דורך על העננים, לראשו קרניים כאות לפריון, ומרעים בקולו ברעם, וארמונו המוכסף שוכן בהר צפון המיתי, הוא ג'בל אל ארקה (הר קל ), שגשמי זעף כבדים יורדים בו מדי שנה. פולחנו היה נהוג בכנענן, במיצרים וגם היה נהוג בקרתגו, שם שימש כאחד האלים הראשיים.

בעל הוא בנו של אל (אלו) והאלה אשרה , אחיהם של האל ים והאלה ענת והיה בעלה של האלה עשתורת. לבעל היו מספר נשים והן האלות: אלת היופי עשתורת , אלת הערפל פדרי בת אור , אלת הטל טלי בת רב (טלי בת גשם), ואלת העפר ארצי בת יעבדר. לבעל היו שבעה נערים עוזרים שהחשובים בהם הוא גפן ואגר (גפן ושדה).

משמעות שמו אדון, והוא מתואר כאדון העולם. כינויים נוספים של הבעל הם "זבול בעל ארץ" (נשיא אדון הארץ), "רכב ערפת" (רוכב ערבות, במובן של עננים), "אלאין" (האדיר), "אלאי קרדם" (אדיר הגיבורים). בעל נחשב לאלוהי החיים, כפי שהוא מצהיר "אני הוא הזן אלים ואנשים" שמתאים לתוארו "בן דגן", ולכן באחריותו לדאוג לקיומו של העולם. (יש הסוברים כי דגן היה כינוי של אל ויש הסוברים כי היה אחיו של אלו ).

הכנענים קראו על שמו את **גדול כוכבי הלכת במערכת השמש, צדק**, בדומה לאלים ראשיים אחרים דוגמת זאוס ויופיטר.

בתקופה הקדומה שמות אלים מקומיים בכנען הורכבו מהשם "בעל" + שם המקום, בהוראה של אדון המקום, לציין שהם אדוני ופטרוני המקום, כגון בעל צפון, בעל חצור, בעל קרניים, בעל כרמל, בעל גד, בעל מעון, בעל תמר, בעל זבוב , בעל פעור ורבים נוספים.

"**בעל הדד**", האל המקומי של אוגרית, בצפון סוריה של היום, חרג ממקומו והיה לאל הראשי של צידון, ומשם הפך להיות האל המרכזי של ארץ כנען כולה, ושמו התקצר לבעל.

ואולם האל מות היה תמיד מכנה אותו בשם הגנאי **מֵפִיץ ט֫פֶל שֶׁ֫קֶר** או **מֵפִיץ ט֫פֶל** או **מפיץ תפל** או **מפיצ-טו** (\*טפֵל – משני בחשיבותו, \*תפל - בתנ"ך יש למילה תפל גם משמעות מושאלת של חטא ושל דברים בטלים).

## ראשית ההיסטוריה של בעל (5000 עד 3300 לפני הספירה - תקופת האבן והנחושת )

בארץ כנען השחונה, בעל תפס מקום מרכזי בשל ההזדקקות לגשם, והוא מתואר כמי שהצליח לנצח בעזרת אחותו, האלה הלוחמת ענת , את האלים ים , אל הים והנהרות, ומות -  אל השאול והמוות שממנו העקרות והבצורת, ולחזור להרוות את פני האדמה. משמו נגזר המושג חקלאות בעל – שהיא חקלאות התלויה בגשמים, לעומת חקלאות שלחין, שהיא חקלאות שבה תעלות מים שמקורן בנהר משקות את השדות.

### בעל ומלחמתו בים - עליה למלכות הארץ

מסופר כי אלו רצה להמליך את אחד מילדיו שישמש כראש האלים וים היה המועדף עליו. אלו נתן עצות לים כיצד ינצח את בעל הדד (בעל) הטוען לכתר האחראי על הסערות והגשמים. במשתה שערך אלו הוא הודיע שהאל ים נבחר להמשיך את המלוכה והוא שלח שליחים שיודיעו על כך לאלה ענת - הפטרונית של בני האדם - כיוון שבהכרתה במלכותו של ים תהיה הכרתם של כל בני האדם במלכותו.

