אדגר ממשיך לגלות את עצמו

סצנה חדשה

הזמן: 21.1.1980 (?)

המקום: פנטהאוס של מישהו. היכן שהוא בגוטהם.

אדגר משתתף בשמחה באורגיה בפנטהאוס. הוא לא בטוח מי הבעלים של הפנטאוס ואיפה הפנטאוס נמצא. הוא הגיע לכאן לאחר לילה סוער בקורטני אקט שבו הוא הכיר חברים וחברות רבים, ואחד מאלו הזמין אותו לבוא איתו לאפטר פרטי סוער. האור כבר עלה לפני זמן מה, ועדיין האנשים, חלקם על סמים, חלקם על אלכוהול וחלקם סתם אנרגטיים ממשיכים להנות להם. אדגר שאינו בוחל במגע האישי כשנדרש, עוסק במלאכה במרץ רב. הפנטהאוס מכיל גם בריכה קטנה, בר משקאות שנראה ריק לאחר השעות האחרונות, ספות ושטיחים לרוב. אדגר נהנה מהמראות השונים - נשים וגברים - שמסביבו.

אדגר בוחר לו גברת נאה שנראה לו שיהיה נעים להתכרבל איתה לשעה הקרובה, עד שיתאושש וניגש אליה לעשות כן

בדרך, הוא משתדל לקלוט את כל תכולת הדירה והנוכחים, לניתוח לאחר מעשה

בשלב הנוכחי קל למצוא גברות נאות רבות להתכרבל איתן, הבוקר כבר עלה, כולם ערים כיממה, והרצון להתכרבל חזק הוא. כאשר אדגר מתמקם לו בנוחות ובחמימות, צופה על השלג שיורד בחוץ, הוא קולט שהוא כבר ראה את הפנטהואס הזה כבר בעבר מתי שהוא. המקום מוכר לו, למרות שמצד אחד הוא בטוח שהוא לא היה כאן, אך מצד שני הוא בטוח שהוא מכיר אותו... הדבר מוזר עד למאד.

אדגר מתמקם בין חמוק או שניים ועוצם את עיניו. ג'ק מסתקרן ועורך חיפוש אחר רמזים בזכרונותיו. הוא מתמקד באלמנטים של המבנה עצמו או אולי פריט יוצא דופן אם ישנו ומתחיל לדפדף אחורה בזכרון

הדבר לוקח זמן רב, הגברת איתה התמקם אדגר ממזמן נרדמה. למעשה רוב האנשים נרדמו מסביב. הסיבה שזה לוקח זמן כה רב, זה שהמידע לא נמצא בזכרונות על מקומות בהם נמצא אדגר בעבר, כך שחיפושים מהירים וממוקדים לא עבדו. אדגר נאלץ לבצע חיפוש אחר תמונה בזכרון, שזה סוג החיפוש האיטי ביותר הקיים. יש צורך לעבור על טרה'ות של מידע ולהשוות תמונה. אולם בסופו של דבר החיפוש העיטי הצליח ואדגר בודק את המקום בו נמצאת תמונה דומה. מסתבר שזה אוסף החוויות שעברו עליו במהירות גבוהה כאשר הוא עמד מול דנה, באחוזתה, נופל אל תוך עיניה, חווה חוויות רבות על גנבים ואנסים, זוג עושה אהבה ואורגיה פראית. החוויה של אותה אורגיה שהוא חווה בעיניה של דנה - היא האורגיה שהרגע הוא חווה במציאות!

ג'ק ממש קופץ מעורו הוירטואלי בעוד שאדגר מתמתח בעדינות כשהוא מקפל את עצמו החוצה מתוך ערימת הגפיים ונעמד במרכז החדר. היתה לו הרגשה לגבי הגברת והוא עדיין לא בטוח לגבי טיב ההרגשה...

נאחז בתמונות חולפות שבזכרונו, ג'ק מנסה לזהות היכן הן התרחשו, אולי לזהות את השותפים המדוברים?

כיוון שהוא מוטרד מהאפשרות שהתמונות למעשה שיקפו את החוויה שלו, הוא מתחיל את המחקר שלו מעצמו.

בדיקה קצרה מעלה שהחוויה שיש לו מהנפילה לעיניה של דנה מאד דומה אך לא זהה לזה שעבר עליו. רבים מאדונים והגברות דאז עדיין מככבים גם היום אך יש שוני. גם בדיקה מרחבית תגלה שינויים קטנים - לדוגמא ואזה שמופיע על השולחן שם, נמצאת על הארונית כעת.

ג'ק מזהה את מי שהביא אותו למקום, מה בדיוק הם אמרו, את הכתובת ומסייר במקום כדי לדלות פרטים על זהות הבעלים, מקווה כנגד כל הסיכויים אולי למצא את הגברת במקום.

הוא דולה כל פרט שעשוי להיות רלוונטי לקראת המפגש הקרוב עמה

הבעלים של המקום הוא גבר מזוקן בשנות הארבעים, שרוע עירום, עם איברו (הקטן למדי) ישן עמוקות לאחר ארועי הלילה שעבר.

כאשר אדגר עובר שוב ושוב על כל פרט אפשרי הוא שם לב שנקודת המבט של אותה חוויה עינית הייתה מלמעלה ותמיד מאותה נקודה בחדר.

אדגר ניגש למקום ממנו הוא יוכל לצפות בנקודה המדוברת ומחפש כלשהו אמצעי מעקב, פיזי, רוחני או תשתיתי

אדגר עובר על מיטב אמצעי המעקב והחיפוש שלו. כנראה אנשים היו חושבים שהוא מוזר בזה שהוא מסתכל על נקודה בודדת כל כך הרבה זמן, אלמלא כולם ישנים מסביב.

אדגר מנסה בכל הכלים שיש בידו, לוקח לו זמן רב והוא מוצא שבאופן מוזר דווקא כשהוא מתרכז בגופו שלו, תוך שימוש במרחב השם גוף, הוא מצליח לראות משהו באותה הנקודה. משהו נמצא שם, קשה לראות בדיוק מה, אבל יש שם משהו. אדגר הופך בראשו כיצד הוא יכול להדגיש את יכולות הגוף שלו על מנת לראות יותר טוב?

ג'ק חוכך בדעתו ומעלה את שולחן העבודה מהחדר הכחול. הוא משחזר כיצד הרוטינות משתלבות במפה ועוקב אחר קווי המידע שרצים. מאוד נוח שהמפה כבר מחולקת למתחמים כך שיותר קל לו להתמקד בפן שמעניין כעת - גוף. הוא מנסה ליישם משהו דומה למה שהוא עושה כשהוא מפעיל את מודול הלחימה שלו שמשנה את חלוקת המשאבים בין פונקציות הקרב רק ברמת המשאבים של המתחמים ולהעביר יותר כח חישוב למתחם גוף על חשבון מתחם אל מכונה.

ככל שהגוף של אדגר מקבל יותר כח מיחשוב כך אדגר יכול לחוש יותר את התחושות מהסביבה - ריחות המין, מראות הנשים והגברים העירומים, תחושת האוויר על גופו וגם באותה נקודה מסוימת, עיין. עיין שמסתכלת עליו ישירות בזמן שהוא מסתכל עליה.. והעיין, זו העיין של דנה, עיין שקל ליפול לתוכה...

ג'ון היה מוכן למשהו כזה ומסב את עיניו (לא אדגר, הוא יקרוץ עוד שניה ויחייך לעצמו). הוא מריץ בדיקה במתחמים השונים, מתמקד במיסטי, ומחפש את קו התקשורת שאמור להווצר בעקבות הפעולה האחרונה.

אדגר נע באיטיות משהו אבל בבירור לכיוון הטלפון הקרוב ומחייג לאחוזה של גברת דנה (הוא מצא את המספר כשחיטט בדבריו של סילבר אי אז).

קול מכובד עונה "אחוזתו של וובסטר, שלום. עם מי אני מדבר?" אדגר מציג את עצמו ומבקש לדבר עם דנה, ואותו קול מכובד עונה לו "אני מתנצל, אך דנה יצאה לטיול הבוקר שלה. האם להשאיר לה הודעה?"

