Vjerska pripadnost u svjetlu postanka Subotice slobodnim kraljevskim gradom 1779. godine

Pored namjere da čitatelje prigodno podsjetim na 22. siječanj 1779. godine, na ovaj kratki rad me potakla još jedna stvar. U posljednjem desetljeću u subotičkoj historiografiji, a posebno posljednjih mjeseci među političarima i novinarima u službi velikosrpske politike, kvaziznanstveno se govori o odnosima katoličkog i pravoslavnog puka u Subotici XVIII. st. Pri tom se ne preza od laži, poluistina, izostavljanja temeljnih stvari, a uz sve to ide i neznanje notornih historijskih tokova u Europi i Srednjoj Europi tog doba.

Kako bi se o tome moglo opširnije pisati, ovdje će biti riječi samo o položaju pripadnika određenih vjera (posebno pravoslavnih i katolika) u doba postanka Subotice slobodnim kraljevskim gradom (22. siječnja 1779.), djelimice i poslije toga.

Navedenog dana naš grad je stupanj slobodnog kraljevskog grada (zajedno s novim imenom — Mariatheresiopolis) dobio posebnim privilegijem. Sastavljen je od 20 dugih paragrafa različitog sadržaja, s tim da su etnički i konfesionalni elementi zanemarivi. Ipak, nekoliko je mjesta u privilegiju gdje se oni spominju.

1) Jedino mjesto u čitavomprivilegiju gdje se spominje etnički termin jest XIII. paragraf. U njemu se kaže da se srpskom pravoslavnom stanovništvu (Rascianae GraeciRitus non Unitis) u ovom gradu garantira uživanje carsko-kraljevskih privilegija koje su inače uživali na cijeloj teritoriji Madžarske.

Dakle, uopće se ne radi o tome da su »srpske privilegije Subotici onda bile umanjene«, »da su Srbi bili diskriminisani«, »bili građani drugog reda«, »da je onda došlo do proterivanja Srba iz Subotice« itd., a što se sve moglo čuti i pročitati posljednjih mjeseci. Zapravo se radilo o tome da su njihova kolektivna prava izražena u privilegijama bila zajamčena. Kako su nastali ti privilegiji i kakav im je bio sadržaj?

Bježeći pred Turcima, Srbi ispod Dunava su se još od XV.stoljeća stalno sklanjali u Hrvatsku i Madžarsku, od čijih su kraljeva dobijali određene povlastice koje su se ticale njihove vjere.

Bezobzirno jeftino politizirajući i polazeći od premise da se sve što nije neposredno srpska povijest mora odbaciti kao crno-žuta, vatikanska, masonska i ina zavjera protiv srpstva, aktualna subotička SPS politika baca ljagu na jedan stvarno veliki događaj u povijesti Subotice, koji je donio dobra svim žiteljima grada bez obzira na vjeru i naciju. Stav ovakve politike je možda i shvatljiv jer većina SPS-ovaca, odnosno njihovih predaka nisu imali nikakve veze sa Subaticom, a pogotovu prije »oslobođenja 1918«, nisu ni čuli za nju.

Nadam se da je ovim skinut dio ljage koji se bezočno baca na povijest naše varoši, i ujedno joj čestitam ovaj tako važan dan. Poželimo joj svi da ga još mnogo puta slavi.

1. ↑ Valja pripomenuti da su bački Bunjevci ovaj grad nekada zvali Subatica. No, ovaj hrvatski naziv grada je uspješno istisnut ubrzo nakon 1918. godine, budući da je u upotrebu bio unešen oblik koji su koristili Srbi — Subotica.
2. ↑ Izvorni latinski tekst privilegija objavljen je u : Iványi István, Szabadka szabad királyi város története I-II, Szabadka 1892. Prijevodi na srpski (ekavicu) i madžarski jezik su objavljeni u zborniku: Svedočenje vekova, pravni položaj i stanovništvo Subotice 1391 — 1828, Koreni I, Subotica, 1991 (u daljnjem tekstu — Koreni I).
3. ↑ In Regno et Partibus eidem adnexis degentes et constituti Graeci Ritus non uniti, Rascinae gentis homines antiqua Caesareo-Regia privilegia in anno millesimo septingentesimo quadragesimo tertio etiam per Maiestatem nostram benigne confirmata haberent; Ideo incolae huius Civitatis Graeci Ritus non uniti, in quantum in usu illorum privilegiorum ibidem fuerint, in illo iuxta genuinum illorum sensum et tenorem etiam in posterum permaneant...
4. ↑ Valja pripomenuti da je Subotica sve do 1918. godine spadala medu općine i gradove s najvećim brojem hrvatskoga žiteljstva, i to kako u apsolutnom, tako i u relativnom (procentualnom) broju.