מרבית האלים לא התנגדו לבחירתו של אלו, שים יקבל את המלוכה, אך בעל התקומם וסירב להכיר במלכותו של ים. בעל שלח שליחים אל ים ובפיהם הבשורה שבכוונתו להילחם על המלכות בארץ. ים החזיר לו בתשובה שהוא מוכן לצאת למלחמה. בעל הרג את השליחים ששלח ים וכך נפתחה מלחמתם של שני האלים. במקורות רבים מופיע סיפור לפיו בעל ניצח את אחיו ים - אל הימים, ואת עוזריו, מפלצות הים הנוראות. בתחילה ים הציף את הארץ במי מלח והרס את היבולים, ואחותו, האלה שפש - אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע. כתר-וחסס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק שיעזרו לו במלחמתו נגד ים - יגרוש ("מגרש") ואימור ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו ניצח בעל את ים והפילו ארצה.

בעל הוכרז למלך על כל האלים וכשליטה הבלעדי של הארץ.

### ארמונו של בעל

מסופר כי לאחר ניצחונו על אל הים ומפלצותיו בעל מבקש לבנות לו ארמון שיבסס את מלכותו על האלים ובני האדם. לצורך כך הוא שולח את משרתיו גפן ואגר לאמו האלה אשרה , אם האלים, שתשכנע את בן זוגה, אביו, אל , לתת הוראה לאל האומנות כתר-וחסס לבנות לו ארמון. כתר-וחסס בונה לו את הארמון.

בעל הורה לו לבנות ארמון בלי חלונות, כנראה כיוון שפחד מאחיו מוֹת , שיעלה דרך החלון ויתגנב לארמונו. עליית מוות דרך החלון מתוארת גם במקרא: "עָלָה מָוֶת בְּחַלּוֹנֵינוּ, בָּא בְּאַרְמְנוֹתֵינוּ" (ירמיהו ט 20). לבסוף נבנה בארמון חלון אחד, כדי שנשותיו של בעל, פדרי בת אור ("ערפל בת האור"), טלי בת רב ("טל בת הגשם") וארצי בת יאבדר ("ארץ בת הים") יוכלו להשפיע מכוחן וקסמן על העולם.

### בעל ומלחמתו במות - הכליאה הראשונה

זמן לא רב לאחר שביסס בעל את שלטונו, האל מות , אל המוות, לא קיבל את מלכותו של בעל הרגו והורידו לשאול.

עקב כך נותרה הארץ ללא שליט והאלים התכנסו לדון בשאלה מי ראוי למלוך על הארץ. האלים בחרו באל עשתר , אך כשזה ישב על כס המלוכה הרגיש שאינו ראוי לה וירד מהכס.

לאחר מותו של בעל פוקדים את הארץ בצורת ורעב. אלו , האבל מצר על מות בנו, קורע את בגדיו ומפזר עפר על ראשו.

האלה ענת , אחותו של בעל, זועמת על מותו והיא רצתה להשיב את המלוכה לאחיה ויצאה להילחם במות. היא ירדה לשאול עם צבאותיה, הביסה את מות והחזירה את אחיה בעל לחיים ומשחררת אותו מ'בית החופשית ', מקום משכנם של המתים.

בזמן זה, אלו, אבי האלים חלם חלום ובו חוזר בעל לרשת את הכס. אל החליט לתת את המלוכה לבעל סופית. מות יצא למלחמה נוספת בבעל ובענת, אך בפעם הזאת בא אבי האלים והכריז שבעל יירש את המלוכה ואסר על מלחמות נוספות בין האלים.

לאחר אירוע זה נעלם אלו - אל האלים הכנעני.