"אמור לה שזה הוא לי העונג לקבל את הזמנתה אך שאוכל להגיע לבית התה במבנה הספריה הישן רק באחת בצהריים, רב תודות".

אם לא נאמר דבר נוסף ומסתיימת השיחה, ג'ק ממשיך לבחון את העין ומנסה לאתר את קווי התקשורת שהוא מצפה לראות. הוא מעריך שזה אמור להיות מיסטי במהותו אך יבחן את כל הספקטרום

במקביל, ג'ק מתכנן פילטר - אם הניחוש שלו נכון, אז החיבור שהגברת יוצרת עם הקורבנות שלה (תואר עבודה לבינתיים) יעבור דרך אדגר והוא אינו ישיר (ולכן מודגש במרחב גוף ולא מיסטי) והוא רוצה לשמור על דעתו במפגש הקרוב

הקול המכובד עונה לאלכסנדר "אעביר את ההודעה. אני ממליץ להתקשר כשעה טרם הגעתך על מנת לוודא שאכן היא חזרה מטיול הבוקר שלה ויכולה לקבל אותך". לאחר אמירת שלום הקול ואדגר נפרדים בידידות זה מזה

ככל שאדגר חוקר את עצמו יותר כך הוא מבין עד כמה כל מה שניתן לגישה ישירה וברורה על ידיו זה רק קצה הקרחון של המורכבות העצומה הזו שהיא ה"שד". כל הזמן הוא מגלה עוד ועוד חלקים ותקשורות והשפעות הדדיות שונות. אין ספק שהאל מכונה בנה את זה בכוונה שהמלאך, במובנים רבים, יהיה plug and play - בלי סיבוכים ותכנות מיוחד ופעולות מיוחדות, הכל עובד מהשניה הראשונה והמערכת יודעת לטפל בעצמה. סוג כזה של מערכת גם יאפשר למלאך להתרכז רק במה שהוא צריך ולא בשטויות כמו הגוף שלו, וגם מונע מהמלאך להתעסק בשטויות - כמו הגוף שלו. התעסקות יתר בעצמי היא הדרך הישירה והמהירה לפול ולההפך לשד.

ג'ק מחייך לעצמו בעקבות התובנה האחרונה וחושב שיותר מלאכים צריכים לנסות את זה לפחות פעם בחיים..

אדגר שניתק את השיחה בשלב זה, עדיין לא מוריד את מבטו מעין הגברת ונע לאיטו למקום אחר בחדר, בודק אם היא עדיין עוקבת.

ג'ק ממשיך לנטר את כל הפעילות סביב אדגר והעין בנסיון לתפוס את ממשק הפעולה

כאשר אדגר נע מסביב לעיין, הוא שם לב שהעיין כל הזמן מסתכלת עליו. זה לא נראה שהיא זזה. אך בו בזמן היא כל הזמן מכוונת אליו ומסתכלת עליו. העיין ממצמצת מידי פעם. אך חוץ מזה לא רואים כל סוג של תנועה ממנה.

אדגר במקביל מריץ חיפושים ובדיקות על עצמו. הוא לא מוצא סטרים (stream) שמעביר מידע אליו או ממנו, או הפעלת פעולה שהוא מבצע על הסביבה או זו מפעילה עליו - אך לאורך זמן הוא כן מזהה שהגוף שלו לוקח יותר משאבים ממה שאמור להיות. כאילו הגרוויטציה כאן גבוהה יותר ולכן הגוף דורש יותר משאבים. מה שלא פועל עליו הוא פעולה עקיפה ולא הפעלה ישירה של כח על הגוף.

אדגר אוסף את עצמו, את חפציו, חוטף דבר מה לאכול ויוצא מהחדר. ג'ק מנטר את השפעת המרחק מהעין על תחושת הגרוויטציה (נחלשת בהדרגה, נקטעת בבת אחת או אחרת).

הוא חולף במשרד כדי להתרענן לפני ששם פעמים לבית התה של בספריה הישנה, לקראת הפגישה שאולי תקרה, באחת.

אדגר שם לב שגם כשהוא מתרחק העיין עוקבת אחריו. ברגע שהוא יוצא מדלת הפנטאוס, מייד באחת, התחושה הפיזית של ההשפעה עליו, נקטעת באבחה.

כאשר אדגר מתקשר לאחוזה, הקול המנומס עונה לו שוב ואומר לו שהגברת תשמח לפגוש אותו באחוזה שלה. הקול מסביר שהיא מציינת שהיא עברה בוקר מלא פעילות והיא עייפה. הוא מרחיב ואומר שאדגר צעיר ואנרגטי, בעוד שהגברת צריכה את מנוחתה...

בניגוד להגיון בריא, אדגר מוצא את עצמו מאשר לקול המנומס שאכן יופיע בשעה היעודה באחוזה.

אדגר תופס רכבת תחתית לנסיעה ארוכה לאחוזה. תחנת היציאה מזו עדיין רחוקה מידי ולכן הוא עולה על אוטובוס לשארית הדרך. כשעה וחצי לאחר שיצא לדרכו, הוא מגיע לאחוזה, עומד מולה, מתכונן לקראת הכניסה.

ג'ק מקווה שההודעה שהשאיר לחברים במשרד מפורטת דיה למקרה הצורך...

בכל מקרה, הוא הגיע לגוב האריות וזו שעת האמת. למעשה חצי שעה לפני...

הוא מתרחק מעט ובוחן את המבנה, מאתר את הפטריה שיש על הגג ומנסה לזהות את הקשרים שלה לתשתיות אחרות באזור.

במרחק כמאה מטרים מהאחוזה אפשר לראות מבנה תשתית אשר יושב בתוך וחלק ממחסן השייך לחברת החשמל, בהתאמה אפשר לזהות שזו תשתית שנועדה לקבל אתר במתח גבוה ולפרק אותו לכל התשתיות שיש כאן בסביבה. סביב האחוזה ישנם כמה וכמה פטריות ותאי מחקר. אולם באחוזה עצמה אפשר לראות רק על קצה המזרקה, פטריה קטנה שמשגיחה על הסביבה. נראה שהאל מכונה מאד זהיר בתוך האחוזה עצמה.

במרחק - כמה מאות מטרים צפון מזרחית ממקום עמדו, אפשר לזהות מבנה גדול יותר של האל מכונה - זה נמצא כנראה שתים/שלוש אחוזות צפון מזרחית מהאחוזה הנוכחית...

הוא מציין בפניו את הכתובת הסבירה של האחוזה ההיא, מסדר את עצמו וניגש לאחוזת וובסטר, הרי רק ראוי להקדים במעט לוודא שיש לו זמן להתרשם מהמראות בדרך לפגישה.

ולוודא\*

אדגר מגיע לכניסה לאחוזה. השומר בודק מיהו, ולאחר שהוא רואה שהוא ברשימה המתאימה, הוא מציין לפניו שהוא מקדים את זמן הפגישה ולכן הוא יצטרך לחכות קמעה. הוא מזמין את אדגר להמתין באחוזה בחדר ההמתנה. בנוסף השומר מציין שהגברת תפגוש אותו בגן שמאחורי האחוזה והוא יכול להמשיך ולהמתין לה שם. לבחירתו.

הגן נמצא באחורי האחוזה, כך שלפני אדגר מצפה טיול מלא. בחלק הקידמי של האחוזה ישנם אזורי דשא גדולים עם מזרקות. הכל סדור ואפשר לראות גנן יושב וחותך בשיחים בקווים ישרים כסרגל. כל השבילים עם חצץ לבן סדור, כל המבנים שמורים היטב.

כאשר אדגר עובר לאחורי האחוזה חווית האזור משתנה. הוא רואה לפניו גינה פרועה. צמחים גדלים לכל עבר בפראות, צבעים של פרחים מכסים כל פינה, השבילים נעים בצורה מקרית דרך הגן ללא חצץ. הגן הזה לא ראה גנן, לדעתו של אדגר, כבר עשרות בשנים. הג'ונגלים של בוליביה היו גאים בגינה הזו...

