Історія Нової Каховки

Нова Каховка народилась у 1952 році. Місто виросло на місці селищ Ключове, Лугове і Нові Судаки. Першобудівельники називали містечко "Новою Каховкою", на честь найближчого міста Каховка, як зазвичай називають поселення "в тіні" міст. Ця назва була закріплена офіційною Президією Верховної Ради УРСР 28 лютого 1952 року, цей день відтоді став вважатися днем народження Нової Каховки. Що цікаво, початково будувати серйозне місто не збиралися, планувалося лише містечко для працівників ГЕС. Але вигідне розташування і збудована під час створення електростанції інфраструктура спонукали до розвитку іншим підприємств, що у свою чергу привабило тисячі людей з усієї України та інших радянських республік, які спільною працею звели прекрасне південне місто на березі Дніпра, що швидко зайняло позицію другого в області після Херсону.

## Доновокаховські часи

Нова Каховка не з'явилась на зовсім порожньому місці. У 1791 році власником цих земель став російський полковник Дмитро Куликовський. У тому ж році поміщик заснував на них три поселення - хутір Британи, села Каховка і Нікольське. Останнє, це нещодавня знахідка сучасних дослідників, невідома раніше. Нікольське розташовувалась між Британами та Каховкою, напроти Козацького острову. Якісь відомості про сільське життя відсутні, відоме лише розташування, позначене на чотирьох різних мапах початку 1800-х років. Нікольське проіснувало біля 17 років і було занесене наступаючими пісками, а його мешканців відселили до Британ, про що свідчить донесення сина Дмитра Куликовського, Миколи, у Московську межову канцелярію, датоване 16 грудня 1815 року.

У 1889 році троє колоністів зі Швейцарії Луї Гехлер, Жан Жатон і Юлій Майєр відвідали Дніпровський повіт Таврійської губернії на запрошення російського імператора Олександра І. Вони знайшли цю місцевість привабливою для організації виноробства, центром котрої стало вже існуюче селище Основа, що отримало новий розвиток.

У 1891 році на цих землях було засновано нове село - Ключове. Згідно історичних джерел, ділянку пісків викупили у поміщика Панкєєва четверо вихідців з Одеси та Одеського повіту Херсонської губернії: Колчанов, Вурстер, Мильбрун і Попов. Метою їхнього господарювання також було вирощування винограду. Поселення навколо їхніх маєтків отримало назву Ключове, через багаточисельні ключі з питною водою. На відміну від Нікольського, Ключове та Основа прожили досить довгий час. У 1915 році в Ключовому налічувало 12 подвір'їв, у яких мешкало 50 осіб, при цьому є згадки про 70 наймитів, котрі приходили працювати на виноградниках чи прислугою у поміщиків. Перед будівництвом Каховського гідровузлу та Нової Каховки Ключове було розселено. Основу було приєднано до Дніпрян у 1956 році, а на її честь названо дотичний новокаховський мікрорайон.

## 1950-ті. Заснування і завершення

Нову Каховку спроектували архітектори Маторін Антон Дмитрович і Монтлевич Віра Євгенівна, та інженер В. С. Дейнека. Було кілька ідей щодо будівництва нового міста біля Каховської ГЕС. Наприклад продовжити Каховку, розбудувати хутір Єрмаки (нині там місто Таврійськ, отже технічно цю ідею також втілили), або навіть розширити Козацьке. У деяких псевдопатріотичних колах поширений міф, ніби-то місце для греблі обрав Сталін, ткнувши пальцем у випадкове місце на мапі. Жодних підтверджень цьому немає, на відміну від результатів праць спеціалістів із підбирання найкращого рельєфу для комплексу дамби та зручного для робітників розташування міста.

Ключовою особливістю будівництва був курс на побудову відразу готового міста з капітальним житлом, готовими соціальними об'єктами і постійною промисловістю, без жодних бараків і тимчасових споруд. Другою відзнакою будівництва була цілковита добровільність. Усі будівельники приїжджали за покликом душі або заради високих зарплат, на відміну від більшості радянських великих будівництв тут не використовувалась праця ув'язнених. Все це не могло не позначитись на загальній атмосфері по-справжньому всенародного будівництва.