## תקופת הביניים - מלכות האדמה (3300 עד 1200 לפני הספירה - תקופת הברונזה )

תקופת שלטונו זו של בעל מאופיינת ברגיעה יחסית, כנען מהווה גשר בין האימפריה המצרית לאימפריה האשורית ברחבי כנען נבנים עשרות של ערי מדינה, בהם יש מקדשים רבים לבעל (ופחות לאלים אחרים).

האלים הכנענים האחרים כפופים למרותו של בעל ועושים את דברו - בעל הוא אל האלים.

בתקופה זו מתפתחים גם קשרים עם פנתאונים שכנים ובפרט הפנטאון המצרי, הפנטאון המסופותמי, הפנטאון האשורי, הפנטאון האכדי והפנטאון השומרי.

פולחן הבעל דמה לשאר הפולחנים בכנען. בני האדם בנו לכבודו מזבחות ומקדשים, הקריבו לו קורבנות, קראו לבניהם בשמו (שמות תיאופוריים - כלומר, שמות שמרכיב האל מצוי בהם, כגון אֶתְבַּעַל, יְרֻבַּעַל), האמינו בכוחו וקראו אליו לעזרה. מן המסופר במלכים א י"ח נראה, שכוהני הבעל ונביאיו נהגו לרקוד סביב מזבח הבעל, להקיז דם כדי להתנבא מתוך אקסטאזה ולקרוא לאלוהיהם להופיע ולהראות כוחו ברבים: "וַיִּקְחוּ אֶת הַפָּר אֲשֶׁר נָתַן לָהֶם וַיַּעֲשׂוּ, וַיִּקְרְאוּ בְשֵׁם הַבַּעַל מֵהַבֹּקֶר וְעַד הַצָּהֳרַיִם, לֵאמֹר: 'הַבַּעַל עֲנֵנוּ!'...וַיְפַסְּחוּ עַל הַמִּזְבֵּחַ אֲשֶׁר עָשָׂה. וַיִּקְרְאוּ בְּקוֹל גָּדוֹל וַיִּתְגֹּדְדוּ כְּמִשְׁפָּטָם בַּחֲרָבוֹת וּבָרְמָחִים עַד שְׁפָךְ דָּם עֲלֵיהֶם" (י"ח 29-26).

על-פי המסופר במקרא, עבודת הבעל החלה בקרב ישראל כבר בתקופת המדבר. העם הצטרף לבנות מואב ועבד את בעל פעור (במדבר כ"ה). משה פקד על שופטי ישראל: "הִרְגוּ אִישׁ אֲנָשָׁיו הַנִּצְמָדִים לְבַעַל פְּעוֹר". כעונש על העבודה לבעל, הביא ה' על העם מגפה, שבה מתו 24,000 איש.

סוף תקופת שלטונו של בעל כאל האלים מגיע לקצו ב 1500 לפני הספירה במסגרת תבוסת הכנענים למצרים בקרב מגידו . לאחר תבוסה זו, הפנתיאון המצרי מקבל כוח רב בארץ כנען ושליטתו של בעל בכנענן, באלים האחרים והסביבה נחלשת.

בעל מאבד את מעמדו כמלך האלים.

בתקופה זו אל חדש ומסתורי מגיע אל כנען ומתחיל בכיבוש הארץ, החרבת ערי הכנענים, החרבת מקדשי האלים.

האל החדש לא מגלה את פרצופו, לא יוצר קשר עם יתר האלים, הוא לא מכיר בהם והוא מכונה בפי העבריים בשם **יהווה** .