ג'ק (וגם ג'ון ברקע) מאוד מעריכים את הפרא בגינה, את מה שעל פניו נראה כאובדן שליטה, במיוחד לאור הטבע והסביבה המרוסנים של שאר האחוזה (או של עולם המכונה הדיגיטלי והמקובע של 2060). עם זאת, הוא בטוח שהוא ימצא את הסדר שבכאוס אם הוא ישקיע בזה את המאמץ אבל לעת עתה, הוא מרשה לעצמו ללכת קצת לאיבוד בבלאגן בזמן שהוא מחכה.

הגן מבולבל, מטורף, מוזר, צבעוני, שונה ומיוחד - מצד אחד יש המון צמחים: על הקרקע, באוויר, על העצים וסביבם. מצד שני - כל הצמחים טרופיים, גדולים, בשרניים, מלאי צבע, ריחניים, משתלטים על הסביבה. מצד שלישי, לאחר טיול קצר אפשר לזהות שכל הצמחים במאבק זה עם זה - צמחים גדלים אחד סביב השני, דוחפים אחד את השני מהמיים, מנסים להשתלט על כל פיסה של אור שמש - במאבק שכנראה לוקח ימים וחודשים - הורגים ואוכלים זה את זה.

אדגר נקרע מתוך הבנותיו על הגן המרתק כאשר הוא שומע פסיעות קלות פוסעות לכיוונו, מבטו מתרומם וחוזה בדנה. בעיניה המדהימות של דנה. עניים, שבאופן כמעט בלתי מוסבר, מזכירות לאדגר את המאבק של הגן כאן בעצמו...

https://www.123rf.com/photo\_34276542\_big-tropical-flower-natural-background-.html

https://www.canstockphoto.com/red-tropical-flower-25805014.html

ג'ק נזהר ממבט ישיר לעומק העיניים, חושב על מדוזות... אדגר כן מישיר מבט לפניה של דנה (ממוקד בגשר האף), ניגש אליה תוך כדי ליטוף אחד הפרחים שנאבקים ונראה שינשק את ידה, אם תציע אותה. "גבירתי דנה, נראה שישנו מישהו שחושב שעלינו להפגש..."

באופן טבעי ידה של דנה מתרוממת ואדגר מנשק אותה. ריחה של היד אינו של בושם, אלא של משהו פראי, מלא מין, מושק עתיק יומין עטוף בבגדי קטיפה.

"מי הוא זה שחשב כך?" תוהה דנה בקול עמוק ומחוספס, קול שהרבה הרבה סיגריות העמיקו וחספסו.

אדגר עונה בקול דומה: "שאלה טובה. מטבעו, הוא", הוא מתעכב לרגע, "או היא", הוא מוסיף, "אפופים במסתורין...

בסכנה..."

הוא נותן למילה לעמוד רגע באוויר. "אף על פי כן, איני מלין על שהגעתי הלום... אני חש שעלי לתהות על קנקנה של הגברת, להבין מדוע וכיצד אני טובע כך בעיניה..."

"זה קל, " דנה מחייכת חיוך מיסתורי רק במעט יותר מעיניה העמוקות "תן לעצמך לבוא אלי.... אני אוהבת איך שאתה מבטא את זה - 'לטבוע בעיני'.... זה נכון... " עיניה של דנה ממשיכות למשוך את עיניו של אדגר והוא ממשיך להמנע מהם. הוא יודע שאם הוא יתן לעצמו הוא ימשך תוך שניה אל תוך עולמות מלאי חושניות, בהם כל תשוקותיו יתמלאו...

"מה תרצה לדעת עלי?" היא ממשיכה ושואלת, "אני מוכנה לשחק משחק. אני אוהבת משחקים. אתה שואל אותי שאלה ואני אענה לך, אז אני אשאל שאלה ואתה תענה עליה.... בלי לשקר, בלי להתחמק.... ובלי לעצור באמצע"

הכפתור הזהוב מהבהב לאדגר ומול עיניו קופץ:

ארוע נוצר "משחק 'אמת ואמת'"

הזמן: 29.1.1980

הסבר: דנה מציעה לאדגר לשחק משחק. כל אחד בתורו שואל שאלה. כל אחד בתורו יענה על השאלה בצורה אמיתית וללא התחמקויות.

הערות:

1. ניתן לעצור את המשחק רק באם כמות השאלות שווה לכמות התשובות ואלו שווים בין שני השחקנים.

"קל, גבירתי הנאווה", הוא מציין בטון משמעותית פחות מליצי, "זה מונח מאוד יחסי וכפי שהחתול המסכן יודע, הסקרנות היא יצר קטלני. אולם, בסופו של יום הרשיתי לעצמי להמשך עד לכאן על מנת לספק את היצר ולדעתי את יודעת זאת היטב.

אני אסכים לשחק אם נסכים לשוחח באופן חופשי, לותר על גינוני הטקס ולהיות בוטים. האם טוב הדבר בעינייך?"

"אווווו" היא אומרת בהתרגשות, "אני אוהבת אנשים בוטים. אני מסכימה. אני המארחת אז אני בוחרת מי יתחיל". היא מחייכת בזמן שהיא מזמזמת לעצמה שיר שאדגר אינו מכיר, ותוך כדי כך מזיזה את אצבעה מאדגר אל עצמה, "אתה תהיה זה שיפתח בשאלה הראשונה" היא אומרת לאחר שהצביעה עליו בסיום הזמזום.

[השיר שדנה מזמזמת: ברחוב הנשמות הטהורות - ברחוב הנשמות הטהורות: https://www.youtube.com/watch?v=LcxeE3t4dHU

מילים: https://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=347&wrkid=743 ]

כבר כששאל, ג'ק מנטר את כל הערוצים שזמינים לו, מנסה להבין האם משהו כובל אותו למשחק (מעבר לג'יני) ברמת הקוד שלו, מיסטי או כל דבר אחר שקופץ.

"למה יש לי את ההרגשה שכבר עשית זאת בעבר?" אדגר שואל את החלל בחיוך, "ושלא הפסדת..?

בסדר", הוא אומר, "אני אתחיל, נבדוק את גבולות הגזרה של המשחק...

בהנחה ויתנהל כפי שתרצי, מה את מצפה שיצא מהמפגש הזה?"

ג'ק כאמור מחפש את ההשפעה של תחילת המשחק עליו ועל הסביבה

דנה חושבת על השאלה ברצינות. לאחר דקה או שתיים היא עונה "נכיר אחד את השני. נבין אחד את השני. נטייל באדמות אחד של השני". היא עוצרת וחושבת על התשובה שלה ומרחיבה "שני הראשונים ברורים. והאחרון הוא ברור ופשוט כמו שהוא נשמע. אני מדברת על לטייל במובן הפיזי והמיידי. לא תיאורתי". כעת מהנהנת במרוצות על תשובה, מסתכלת על אדגר לוודא שאכן התשובה שלה תקינה בעיניו טרם היא ממשיכה לשאלה שלה.

במקביל לתשובתה של דנה ג'ק מחפש את ההשפעה מסביב. קשה מאד להרגיש משהו ישירות, ונראה שאין דנה פועלת עליו ישירות. אולם כנראה יש השפעה סביבתית כי הגוף של אדגר מגיב בהתרגשות.

ג'ק מהדק את הבקרה והשליטה על מרחב הגוף שלו, מנטר את עליית הדרישות למשאבים שעולות ממנו, מאתר את המקורות לדרישות ונערך לאפשרות לצמצם את הגישה לאותם משאבים, אם יעלה הצורך.

"אני יותר משאשמח להכיר אותך גבירתי דנה", פניו מגלות מעט את ההתרגשות שהוא חש והוא מחייך אליה. "תורך".

"לבדוק גבולות גזרה אמרת" דנה מהרהרת "זה מה שאמרת. זה המובן הנכון במילים הלא נכונות. אבל בשלב הזה, אני מסכימה שהמובן הוא הקובע. לפיכך אין ברירה והשאלה שלי אליך היא... בהנחה והמשחק יתנהל כפי שתרצה מה אתה מצפה שיצא מהמפגש הזה?"