Практично водночас споруджувались ГЕС, дамба, водосховище, залізнична колія Федорівка-Каховка та власне Нова Каховка. Матеріалами будівництво забезпечували 400 підприємств з 300 міст СРСР. Зазвичай міста будуються стихійно, без попереднього плану, але Нова Каховка від самого початку була розпланованим містом, зручним для життя та гармонійним на вигляд. Цьому не в останню чергу посприяло обране місце - практично з нуля, без обмеженнь старою забудовою чи комунікаціями. Не забули й про естетичність. Група архітекторів та художників на чолі з Шлаканьовим та Маторіним працювала над вдосконаленням проектів типових будинків, домагаючись виразності й досконалості в забудові кварталів і вулиць, художньо-естетичному оформленні кожної будівлі.

20 квітня 1951 - На вулиці Героїв України 31 (тодішня вулиця Карла Маркса) закладено фундамент найпершого будинку міста, який здали 30 травня.

5 травня 1951 - розпочато масову забудову перших міських кварталів. Упродовж трьох наступних місяців було зведено 153 житлові будинки, а до настання зими 1951 року житло отримали 270 сімей.

24 серпня 1951 - починається закладка фундаменту Літнього кінотеатру.

1952 - відкриття перших відділень новокаховської лікарні.

1 червня 1952 - відкрився найперший у Новій Каховці дитячий садок - "Гвоздичка".

9 сересня 1952 - відкрито філіал Одеського гідротехнічного інституту.

1 вересня 1952 - відкривається Музична школа.

17 вересня 1952 - приймає перших учнів школа №1.

17 жовтня 1952 - відкривається школа №2.

22 лютого 1953 - найперші вибори міського голови.

1953 - початок будівництва Каховського гідровузлу.

5 квітня 1953 - велика подія у місті - відкриття Палацу Культури.

1953, травень - відкриття стадіону "Енергія", триває масове будівництво житлових будинків.

23 червня 1953 - відкрився технікум гідромеліорації в будівлі, котру пізніше займатиме міська рада.

24 жовтня 1953 - відкриття третьої школи, останньої з початкового плану міста.

1954 - у Новій Каховці з'являється перша телефонна станція з комутатором на двадцять абонентів.

2 лютого 1954 - місто куштує першу продукцію з Новокаховського хлібозаводу.

9 червня 1954 - добудовується шлюз.

5 липня 1954 - під час будівництва гідровузлу, відбулось остаточне перекриття Дніпра та створення Каховського водосховища.

22 серпня 1955 - початок будівництва Південелектромашу.

18 жовтня 1955 - у Новій Каховці велика подія: офіційно запущена в експлуатацію завершена Каховська ГЕС.

19 листопаду 1956 - відкриття залізничної станції Каховка. Оскільки Нову Каховку не планували збільшувати, то станцію назвали на честь більшої в той час Каховки, а потім не перейменували. Зараз вона знаходиться у Таврійську.

1957 - у Новій Каховці 25 000 мешканців! А почалося з того, що десь з 12 000 будівельників вирішили залишитися у ними же збудованих оселях.

1958 рік приніс місту архітектурне визнання - його було занесено до світових пам'яток архітектури, як місто, що збудоване за єдиним планом. Таких міст, окрім Нової Каховки, у світі ще два - Бразиліа та Санкт-Петербург.

1959 - введена в стрій новокаховська типографія.

22 лютого 1959 - у місті виходить перший номер найстарішої міської газети, "Нова Каховка". Основне наповнення - детальні новини міста та оголошення.