בתקופת הכיבוש של העיבריים וההתנחלות בכנען, אומצו חלקים מן הפולחן הכנעני ומוזגו בפולחן ליהווה . החיים בכפיפה אחת עם האוכלוסייה הכנענית הביאו רבים מישראל לאמץ פולחן סינקריטיסטי זה. עדויות לכך אנו מוצאים, למשל, בתיאורי תקופת השופטים: יואש, אביו של השופט גדעון, קרוי על שם ה' (יוֹאָש=יְהוֹאָש), אולם בביתו מצוי מזבח לבעל, ובנו, גדעון, קרוי גם יְרֻבַּעַל. בימי שלטונו של גדעון עבד העם את ה', אולם מיד "כַּאֲשֶׁר מֵת גִּדְעוֹן, וַיָּשׁוּבוּ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וַיִּזְנוּ אַחֲרֵי הַבְּעָלִים וַיָּשִׂימוּ לָהֶם [את] בַּעַל בְּרִית לֵאלֹהִים" (שופטים ח 33).

הפולחן לבעל רווח גם בממלכת יהודה בתקופות שונות. על-פי המסופר במקרא, הוקם בימי מלכותה של עתליה מקדש לבעל, שנותץ אחר כך בימי נכדה, יואש. בימי מנשה בן חזקיהו שב ופרח פולחן הבעל: הוקמו מזבחות, מונו כוהנים ובתוך בית המקדש הוצבו כלים וחפצי פולחן לבעל ולאלה אשרה . בימי יאשיהו, נכדו של מנשה, בוצעה רפורמה פולחנית מקיפה, ובמסגרתה הושמד כל שריד וזכר לפולחן הבעל: "וַיְצַו הַמֶּלֶךְ... לְהוֹצִיא מֵהֵיכַל ה' אֵת כָּל הַכֵּלִים הָעֲשׂוּיִם לַבַּעַל וְלָאֲשֵׁרָה וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם וַיִּשְׂרְפֵם מִחוּץ לִירוּשָׁלִַם... וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים ... וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל, לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ...." (מלכים ב כ"ג 5-4).

על-פי עדותו של ההיסטוריוגרף המקראי, תמיכת בית אחאב בפולחן הבעל הגיעה עד כדי רדיפת נביאי יהווה והמתתם (י"ח 4, 13). יֵהוּא בֶּן נִמְשִי, שהדיח את בית אחאב מן השלטון, פעל נמרצות לסילוק עבודת הבעל מישראל, אולם מאה שנים אחר כך עדיין מחו נביאי ישראל על שילוב פולחנו של הבעל בפולחן ליהווה. מנבואותיו של הוֹשֵעַ בֶּן בְּאֵרִי, שחי בישראל במאה השמינית לפני הספירה, עולה כי עבודת הבעל פרחה בתקופה זו וכללה בניית מקדשים ומזבחות בראשי ההרים והגבעות, עשיית פסלים ומסכות, בעיקר פסלי עגלים (שסימלו את הבעל), הקרבת קורבנות, השתתפות בפולחני פריון וניחוש העתיד באמצעות חפצים שונים: "עַמִּי בְּעֵצוֹ יִשְׁאָל וּמַקְלוֹ יַגִּיד לוֹ ... עַל רָאשֵׁי הֶהָרִים יְזַבֵּחוּ וְעַל הַגְּבָעוֹת יְקַטֵּרוּ...וְעַתָּה יוֹסִפוּ לַחֲטֹא וַיַּעֲשׂוּ לָהֶם מַסֵּכָה מִכַּסְפָּם... עֲגָלִים יִשָּׁקוּן" (ד 13-12; י"ג 2-1). הושע מנבא, כי יום יבוא ובני ישראל יקראו רק בשם ה' ויאמינו בו בלבד, ולא ימזגו אמונה זו עם האמונה בבעל: "וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא נְאֻם ה' תִּקְרְאִי אִישִׁי וְלֹא תִקְרְאִי לִי עוֹד בַּעְלִי. וַהֲסִרֹתִי אֶת שְׁמוֹת הַבְּעָלִים מִפִּיהָ וְלֹא יִזָּכְרוּ עוֹד בִּשְׁמָם" (הושע ב 19-18).