גם ג/ק חושב על השאלה ברצינות ומשיב לאחר כדקה: "הממ, על אף שהיה לי ברור שאצטרך להשיב על כך בעצמי, לעשות זאת בזמן אמת זה עדיין קשה בצורה מפתיעה, הלא כן?"ת אדגר מחייך אל דנה וממשיך, "אני מצפה שנסיים את המפגש כשביססנו מכנה משותף שנוח לשנינו, ממנו נרגיש נוכל לצאת למחוזות חדשים ומרתקים אם נחפוץ" הוא רגע מתעכב, "או נצטרך..." הוא רגע נותן למילה לרחף באוויר וממשיך: "אני מצפה גם שזה יתבסס על הבנה של האחד את השניה."

הוא מתעכב עוד דקה קלה וממשיך שוב, נראה מעט מתוח: "למטרה הזו, אני אתן לך גם פריבי; שיוביל, אני מקווה, למטרה שנראה שאנחנו אולי חולקים. אני הייתי רוצה," הוא מדגיש את המילה, "שבסיומו של המפגש, אמצא בעלת ברית". אדגר נראה כאילו היה רוצה להוסיף עוד על האמירה אבל אלה לא באמת חוקי המשחק. לבסוף הוא מצחקק ואומר "מאוד משחרר המשחק הזה שלך, במיוחד בגרסה הבוטה שלו..." הוא מחייך. "אני הייתי רוצה כמובן לדעת, מה את רוצה" הוא שוב מדגיש את המילה, "שיצא מהאינטראקציה הזו שלנו?"

דנה מהרהרת בתשובה של ג'ק ובתשובתה שלה. היא מחייכת בעצבות אל עצמה טרם היא עונה "המרחק בין מה שאחד חושב שהוא רוצה לבין מה שאחד באמת רוצה הוא המרחק בין מדרגה בתחתית בנין לבין זה שבקומה העליונה. אני לא חושבת שאתה מבין את המשמעות של בן ברית ואני מבוגרת מכדי לתפוס אותך במלה. אולם במשחק שלנו לאמת יש תפקיד. האמת מייצרת את עצמה ומקיימת את עצמאותה. תזהר בדברי אמיתותך פן הם יקרו. ואז, אחרי שתעלה במעלה המדרגות - קומה אחר קומה - רק לאחר זמן רב ומאמץ גדול, כשאתה דורך על המדרגה העליונה, רק אז תגלה אם אתה באמת רצית את הדבר. כמובן הדבר מביא אותנו למסקנה שיתכן שאכן זהו רצונך. עוד טרם המסע. ואז טוב שאתה יודע את אשר ליבך מבקש." היא עוצרת, חושבת ומוסיפה "ונעצור בזאת."

"לשאלתך שלך, " היא מהרהרת קמעה ואומרת "הייתי רוצה שיהיה לי מעניין לשעה קלה - בשיחה איתך. הייתי רוצה לשכוח את האחרים בעת הכירי אותך. הייתי רוצה להחזירם לחיים בעת שתצלול אל תוך הסיפור שבעיני שם - תשכב, איתי, בתוכי." היא מלטפת את עצמה.

עוצרת.

נותנת לתשובה לחלחל לאדגר.

אז דנה שואלת את אדגר "בעת שהגעת לכאן עם סילבר אמרת שאתה יכול לעזור לו בצורה שאינה רפואית. באיזה צורה חשבת שאתה יכול לעזור לו?"

אדגר מהנהן לעצמו כשהוא מקשיב. לבסוף הוא אומר לאוויר: "השאלה היא האם אנו נתפסים בפירוש המילולי של אמירותינו במשחק או שמא ישנו משהו עמוק יותר, אלה שתי רמות שונות לחלוטין של הממשק" הוא מחווה באוויר ביד אחת, חושב על הקופסאות בממשק הכחול.

"אציין שאיני מפחד מדרך ארוכה, או קשה; אני כמובן מסכים שלא תמיד באמת יודעים מה שרוצים, אבל גם לא תמיד רוצים את מה שצריכים..." הוא מותיר את האמירה תלויה כך.

"לגבי סילבר," אדגר ממשיך, "הוא באמת חושק בפתרון לבעית האקנה שבפניו ולצערי, ולצערו, אין לרפואה בת זמננו את הכלים לפתור את זה. לאמצעים... איך ננסח את זה... חריגים, ישנם אחרים שיקראו להם עלטבעיים על אף שהיו חלק מהעולם מאז ומתמיד, או מספיק קרוב לזה - אין את המגבלה הזו. אני חשבתי לפתור אותו מהבעיה ע"י כך שאכתוב אותה החוצה ממנו. זה תיאור מאוד פשטני לפתרון ושעשוי להשתנות לאור הפרמטרים שאקרא אצלו" הוא אומר ומסתכל לחלל באופן מופגן, "זה מה שאני חושב עליו לאור המידע שבידי כרגע אז לא לתפוס אותי במילה". הוא מחייך לדנה...

הוא מציע לה את זרועו ומחווה לאחד השבילים הפרועים יותר.

לאחר זמן מה של התחבטות הוא שואל בפשטות: "אז מה הסיפור של העיניים?"

"העניים הם השער לנפש, למחשבות, למהות" אומרת דנה בנימה של ברור מאליו, "דרך העניים אתה יכול לדעת את הדבר שמולך. לדוגמא בעניים שלך אפשר לראות שאינך אנושי. או, אתה נראה אנושי, אתה נשמע אנושי. אתה אפילו מתנהג בצורה אנושית. אבל אינך אנושי. בעיניים שלי אתה רואה אותי - מי שאני. מה שאני. הגבולות שלי. למרות שכאן אתן אזהרה, שבעוד שכל מה שאתה רואה בעניים הוא אמיתי, הוא לא תמיד כל מה שאמיתי."

לאורך כל המשחק, אדגר ודנה הילכו בגן הטרופי-הכאוטי-העצום. כעת השניים עומדים מול חומה עצומה-ישנה-ירוקה. החומה מתנשאת לגובה של כשש מטר, החומה בצבעים של חום-ירוק-שחור: חום של האבנים ממנה עשו את החומה, ירוק מהירק שגדל עליה ושחור מהגשם שנטף והשאיר סימנים עליה.

ניתן לראות מעבר קטן בחומה, בנוי במחשבה תחילה. בהמשך החומה הישנה אפשר לזהות אזור בו החומה התמוטטה.

דנה עוצרת, והשניים מסתכלים על החומה, אז היא אומרת "באם נרצה להמשיך את המשחק שלנו, צריך יהיה לעבור את החומה. זו החלטה לא פשוטה שבקרוב תצטרך לקבל אותה. אולם כעת יש לי שאלה פשוטה יותר אליך. באם תרצה לעבור את החומה - תרצה לעשות זאת דרך השער הבנוי? דרך האזור שהתמוטט? או אולי, תרצה לעבור את החומה על ידי טיפוס מעליה באזור שבו היא מגיעה לשיא קומתה?"

https://www.flickr.com/photos/uwebkk/44905556455

אדגר אומר לעצמו בטון משועשע, אך מספיק חזק כדי שהיא גם תשמע אם היא קשובה: "הממ... לא בדיוק מה שהתכוונתי בשאלה; אבל בסדר...".

ג'ק בוחן את החומה; יש לו הרגשה שהוא באמצע מבחן אישיות ושהגברת בודקת מה הוא עושה. הוא מקפיד להסב את עיניו מדנה כשהוא בוחן בקצרה את החומה בכל הספקטרום שהוא מכיר, לא מצפה לראות דבר אך עושה זאת בכל מקרה. במקביל, הוא מנטר את הגוף שלו, מחפש רמז על השפעה סביבתית על אדגר שעשויה להעיד על השפעה שהופעלה עליו.

"הגענו לשלב ההערות האישיות, " אומרת דנה בשעשוע, בשקט, לעצמה "זה שלב חשוב. אני אעיר לעצמי, " היא ממשיכה, "שאם האחר שומע את ההערה אז היא לא לעצמו וזו אמירה חשובה. בנוסף, בוודאי שבמשחק אפשר להעיר בצורה קולית , ישירה וברורה כאשר לדעת האחד התשובה של השני אינה מספקת. אולם כנראה הדבר החשוב שכדאי שאשים לב אליו, זה שנזכרתי במשפט שאומר 'הסנדלר הולך יחף' עולה השאלה מדוע חשבתי עליו. המממממ....."