## 1960-ті. Визнання і розростання

Нову Каховку початково проектували з розрахунком на те, що містоутворюючим підприємством стане ГЕС. Однак в місті почали розвивати іншу промисловість. З'являлися великі заводи (Південелектромаш, Укргідромех, завод силікатної цегли, ЖБК), змінились архітектурні вимоги, місто розросталося. На Першотравневій з'явилися перші "хрущовки", засипали велетенський піщаний котлован та збудували площу Сільських будівельників, універмаг, Дитячий світ, зелені зони та фонтани. З 1955 по 1965 вводились у стрій цеха Південелектромашу, що тягнуло за собою житлову і соціальну інфраструктуру. Нові житлові квартали виростали між історичним районом міста та заводом: середньоповерхова забудова з білої силікатної цегли місцевого виробництва, перші гаражні бокси, житлово-комунальні підприємства, великі магазини, дім побуту "Тавричанка", школа №4, професійно-технічне училище, новий поштапт та переговорний пункт. З 1963 по 1967 відкривається п'ята школа та готель "Дружба".

2 лютого 1960 - засновано підприємство Укргідромех, який випускає металоконструкції для електростанцій.

1960, березень - створення винрадгоспу "Таврія".

1960 - Нова Каховка уперше виходить за межі Старого міста. Починається масове будівництво п'ятиповерхівок між вулицями Дружби (тодішня Дзержинського) та Букіна.

1964 - відкрито готель-ресторан "Дружба".

5 лютого 1965 - указом Президії Верховної Ради Української РСР передано Дніпрянську селищну Раду Каховського району в підпорядкування Новокаховській міській Раді.

2 лютого 1966 - відкрито Приладобудівний завод "Сокіл", навколо якого згодом розбудовується однойменний район міста.

1961 - НК братається з французьким містечком Сент-Ет’єн дю Рувре, на честь чого назвали нову вулицю Паризької комуни, яка зараз зветься Французька.

1963 - почав роботу новокаховський універмаг.

17 серпня 1966 - прйимає студентів ПТУ-16.

1967 рік - початок роботи Новокаховського меблевого заводу та заводу плавлених сирів.

4 листопада 1967 - заснована Новокаховська картинна галерея імені Альбіна Гавдзинського.

25 червня 1968 - Нова Каховка отримує власний герб.

1969 - почав діяльність новокаховський завод пластмас.

19 грудня 1969 - відкривається школа №7. Саме так, у грудні.

## 1970-1980-ті. Розвиток і мрії

Нова Каховка росте шаленими темпами. З 1960-х і впродовж наступного десятиліття запускається завод "Сокіл", навколо розвивається однойменний район. Інші мікрорайони - Центральна Основа, Східний - зростають на західній і східній околицях міста. Відкриваються нові дитсадки, школи, технікуми, інститути, лікарні. Розвивається сфера послуг. Нова Каховка росте у висоту - вслід за п'ятиповерхівками масово будується дев'ятиповерхове житло, з часом починаються експерименти із розташуванням та виглядом будинків. У 1989 році кількість населення зросла майже до відмітки у 80 000. З'явилися плани подальшого розширення міста, будівництва нових мікрорайонів за Соколом та Електромашем, впровадження міського і навіть міжміського тролейбусу, створення нової музичної школи, профілакторію для робітників "Соколу, зубопротезувальної клініки та басейну однак розпад СРСР і економічно-соціальний занепад міста в перші роки незалежності України поставив хрест на запланованому розвитку.

1972 - запуск новокаховського заводу силікатної цегли.

1973 - створено музей радгоспу-заводу "Таврія" (наразі ПРаТ "Дім марочних кон'яків "Таврія"").

1977 - будуються перші багатоповерхівки.

1978 - відкривається центр реабілітації хворих з проблемами опорно-рухливого апарату. Крім того починає роботу дитячий протитуберкульозний санаторій.

1 вересня 1980 - лунають перші дзвоники у шостій та восьмій школах.

29 жовтня 1980 - у Новій Каховці відкривається другий (на той час) кінотеатр - "Юність".

10 липня 1981 - відкриває свої двері Новокаховський приладобудівний технікум.

18 жовтня 1981 - відчиняється школа №9.

1983 - зводяться полікліника та Центр зв'язку.