החפירות באתר הארכיאולוגי אוגרית גילו כיצד התבצע פולחן הבעל. מן הכתוב עולה שמדי שנה ציינו את יום מותו של בעל ואת תחייתו כחלק מטקס פוריות כנעני. בטקסים הקריבו בעלי חיים, שאותם שרפו, ולפי העדויות הפולחן כלל לא פעם קורבן אדם וזנות במקדשיו.

## הנפילה והכליאה (1200 עד 800 לפני הספירה - תקופת הברזל )

### מזימתו של מות ונפילת הפנתיאון הכנעני

למרות שהאל מות הובס על ידי האלה ענת בקרב, אין באפשרות בעל וענת להרוג את מות לצמיתות כמו שאין להביס את המוות עצמו. על מות נגזר להכיר במלכותו של בעל כמל האלים.

האל מות לא הסכים להשלים עם תבוסתו ובמשך שנים רקם מזימה להפיל את בעל מכסאו, מאחר והאל אלו (שנעלם) אסר על מלחמות נוספות בין האלים, נעזר מות בכהני האל החדש - יהווה אלהי העברים וסייע להם בסתר במלחמתם כנגד הבעל ונביאיו.

במהלך שנים רבות הכנענים בסיועו של בעל נלחמים ללא הפסקה בעבריים בסיועו של יהוה, בתחילה הכנענים מצליחים במלחמתם בעברים (ראו למשל את כתובת תל דן המתארת נצחון של חזאל מלך ארם דמשק על המלכים העבריים) ואולם, עם הזמן התמונה משתנה. אחד מהשיאים המלחמה בין העבריים לבעל היה אצל אליהו הנביא בהר הכרמל בעימותו עם פולחן הבעל , בתקופה של בצורת, ביקש אליהו מנביאי הבעל להוריד אש על המזבח, ולאחר כישלונם ואיבוד אהדת העם, הרג אותם. המקרא מתאר טבח נוסף שנעשה בעובדי הבעל על ידי המלך יהוא בן יהושפט . את החיסולים הללו יש גם לראות בהקשר של הניסיון להשמדת נביאי ה' באותה תקופה, בידי המלכה איזבל הצידונית , אשתו של אחאב מלך ישראל , שתמכה בפולחן הבעל עוד מבית אביה - אתבעל מלך צידונים (מלכים א' ט"ז, לא).

לבסוף מזימתו של האל מות צלחה והוא הפיל את בעל מכסאו וגרם לכך שהוא **יכלא לצמיתות בשאול** ואולם היה לכך מחיר כבד והוא בהרס הפנתיאון הכנעני ושקיעתה של התרבות הכנענית.

בעל רדום בשאול, מידי פעם מתעורר וחזור לשנתו הארוכה - אין עוד מבני האדם שסוגדים לו ודתו על כדור הארץ התפוגגה.

## בעל מקבל מעמד חדש (תקופת הנצרות - 0 עד 2016 לספירה)

בתקופת הולדת הנצרות בעל הכלוא ב'בית החופשית ' (מקום משכנם של המתים) מגלה כי האל מות אינו שולט עוד בעולם המתים ותחתיו הגיעו אדונים חדשים אשר בראשם עומד האחד ששמו מביא האור - הלל בן שחר .

החלפת שלטון זו מעניקה לבעל הזדמנות חדשה לחופש, אך השנים מלמדות אותו כי הוא ממשיך להיות כלוא בגיהנום והפעם בצלו של אדון אחר - הלל בן שחר.

כוחו העצום מקל עליו בטיפוס בסולם המעמדות בשאול ובשלב כלשהו הוא אף עוקף את בעל זבוב (אל אחר מהתקופה הכנענית).

למרות תפקידו הרם בשאול, בעל ממשיך להיות כלוא בשאול והיכולת שלו להשפיע על העולם הממשי מצומצמת.

על כן, בעל ממשיך בשנתו ובחלומות על התקופה העתיקה בה הוא היה בעל מלך האלים בארץ כנען.