בזמן שדנה המשועשעת מדברת על עצמה כך שאדגר ישמע אותה, אדגר בוחן את גופו, הסביבה וכמובן מערכת היחסים בינהם.

ככל שהשיחה המתמשכה, הגוף של אדגר הגיב ביתר שאת. הסביבה המלאה בצמחים, חרקים וכמובן בדנה, משפיעה רבות על הגוף. אפשר לזהות בו עקיצות, אולי התחלה של אלרגיה לסרפד שאדגר נגע בו בטעות וכמובן התרגשות כללית מקרבתה הכה לא ברורה של דנה. לכאורה כל הדברים האלו נורמליים וסבירים, אך הסך הכל דורש משאבים מאד רציניים לטובת הגוף. במקום כ40% מהמשאבים שהגוף דורש בדרך כלל, מוקצים כרגע 78.46%. דבר מוזר ביותר, כיוון שכשאדגר מחשב - על פי סטטיסטיקות מהעבר - את דרישות הגוף הוא היה אמור להגיע למקסימום של 55% לערך. לאדגר אין ספק שמשהו קורה. אך הוא לא מצליח לשים את היד על מה, כיצד ואיך....

ג'ק, שכבר מצא את הרוטינות ששולטות בגוף שלו, מגביל את הקצאת המשאבים ולוקח בחשבון שיצטרך לתת קשב ידני לגוף מעתה.

אדגר מחייך חיוך גדול לדנה ואומר "לא ידעתי שמוגדר כזה שלב במשחק אבל כנראה שזה משהו שחוזר על עצמו - זה יכול להעיד על מספר דברים, לא? עם זאת, בואי נפתור את הסוגיה וברוח הבוטות, אנחנו יכולים להוסיף קונטקסט ופרספקטיבה לתשובות שלנו אם תרצי; זה גם ילמד אותנו עוד האחד על השניה וגם יאלץ אותנו לסמוך ובמידה רבה להמר, האחד על השניה." הוא מביט בה ופניו פתוחות:

"אני חי בסיכון מתמיד ולא אוהב... לא; לא יכול, להרשות לעצמי להכנס למקומות כשאני קצר במידע. במקרה הרגיל, הייתי צריך לשאול ולחקור את החומה והפתחים לפני קבלת החלטה אבל אלה לא חוקי המשחק שלנו. לכן מבחינתי, מהרגע שהחלטתי להמשיך, כל האפשרויות שוות ואני אתן לך, במסגרת קפיצת האמונה שאני מקווה שתחלקי עימי גם, להוביל אותי דרך החומה."

"לבסוף, אמשיך גם בשאלה קלה ואשאל מה מצפה לי בהמשך הדרך, מעבר לחומה?"

"בעוד ששלב כזה אינו מוגדר במשחק, מצאתי שהוא מגיע לעיתים קרובות, " אומרת דנה לאדגר, "בעיקר כאשר משחקים את המשחקים האלו עם אנשים חדשים. באופן טבעי. אם אתה יודע מה חוקי המשחק, קל יותר לעבוד איתם. לכן רצוי לקבוע חוקי משחק לפני שנכנסים למשחק. בו בזמן, אם לא נקבע חוק למשחק, אז כל אחד יכול לעשות מה שהוא בוחר. זה יתרון וחסרון בו בעת. ההבדל המהותי בין חוקים ידועים ללא ידועים, זה שחוסר בחוקים נותן יתרון מובנה לחזק שבין השחקנים. כי הוא יכול לנצל את החוזקה שלו על האחרים."

דנה עוצרת. מסתכלת על החומה. חושבת על שאר דבריו של אדגר וממשיכה "לגבי החומה - האפשרויות שם אינן שוות. מן הראוי היה שאתה תבחר את המתאימה ביותר לך. גם אם אין בידך מספיק מידע. אני שמחה לדעת שאתה סומך עלי מספיק כדי להעביר אלי את התשובה. לפיכך באם נמשיך, אבחר בשבילי - ואולי גם בשבילך - את ההליכה דרך השער הבנוי. אני אחלוק איתך מעט על עצמי, כפי שאתה חלקת איתי על עצמך, ואציין שאני מבוגרת ונוחות היא חלק חשוב בהחלטות שלי. אנו ננוע דרך השער הבנוי כי הוא הנוח להליכה מכולם. האם זו התשובה הנכונה לגביך? אני לא יודעת עליך מספיק, עדיין. אני חושדת שאם הייתי מחפשת כמה שיותר מידע, הייתי מטפסת על החומה ומשקיפה על הצד השני מלמעלה. כך הייתי לומדת מעט יותר."

"נקודה שלישית, " דנה מחייכת ועיניה, עיניה מחייכות/מפתות/קוראות לאדגר שוב ושוב , "אתה מבקש לשנות את חוקי המשחק. להוסיף קונטקסט ופרספקטיבה. אולי גם נקודת ראיה חיצונית/עליונה/אלטרנטיבית? אני אסכים לכך, במסגרת השאלות הבאות. שאלות שמבחינתי יכולות להתקיים אך ורק אם נעבור את החומה שלפנינו. אפשר להפסיק את המשחק שלנו כעת ונחזור לשתות תה ולדבר על הא ועל דא. אכיר לך את בן זוגי. ואף אשמח להראות לך את האחוזה כולה. אולם, רק אם נמשיך לצד השני, רק שם, אוכל להמשיך את המשחק ולענות על עוד שאלות. אם אתה רוצה לדעת מה יש שם בהמשך הדרך, מעבר לחומה? זו שאלה שתצטרך לשאול אותה שם, בהמשך הדרך, מעבר לחומה."

ג'ק, שכבר גמר אומר לצעוד אל הלא נודע פשוט מושיט לה את זרועו אדגר על מנת לצעוד שלובים דרך השער שבחומה

המעבר של אדגר אל מעבר לחומה פשוט ברבדים מסוימים. הוא חוצה את השער ורואה שבצד השני יש... עיר. רחובות רחבים עם כרכרות שנוסעות לכאן ולשם. בתי קפה שהיושבים בהם משתלטים גם על הכביש עצמו. הרכבים הבודדים שנוסעים מוזרים למראה, פתוחים מלמעלה עם מראה מרובע וגלגלים דקים. הסרחון עצום! לא סרחון כימי כמו בגוטהם, אלא סרחון אנושי מאנשים שזורקים את האשפה האנושית שלהם, היישר אל הרחוב. האנשים עצמם לבושים מוזר. כמעט כולם בחליפות, גם העניים, חליפות כותנה כבדות ופשוטות, די מכוערות. הנשים עם כובעים רחבים. הבתים שמסביב מגיעים לחמש ושש קומות, נמוכים בהרבה מגוטהם. אך בו בזמן הם צבעוניים עד למאד בצבעי פסטל ירוקים, כחולים וצהובים. השלטים שמסביב כתובים בשפה לא מוכרת, שתוך שניה או שתיים, אדגר מזהה בתור צרפתית.

אך בתוך אדגר עצמו הדברים אינם כה פשוטים. מרחב השם של האל מכונה פשוט משותק! אין כאן קישורי מידע שלו וככזה, זה פעם ראשונה שאדגר חווה שיתוק מוחלט של המידע במרחב השם הזה. גם מרחב השם המיסטי מזהה מעט מאד שהוא יכול לעבוד מולו. בניגוד מוחלט אליהם, מרחב השם של הגוף ושל אדגר (סקין) פועלים ומושכים הרבה כח מחשוב....

https://www.parisperfect.com/blog/2016/11/paris-in-the-1920s/

https://www.pinterest.pt/pin/808677676816468586/

https://www.gettyimages.com/photos/paris-1920s?phrase=paris%201920s&sort=mostpopular

"וואו" אומר אדגר (קצת בטון של קיאנו ריבס) ומסתכל סביבו בפליאה אמיתית לשם שינוי. הוא מסתכל לשמיים ופורס עדיין לצדדים, מסתובב במקומו לאיטו, מתמלא בקלט שמציף את חושיו המוגברים כעת של אדגר. הוא שואף אוויר מלוא ריאותיו ומחייך.