2 березня 1983 - у місті відбувається розкол, який триває й досі. Східна частина Нової Каховки, включаючи район "Східний", залізничну станцію і порт, були штучно відірвані та оформлені як окремий населений пункт, Таврійськ.

9 травня 1985 - у порожньому сквері організовують Парк Слави.

20 лютого 1990 - відкривається Торговий центр.

6 червня 1990 - починає працювати новокаховський краєзнавчий музей.

## 1990-ті. Падіння і розчарування

Сумнозвісні 1990-ті стали випробуванням для міста. Як містоутворюючі заводи-велетні Південелектромаш і Сокіл, так і заводи поменше були приведені у негідність, тисячі новокаховчан втратили робочі місця. Сфери побуту та розваг занепали - кінотеатр "Батьківщина" був закинутим і розграбованим, "Юність" вижила лише дивом, дома побуту закрились, як і готель "Дружба". Зупинились будівництва школи №11, нової музичної школи, монолітних багатоповерхівок, ряда громадських споруд. Зросла злочинність, корупція та поширився політичний популізм серед міської влади.

Однак у ці часи зароджувались паростки нового суспільства. Остаточно зникла радянська цензура, з'явилась можливість розповідати правду про різні події. Зароджувалось національне самоусвідомлення, ріс попит на задовільнення культурних і духовних потреб, це призводило до створення нових культурних заходів, проведення фестивалів (зокрема "Рок-н-рол Таврійський" - найперший рок-фестиваль у незалежній Україні), відкриття нових музеїв, будівництво храмів, тощо.

1 серпня 1992 - відкрився Літературно-меморіальний музей А.Бахути.

1994 - відкрилась Казкова діброва.

16 січня 1994 - закладення Свято-Андріївського собору.

1998 - у місті відкрився найперший приватний ресторан, "Абсолют".

## 2000-ті. Нова надія

У нульові продовжувались негативні тенденції попереднього десятиліття. Залишки великих підприємств банкрутують, їхні території закидаються. Спроба відновити житлове будівництво буксують, за цей час у місті завершують лише три будинки (12-поверхівку на Перемоги, 7-поверхівку на Букіна та п'ятиповерхівку на Горького). Однак новокаховчани почали пристосовуватися до нової епохи. Поодинокі спроби приватного бізнесу розцвітають цілими сузір'ями магазинів на перших поверхах будинків і в колишніх комунальних об'єктах, котрі активно приватизуються. Цілісні об'єкти рівня Універмагу, Дитячого світу, Торгового Центру та великих магазинів ("Новосел", "Колос", "Славутич", "Тайговий") розбираються орендарями. В цей час починається оновлення сфери розваг - відкривається сучасний яхт-клуб "Maxime Marine", знову стають популярними прибережні бази відпочинку.

Міські очільники почали використовувати високі посади у місті переважно для свого збагачення і трампліну на обласні вибори. В таких умовах міська інфраструктура залишилась без нагляду і почала псуватися, апогеєм чого стала вимушена відмова від центрального опалення, оскільки його підтримка і необхідний ремонт стали непосильним тягарем для бюджету.

Наприкінці десятиліття в Новій Каховці з'являється виробничий бізнес - запускаються заводи з переробки сої, виробництва газобетону, асфальту, пластикових вікон, меблів. Відкривається найперший в Херсонській області сучасний торгово-розважальний центр. Відкриваються нові торгові комплекси регіональних та вседержавних мереж (АТБ, Оскар, Фуршет, різні техномаркети). Оживають міжміські господарські та культурні зв'язки, проводяться ярмарки та концерти, міське життя отримує нове дихання.

2000 - проведено найперший "Таврийський ярмарок".

22 вересня 2002 - відкрили пам'ятник Т. Г. Шевченко.

2002 - з'являється газета "Ключі", яка протиставляла себе "Новій Каховці" та подає неофіційну інформацію, чутки та гуморливі описи міської дійсності.

2003 - завершення п'ятиповерхового будинку на проспекті Перемоги 12.

2006 - на ГЕС було збудовано новий адміністративно-побутовий корпус та проведена реконструкція гідроагрегатів.