## התעוררות

בשנת 2016 לספירת הנוצרים התעורר בעל שוב מחלומו, הפעם לא היה זה מבקר שהגיע לבקרו בבית החופשית, הפעם זה היה קול שהגיע מהעולם הממשי, קול אדם, אשר זימן את בעל אל העולם הממשי,

שיר ברקע: https://www.youtube.com/watch?v=7HYwgmeSToM

*בן האנוש בחדר חשוך ללא חלונות, הוא לבוש בגלימות שחורות כבדות, הוא עומד במרכז כוכב מחומש ענק המואר באור נרות, הוא אוחז בגביע עץ מלא בדם, לרגליו גבר עירום צעיר ומסומם ששיערו בצבע הקש.*

*בן האנוש 'מניף את ידו וקורא בקול*:*"בשם כוחות האופל והאחד שאין לנקוב בשמו אני קורא בשמך האמיתי ופוקד, מפיסטו התייצב בפני, מפיסטו התייצב בפני, מפיסטו התייצב בפני".*

*בעל מתעורר מחלומו על **ארתור פאוסט** , הוא כועס, רעמים וברקים מתגלגלים מסביבו. מישהו מביט בו, בן אנוש מהעולם המוחשי.*

*הוא מביט ב'בן האנוש' ועיניו בוערות בכעס, כעבור מספר שניות, מבטו משתנה וחיוך עולה על פניו, הוא אומר לפדרו בלגלגנות: "זה אולי כינוי שלי אך לא שמי האמיתי, אתה אינך חושב שתוכל לדבר אלי ללא שמי האמיתי... **אני אטרוף את נשמתך בן אנוש עלוב**!" (בצעקה מחרישת אוזניים)*

*הנרות כבים. והחדר מואר באדום מאור עיניו היוקדות של בעל.*

*בן האנוש 'קופא במקומו, רועד, הוא לא יכול לזוז, בעל מתחיל לעקל את נשמתו של 'בן האנוש', כאב יוקד וחד מפלח את ליבו של 'בן האנוש' הוא עומד למות.*

*בן האנוש ממלמל: "ח.. ח.. חכ.. חכה, אני יודע את שמך האמיתי..." והוצא צורח בכל כוחו "**בעל הדד**".*

*חיוכו של בעל נעלם.*

## ארתור פאוסט

למן שנת 2016 בעל חזר אל כדור הארץ והוא משתמש בגופו של בן אנוש בשם ארתור פאוסט, שהיה פעם קוסם ממסדר הרמס לבית טיטלוס (Tytalus).

למידע מפורט ראו את דף הדמות.

## **נתוני טכניים למשחק:**

### **מאפיינים של דמות האור**

**מאפיין**: עיניים רושפות באש, **השפעה**: ויזואלית, **עוצמה**: ?

**מאפיין**: אישיות עצבנית וכועסת, **השפעה**: פסיכולוגית על העצמי, **עוצמה**: ?

**מאפיין**: גשם וברקים, **השפעה**: על הסביבה, **עוצמה**: ?

**מאפיין**: קרניים, **השפעה**: פסיכולוגית על האחר, **עוצמה**: ?

### **הדרכים (מגבלות) של הדמות**

**שם הדרך**: דרך הכאב, **עוצמה**: ?, **ארוע השפעה**: לא ידוע, טרם חבה את דרך הכאב

**שם הדרך**: דרך האש, **עוצמה**: 3, **ארוע השפעה**: יסוד בעייתי מבחינת בעל.

### **כוחות של הדמות**

**שם הכוח**: מודעות האור העצמית: **עוצמה**: 2, **ארוע**: יכול להבחין בכל דבר שגשם יורד עליו או שהוא מואר בברק

**שם הכוח**: הורדת גשמים: **עוצמה**: 2, **ארוע**: יכול ליצור ולזמן סערות וגשם

**שם הכוח**: ברקים ורעמים: **עוצמה**: 4, **ארוע**: יכול ליצור ולזמן ברקים ורעמים

**שם הכוח**: דרך החרב: **עוצמה**: 3, **ארוע**: לחימה בחרב