"וואו"

"גבירתי," הוא אומר אחרי מספר דקות, "אנחנו בוודאות כבר לא בקנזס..."

אדגר חווה את העולם מסביבו כמו שהוא לא חווה אותו מעולם. כל חושיו מחודדים - הריחות של העיר נכנסים לאפו בחדות, הוא רואה כל פרט ופרט, מרגיש על גופו את תחושת הרוח. אפילו חושים שבדרך כלל לא שמים לב אליהם - חוש שיווי המשקל לדוגמא, הוא מרגיש את גופו עומד כנגד הגרוויטציה בצורה שמעולם הוא לא חש אותה קודם. וגם תחושת המיניות שלו מעוררת ביותר. איברו האינטימי מביא זאת בצורה שאינה מאפשרת שלא לחוש זאת.

דנה, שכנראה מכירה את ההרגשה עומדת לידו, מחזיקה בזרועו, ונותנת לו להנות ממגוון התחושות שהוא מקבל מהסביבה ללא דיבור או הפרעה.

ג'ק מרשה לעצמו להנות אולם לא מפסיק לשלוט בצריכה של הגוף.

אדגר ניגש לפרחים ומריח אותם כאילו ראה פרחים לראשונה ואז ניגש למאפיה סמוכה ופשוט נותן לעצמו לספוג את הריחות. לאחר זמן מה, הוא מחווה לאחד המאפים ומרים גבה, כשואל האם מותר לו

דנה מחייכת אל ג'ק ומסמנת לו להמתין שניה בידה, היא מוציאה מטבע שאינו אמריקאי (1980) בברור ואיתו היא משלמת למען זוג מהמאפה עליו אדגר החווה. אחד היא נותנת לאדגר ומהשני היא אוכלת, בזמן שהיא מרימה גבה בתהיה מה דעתו של אדגר על המאפה.

המאפה, בחוויתו האישית של אדגר מדהים. המרקם של הבצק מעביר רטטים של הנאה בפיו של אדגר, המילוי של משהו מתקתק (עם קנמון כנראה) פשוט אלוהי. הקרום (crust) נשבר מעדנות בפיו. כל ביס מלמיליאן.

https://en.wikipedia.org/wiki/Latin\_Monetary\_Union

זו הסיבה, או לפחות זה ביטוי ישיר של הסיבה בגינה הוא בא לעולם המחורבן הזה, על אף שזה פחות אמיתי מתעודת הזהות של נערה במועדון, זה שווה את כל הסיכון במערכת.

הוא מקפיד להנות מכל רגע אבל באיזו נקודה, מוקדם מכפי שהיה רוצה, סהכ הוא עדיין בנוכחות גברת מכובדת, הוא מתאפס על עצמו, לא לפני שהוא מסנן: "גיהנום או לא, אני התרשמתי". הוא פונה לעבר דנה "ובכן, זה לא פחות ממדהים ואני עדיין לא בטוח מה אני רואה בצד השני של החומה"

"זו שאלה," מציינת דנה, "ואני אענה עליה כיוון שאנו ממשיכים במשחק. מה שאתה רואה כאן מסביב זה.... ריוכט שיכ'אטרכ' (ríocht sheachtrach). שזה אומר שאלו האדמות שלי. אדמות בהם הכח שלי מוחצן ולא רק בתוכי. אדמות אשר במובן מסוים נקלחו מתוך העולם האנושי של צרפת בשנות העשרים ובאם נמשיך נוכל לראות הופעות שמיוחדות לאותה תקופה בלבד בפאריז"

"שאלת מה יהיה בהמשך הדרך" היא ממשיכה "בהמשך נכנס לאדמות שהם יותר ויותר מרכזיות לי. כאן, יש עוד שמתחרים בי ונאבקים בי ואף אולי יצליחו להכנס ולקחת חלקים מהמקום. "

היא חושבת על דבריה ואומרת "וכמובן עולה השאלה מה זה אומר לגביך. ובכן, שים לב שהלכת איתי, בתוך אדמותי ואכלת מפריי. על פי ההסכמים העתיקים של דמטר והאדס - לגבי פרספונה - אתה עכשיו שייך אלי."

ברגע זה קופצת לאדגר הודעת מערכת הבאה: "קבלת תואר 'נושא כלים לנשמות הטהורות"

בעת שההודעה קופצת דנה המשיכה להגיד "כמובן זו רק פעם בודדת וברור שאתה יכול לחזור לאחור ובהתאמה לסיים את שהתחלנו כאן. אבל תבין שאני מזהה שהיית שייך לאדון חזק בעברך. אני גם מזהה שיש כאלו שנאבקים עליך כעת. לכן עליך להבין שיש לך אפשרות לבחור לחזק את הקשר שלך אלי. באם תרצה. התוצר של זה הוא שהדבר יגרום לכך שהאחרים יאבדו את כוחותיהם עליך. וכאן מגיעה שאלתי אילך - האם אתה מעוניין להמשיך הלאה, אל תוך אדמותי? הדבר אומר שהקשר ביננו יתחזק... זו שאלה שאתה תהיה חייב לענות עליה לפני שנוכל להמשיך במשחק שלנו. אולם אתה לא חייב לענות עליה מיד. אתה יכול לקחת זמן ולחשוב על כל זה. אתה אפילו יכול לחזור לאחור ולשוב במועד מאוחר יותר..."

דבר מוזר שאדגר רק עכשיו שם לב אליו זה שהעניים שלה כבר לא מושכות אותו כמו בעבר. הם עדיין מעניינות ומרתקות ובברור מרמזות על מקומות שהוא לא ראה אותם, אולם הם כבר לא מושכות אותו פנימה כאילו היו סערת טייפון, אלא יותר מציעות לו את הדרך פנימה כאילו היו משרתים בארמון...

"הממ.." מהמהם אדגר. לחדי העין, התנהגותו השתנתה באחת וחזרה להיות מקצועית ומשמעותית פחות מאוהבת, אם כי למרבה הבלבול, הגוף שנקרא אדגר עדיין משדר את אותם הסימנים כמקודם. "נכנסתי לזה לגמרי בעצמי, אה? כמו שחקן מתחיל (like a noob)." הוא מתמהמה כמה דקות, חושב על ההמשך.

"ובכן, עבדתי קשה מאוד כדי להשתחרר המאדון הקודם שלי והנה הכנסתי את עצמי למרותו של אחר ואני עוד איני יודע חצי דבר עליה."

הוא ממשיך: "הסכמנו שחוקי המשחק ישתנו לכלול קונטקסט ופרספקטיבה אם נעבור את החומה," אדגר מחווה לאחור, "והנה חצינו אותה. אסימטריה במידע כבר הובילה אותי לעומק מאורת הארנב אולם נראה לי שהגיע הזמן קצת לאזן את המגרש, במיוחד שעכשיו אני כבר כבול אליך.." הוא משתהה לרגע ומוסיף בחיוך אירוני: "אם כי אני בספק אם האדון הקודם שלי יכיר בקיום הסכמים של אלים אחרים.

בכל אופן, על מנת שנתקדם, נראה לי ראוי שלפחות אדע לתוך מה אני מכניס את עצמי, מעבר לשתי מילים באירית.

ובעבור מי.

או מה." הוא מוסיף לאחר רגע.

דנה עצמה נראית עדיין מחויכת ורגועה. היא מקשיבה קשב רב לאדגר ובסיום אומרת "לא, לא, לא. אתה לא יכול לשאול שאלה אם עוד לא ענית על השאלה שלך. במיוחד היות וניסיתי לענות לך בצורה מלאה. אם חסר מידע אז כנראה צריך יהיה להמשיך במשחקנו ולשאול עוד שאלות עד שתהיה מסופק. עד שאני אהיה מסופקת. עד ששנינו נסכים על סיום. בכל מקרה - אתה נמצא כאן, אתה חווה את מה שקורה. זה הקונטקסט. זו הפרספקטיבה. באם יש אי הבנות זה נועד לשאלות הבאות."