27 грудня 2007 - відкриття ТРЦ ОСКАР (наразі Фреш).

27 лютого 2007 - у місті відбулась трагедія: згорів Палац Культури. Вигорів дах і всі інтер'єри.

2008, грудень - почав діяльність маслоекстракційний завод ЗАТ "Каховка Пром-Агро".

6 березня 2009 - почав діяльність "Завод будівельних матеріалів №1" із виробнцитва газобетонних блоків.

## 2010-ті. Ренесанс

Із 2010-х років стан Нової Каховки почав суттєво покращуватися. Продовжують розвиватися з'являтись сучасні промислові підприємства, торгівля і сфера послуг, проводяться реконструкції ряду важливих об'єктів. Почав зростати попит на житло, це призвело до пожвавлення цієї сфери та розвитку дотичного бізнесу, зокрема багато замовлень мають будівельні компанії Олеся та Віра. В кінці десятиліття почалось будівництво давно омріяного басейну. В місті почали оновлювати вуличне освітлення, тротуари, фонтани та подібні візуально-естетичні речі.

Нове покоління новокаховчан стало більше зацікавленим у своєму місті, що призвело до появи різних молодіжних організацій, проектів, популяризації Нової Каховки та її культурної спадщини (зокрема проект реставрації кам'яних вишиванок, котрі стали справжнім новокаховським брендом).

Однак нові зміни відрізнялись безсистемністю: точкове житлове будівництво без огляду на місцевість, хаотичне нагромадження торгових закладів, знищення архітектурної стилістики ряда будівель "оновленнями" і прибудовами, скорочення зелених зон на користь бізнесу та парковок, візуальне засмічування міста рекламою, тощо. Нікуди не ділися старі проблеми міста, такі як зношення комунікацій і конструкцій будівель, непристосованість вулиць для сучасної автомобілізації, незручний громадський транспорт, завищені тарифи, корупція і популізм міської влади, безконтрольна забудова і так далі. Однак якщо раніше це сходило з рук, то після Революції Гідності в Україні почалось розвиватися громадянське суспільство, так що новокаховські можновладці вже не так чудово могли робити свої махінації, хоча нажаль повністю їх прижати не встигли через війну.

1 лютого 2010 - у Старому місті згоріла половина будинку на Історичній 46, а другу половину залили під час гасіння.

14 вересня 2010 - Нова Каховка отримала власний прапор.

2011, квітень - здали житловий будинок напроти автовокзалу, який роками стояв недобудованим.

2011 - на місці розвалин колишнього кінотеатру "Батьківщина", відкрився готельно-виставковий центр "Premier".

2012 - вперше за багато років збудовано повністю новий будинок, котрим була чотириповерхівка на вулиці Рибальській (тодішня Куйбишева). Тим самим новокаховське житлове будівництво почало відроджуватись.

20 січня 2012 - на берегу в парку відкрили Крещенську купіль.

22 вересня 2012 — на свято 60-річчя Нової Каховки було урочисто відкрито пам'ятник Олександру Довженку.

13 грудня 2012 - відкрився Свято-Андріївський кафедральний собор, найбільша церква Херсонщини.

2013, березень - здано в експлуатацію восьмиповерховий будинок на проспекті Перемоги 12А, зведений на базі закинутої недобудови другої черги п'ятиповерхівки.

23 лютого 2014 - на головній площі комунальні служби демонтували пам'ятник Леніну, сховавши його від знищення активістами.

2014, травень - завершено будівництво дев'ятиповерхівки за адресою проспект Перемоги 12Б.

2014, липень - здали п'ятиповерховий будинок на Історичній 46 (замість згорілого).

7—9 вересня 2014 - мешканці Нової Каховки вирили три кілометри окопів для організації оборони від потенційної загрози російського вторгнення.

2015, березень - новий житловий будинок на Історична 5, зведений всупереч охоронному статусу Старого міста.

1 жовтня 2015 - на колишній площі Якості урочисто відкрито Пам'ятник вчителям.