היא עוצרת, חוככת בדעתה ובסוף אומרת "השאלה שלי עדיין קיימת. האם אתה מעוניין להמשיך אל תוך אדמותי. כן, זה אומר שאתה לא מבין את כל המשמעות של הדבר. נכון, יתכנו הפתעות רבות בעתיד. אבל על סמך הידע הנוכחי שלך אתה חייב לקבל החלטה. אני אקל עליך. אתה יכול להגיד כן ואז נמשיך את המשחק ונתקדם הלאה לתוך אדמותי. אתה יכול להגיד גם לא ואז תחזור לאחור. אני גם מוכנה להוסיף את האפשרות לבטל את הקשר שלך אלי. אם כאן ועכשיו תגיד שלוש פעמים ברצף וללא הפסקה, 'איני משחק, מה שקרה לא קרה, לא אהיה נושא כלים' הקשר ביננו יתבטל."

"גבירתי מנסה לחתום ביננו עסקה במסמך חסר, הממ..? אפילו אני חושף בפני לקוחותי בדיוק מה מתקבל ומה ניתן בתמורה בעסקאות שלי." הוא מביט בה, האירוניה ברורה על פניו. ג'ק ברקע משתלט על הפונקציות הגופניות ואדגר נראה כנרגע. "אני חושב שבבירור יש לשנינו משהו שהצד השני רוצה, אם כי המניעים בעליל שונים. אסכים להתקדם שלב, לחשוף עוד מעט מנפלאות המקום שיסייעו לי לקבל את מרותך אם אך תיוותר בידי האפשרות שהוספת ולסגת. בתמורה, את תוכלי ללמוד עוד על היצור שלכדת ואולי לרכוש את נאמנותו. כפי שהסברתי, הקיום שלי בסכנה תמידית אך אף על פי כן, אני פועל כדי להשפיע על העולם; אני מקווה שלטובה. לכן באתי לכאן - על מנת למצוא בת ברית.

לא אדון חדש.

לטעמי, הדרך הנכונה ליצור יחסים בריאים היא אם שני הצדדים נכנסים אליהם מרצון ובמודע; הצד שלי כושל בשני הסעיפים לצערי. כפי שהמעסיק הקודם שלי קיבל שירות מעל ומעבר כל עוד יחסינו היו תקינים, כך אני יודע שגם את יכולה להנות מהם, אולם יחסינו חייבים להיות מושתתים על הסכמה. הוא לא נתן לי את הבחירה והוא משלם את המחיר." הוא עוצר לרגע.

"עכשיו," הוא מרים את ידו, "אני יודע שזה לא אמור לעבוד ככה - אנחנו הרי כבר לא בקנזס, או אפילו בארהב לצורך העניין" הוא מחווה סביבו, "אבל זה מה שאני צריך על מנת שדורותי תמשיך לצעוד בדרך, אחרת אאלץ מן הסתם, לנקוש בנעלי."

משהו משתנה באדגר. במרחב השם של הגוף. לפתע מרחב השם לוקח את כל המשאבים שהוא יכול. הלב שלו עולה למאה ושמונים דפיקות בדקה, הכבד מנקה המון רעלים שלפתע נוצרים בגוף עצמו, ומשחרר חלבונים בכמויות אסטרונומיות. הלבלב משחרר אינזימים והורמונים וכך כל שאר גופו. למרות שאין משהו שנראה כאילו מאיים או משפיע עליו ישירות, הגוף של אדגר מרגיש בסכנה. כאילו הוא צריך עכשיו לזוז לאן שהוא. קדימה או אחורה. להלחם או להרדם. משהו חייב לקרות!

דנה עוצרת מסתכלת על אדגר ואומרת "תזהר במה שאתה עומד לעשות! הקשב לדברי. מה שעכשיו אגיד הוא קריטי לחייך. " היא נותנת לשניה לעבור מוודאת שאדגר לא מגיב בצורה לא צפויה ואז ממשיכה "אתה חוזר על דבריך, פחות או יותר, שלוש פעמים. אזהיר אותך שלהגיד משהו שלוש פעמים, כאן, בפני, באדמותי, הוא בעל... השפעה. דבר זה גם מונע ממני לחזור ולענות לך כמו מקודם כי לאחר מכן גם אני אהיה כבולה לחכות להחלטה שלך. לפיכך, אקח שניה ואספר לך שאני כבולה באפשרויותי. חוקים עתיקים. מגבלות שבני האדם שכחו אותם, מגבילים אותי. אני משערת לעצמי שלא סתם אתה חושף את העסקאות שלך בפני הלקוחות שלך, גם לך יש חוקים שאתה מחויב בהם. יתכן שחשיפת המידע היא מגבלה, חוק או דרישה שיש לפניך ואתה מחויב בה."

"אני מזהה שאתה ברובך אנושי. יצור שגדל במאה העשרים, אך לא אנושי לגמרי. ידע מקדים, חופש בחירה, קבלת החלטות מוסכלת - כל אלו הם מהותיים למחשבתך. אבל אתה לא בקנזס. כאן החוקים שונים. וברומא עליך להיות רומאי." דנה ממשיכה. "וזה כל מה שאני יכולה להוסיף כרגע, כאן ועכשיו. אחזור בפעם השלישית על האפשרויות שיש לך, ואדגיש שלא תהיה לי אפשרות להגיד מלה לאחר מכן עד שאתה תקבל החלטה - החלטה לא מושכלת. חסרת ידע. עם הבנה חלקית על המשמעויות של הדברים."

דנה עוצרת ברחוב. מסתכלת מסביב על כל העצים, הבניינים, האנשים. לוקחת נשימה עמוקה ומסתכלת על אדגר. עיניה מושכות ודוחות באותו הזמן. מפתות ומביעות סכנה. דורשות אך מבקשות - "אתה חייב כעת לבחור בחירה. אתה יכול להמשיך איתי הלאה, אל תוך אדמותי. להמשיך במשחק המשותף שלנו. אתה יכול לחזור לאחור. דרך הפתח דרכו נכנסו לכאן. בחזרה לגוטהם. ויש בפניך אפשרות בלתי תלויה בשתים הקודמות - אתה יכול לשחרר את עצמך מהיותך נושא הכלים שלי בכך שתצהיר, שלוש פעמים, כאן, עכשיו ומיד 'איני משחק, מה שקרה לא קרה, לא אהיה נושא כלים'"

אדגר מרגיש שהלחץ הסביבתי אף גדל יותר. הלב שלו עובר כבר את המאתיים ועשרים פעימות בדקה. אבריו הפנימיים נאבקים לפעול. הצורך בלעשות משהו, איזה שהוא דבר, כל דבר, גדל יותר ויותר.

ג'ק נלחם ברקע בסימפטומים של הגוף שלו כך שכלפי חוץ, הוא נותר רגוע, אפילו מרים גבה ואומר: "הממ.. מאוד מפתה. מאוד." הוא מסתובב ומביט סביב, צר לו לעשות זאת אך הוא מביט בה שוב: "מה לעשות, מה לעשות... מה אומר שלוש פעמים..." הוא מחזיר מבטו לסביבה ומביע שקיבל החלטה. "איזו הזדמנות מפוספסת... אבל זה מה יש" הוא מושך בכתפיו ואומר שלוש פעמים: "איני משחק, מה שקרה לא קרה, לא אהיה נושא כלים".

כאשר אדגר אומר את המשפט בפעם השלישית, הכפתור הזהוב מהבהב ובהתמקדות בו הוא רואה את ההודעה " תואר 'נושא כלים לנשמות הטהורות' בוטל". דנה מחייכת בעצבות מצד אחד אך בהקלה מצד אחר ומסתכלת בו בציפיה. הלחץ הגופני שאדגר נמצא בו עדיין ממשיך ואדגר נזכר שהוא אמור לבחור באם הוא ממשיך קדימה או חוזר לאחור.

"אני חושב שכדאי שנפרוש למקום יותר בטוח... למילים" הוא מחווה לעבר השער ומוסיף: "שבו הלחץ..." הוא מרשה לעצמו להראות רטט קל שבקלים, "פחות מעיק". הוא מגיש לדנה את זרועו שוב ופונה לצאת.

ברגע שאדגר מחווה לכיוון השער, מיד הלחץ נעלם. מרחב השם של הגוף יורד מחדש למספרים סבירים, הלב פועם בכמות סבירה וכל שאר אבריו פועלים כרגיל.

דנה מחייכת אל אדגר, אוחזת בזרועו ובצעדים קלים חוזרת יחד איתו בדרך בה הם עברו. בעת ההליכה היא אומרת "הלחץ המעיק היה בגלל החזרה שלוש פעמים ללא תוצאה. ברגע שקבלת החלטה, אני מאמינה, מקווה ויודעת, שהלחץ הזה נעלם. באותה קלות היית יכול לבחור להמשיך אל תוך האדמות פנימה. הצורך בבחירה בעקבות שלוש האמירות היא זו שהשפיעה עליך. בכל מקרה, המשחק שלנו הסתיים לבקשתך. מה תרצה לעשות עכשיו? אני יכולה להזמין אותך לשתות תה באחוזה של בן זוגי?"

"אני אשמח"

השניים חוזרים לאחוזה ונכנסים אליה. שם דנה מבקשת שיביאו תה ועוגיות לחדר הכחול והשניים שמים פעמיהם לשם. החדר הכחול, כשמו כן הוא, כחול הן בקירותיו והן בתיקרתו. יש שולחן גן וסביבו כסאות גן לבנים. החדר כולו מלא בחלונות ומשקיף על הגינה הסדורה שבקדמת האחוזה. משרת חמור סבר מביא תה ועוגיות, מוזג את התה לשניים ויוצא. "המשחק הסתיים, " מציינת דנה "עדיין אשמח לדבר איתך כאדם לאדם בעולם האנושי. לגלות מעט מי אתה? למה בעצם באת אלי - במיוחד שבסוף לא המשכת בתהליך עד סופו?"

https://www.pinterest.cl/pin/213991419780775519/?amp\_client\_id=CLIENT\_ID(\_)&mweb\_unauth\_id=תבנית:Default.session&from\_amp\_pin\_page=true

"אני מניח שהתקרובת בצד הזה בטוחה?" הוא מחייך כשהוא לוקח את כוס התה לידיו. לאחר כמה רגעים של מחשבה הוא ממשיך: "ובכן. אנחנו לא במשחק ההוא אך אמשיך ברשותך, להיות גלוי." הוא מרים את הכוס לשפתיו אך בסוף ממשיך לדבר במקום. "הגעתי לעיר הזו... לעולם הזה... ממש לאחרונה ואני, כפי שבוודאי יכלת לנחש, די אבוד. מה שהנוער יקרא לו: clueless..." הוא מחייך במרירות, "ככל שזה נוגע לכוחות מסויימים בעיר, במיוחד כשמדובר במה שאני יכול רק לנחש שהוא המורשת שלך.

זה תמיד מפתיע אנשים בעיר האומללה הזו אבל דברתי אמת עד כה, גם במפגש הקודם שלנו. הגעתי אליך בגלל סילבר - ראיתי את תמונתך ומשם הסקרנות משכה את החתול." הוא מניח את הכוס.

"אלה העיניים; כפי שאת מן הסתם תוכלי להסביר לי, ולא הפוך." הוא מחייך בשעשוע, "כשכבר הייתי במלכודת, החלטתי לשתף פעולה דווקא מכיוון שזיהיתי את ההזדמנות וקיויתי, בתמימות מסוימת, אני מודה, שאוכל ליצור מזה משהו מועיל לכולם.

אני מניח שבאים אליך אנשים מידי פעם במטרה להכנס לשירותך או לכל הפחות לקבל ממך משהו?"

דנה מחייכת חיוך קטן ואומרת "המשחק הסתיים. אנו כרגע לא מתקשרים תחת החוקים העתיקים אלא תחת החוקים המודרניים של בני האדם בגוטהם. אתה יכול לאכול ולשתות בצורה חופשית, הדבר לא יחייב אותך יותר מאשר אם היית נכנס לכל בית בגוטהם ושם היו מארחים אותך". דנה עוצרת לשניה, נשענת לאחור, מסתכלת על הגנים הסדורים מקדימה ואומרת "תראה, לאורך כל השיחה אתה דברת אמת מצד אחד. מצד שני דיברת ברמזים. או לפחות לי היה נראה שאתה מדבר ברמזים. לא אמרת בדיוק מי ומה אתה. רמזת על עסקאות אפשריות. על לעשות עסקאות שהן בעלות משמעות מעבר לרגיל. אתה מרמז שהגעת לעיר הזו... לעולם הזה... אבל לא ברור מה הרמזים האלו אומרים. אתה מרמז מי אתה אבל אתה לא אומר בצורה ברורה. רמזים,משחקים, דברי אמת שהם חלקיים וכמובן עסקאות הם לחם חוקי. שלי ושל אנשי. וכנראה, אני חושבת, שלך. יתכן שהתכוונת לזה ויתכן שזה סתם הצורה שבה אתה פועל. אבל זה מה שאני קלטתי ממך ועל פי זה פעלתי. חשבתי שאתה מרמז שאתה מעוניין לעזוב את המאסטר הנוכחי שלך ולהצטרף אלי. זה נדיר אבל קורה. עכשיו אני מבינה שזה לא ככה. בכל מקרה נחמד להכיר אותך. אני משערת שמרגע זה תעדיף שנתקשר אך ורק כבני אדם ונשכח את כל שהיה. אני מבינה שאתה חבר של סילבר? אם תפגוש אותו תוכל לגיד לו להגיע לבקר את הסבתא שלו?" משהו עובר על פניה של דנה ולאחר שניה היא נראית כמו כל סבתא שאדגר פגש בימי חייו. זקנה ונאה, עם עיניים חומות רגילות אשר לא משפיעות על אדגר בשום צורה.

אדגר ממשיך בשיחת חולין עם דנה, מספר לה על המופע המבריק בעיר (רוקי) ומלהג כללית לשעה קלה. עת הוא קם לצאת הוא מוסיף: "התכוונתי למה שאמרתי בנוגע ל... עבודה משותפת (?) ואני עדיין מעוניין להכיר אותך" ברור לאיזה גרסה הוא מתכוון, "כמו כן, אוודא שסילבר מבין שעליו להשקיע יותר זמן בסבתו...".

הוא עוזב את האחוזה וחוזר למשרד.

בעת שאדגר עוזב את האחוזה הוא שומע שיר מאחור. השיר מתנגן חלש, אך משום מה לאדגר הוא נשמע ברור.

השיר: נבראתי לך, שלמה ארצי.

קישור לשיר: https://www.youtube.com/watch?v=QD8pkh2tVd4

מילות השיר: https://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=975&wrkid=2270

סוף סצנה

עדכונים:

תוספת למוניטין עם "הנשמות הטהורות" 12%.

תוספת ליכולת "מרחב שם - גוף" 4%

בנוסף, קופצת ההודעה הבאה:

המשימה: "דרך המראה", חלק א' הסתיימה בהצלחה.

הסבר: אדגר זיהה תקשורת תומכת מסוג ובעלת יכולות לא ידועות. חקירתו הביאה אותו למצב בו הוא הצליח להכנס אל תוך הפרימיום ולטייל בתוכו.

הפרס:

יכולת "פרימיום" ברמה 1.

יכולת "פרימיום", תת יכולת "תנועה ב..." ברמה 1.

ידע "פרימיום" רמה 1.

קבלת משימה "דרך המראה" חלק ב

משימה: "דרך המראה" חלק ב'

התקבל: 2.1.1980 (?)

שיר מלווה משימה (ניתן רק לשחקן): שיר הפתיחה מהסדרה עליסה בארץ הפלאות, https://www.youtube.com/watch?v=Obu4Zilp6Uk

סוג: סדרה

הסבר: אדגר זיהה במציאות את ה'פרימיום'. מקום שניתן להכנס אליו מהעולם הפיזי ולטייל בתוכו. כעת נדרש להכיר אותו לעומק.

המטרה: גלה לפחות ארבע מקומות בעלי משמעות בפרימיום - הבן את המבנה שלהם והשתמש ביכולות שלהם.

הפרס: משימה חלק ג' בסדרה, שדרוג כוחות וידע הקשורים לפרימיום, קבלת שטח זכרון בפרימיום, ?

הערה: מספר חקירות משמעותיות לפרימיום: 1 (האזור בו שלטו בטקס שנעשה בקריים אלי).