25 лютого 2016 - затверджено перейменування ряда вулиць, згідно закону "Про декомунізацію".

2016, квітень - ввели в експлуатацію семиповерховий елітний будинок на березі Дніпра.

26 вересня 2016 - здали першу чергу житлово-спортивного комплексу "Молодіжний", зведеного на місці недобудованої школи №11.

1 березня 2017 - відкрився відновлений Палац Культури. Окрім самої будівлі, відновлено фонтан, який збудовано подібним до первісного його вигляду.

18 квітня 2017 - Старе місто внесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток архітектури України.

15 жовтня 2017 - відкрито пам'ятник захисникам України.

## 2020-ті. Чума і Війна

Ніщо не передвіщало появу уханського коронавірусу, епідемія котрого охопила світ і дісталася Нової Каховки. У Херсонській області офіційно було зареєстровано біля 56000 хворих. Було введено карантин, чимало громадських закладів позакривалося, решта вимушено вводили обмеження на кількість одночасних відвідувачів. Нова Каховка, як і більшість українських міст, зіткнулась з критичною непристосованістю до пандемії. Не вистачало всього: ліжок, кисневих апаратів, самого кисню, додаткових ліків. Тим не менш завдяки героїчним зусиллям медиків, а також наявності досить розвиненої лікарняної системи, з епідемією боролися.

Але все це лишилося у минулому після 24 грудня 2022 року, коли російська федерація оголосила Україні повномасштабну війну. В 5:40 новокаховчани прокинулись від перших вибухів, а вже через кілька годин російські загарбники увійшли до міста. Рашисти відразу продемонстрували свою антилюдську натуру, розстрілявши на захопленій ГЕС автомобіль з родиною. Загинули дідусь, бабуся, матір і двоє малих дітей. Так почалась окупація, котра триває досі. Росіяни регулярно та свідомо обстрілюють місто, вбивають, викрадають і катують людей, грабують підприємцтва. Російська пропаганда постійно вигадує неіснуючі досягнення окупаційної влади та нав'язує ідеологію "русского міра". Батьків змушують відправляти дітей до школи, де їм промивають мізки. Бізнес було поставлено перед вибором російської перереєстрації або відбирання, в аналогічній ситуації власники транспорту. Для "легітимізації" завоювання росія за кримським сценарієм провела псевдореферендум, а після оголошення вигаданих "результатів" розпочала видачу російських паспортів. Незважаючи на декларовану добровільність, окупанти створюють все гірші умови для тих українців, котрі не приходять за аусвайсом. У вересні 2023 року відбулися фейкові вибори, після яких рашисти почали підготовку до примусової мобілізації українців. Але новокаховчани, як і всі українці в окупації, щодня доводять, що Нова Каховка це Україна! Сотні тисяч грн зборів на допомогу потребуючим, а також для підтримки військових. Багато переданих координат російських баз, техніки і располаг. Акції "Жовтої стрічки". Партизанський рух. І ще багато чого, про що розкажуть після звільнення.

2020 - створена Новокаховська об'єднана територіальна громада (ОТГ), а у наслідку адміністративної реформи, Нова Каховка стала центром новоствореного Каховського району (традиційно назву взяли неправильно, але який уряд, такі і назви).

2020, лютий - введення в експлуатацію чотириповерхівки на Героїв України.

5 липня 2020 - відбулась пожежа на Букіна 20. П'яний співмешканець підпалив квартиру, вогонь перекинувся на дах, який весь вигорів.

2020, жовтень - здача п'ятиповерхових будинків на Французькій та на проспекті Перемоги 12В.

З 5 березня по 25 серпня 2021 - відбулася капітальна реконструкція мосту через Північно-Кримський канал.

27 вересня 2021 - відкритий власний Центр надання адміністративних послуг.

24 лютого 2022 - почалась повномасштабна фаза війни росії проти України. Після знищення частини ППО за містом, Нова Каховка була окупована російськими військами.

7 квітня 2022 - новокаховчани масово вийшли на мітинг проти окупантів. За різними даними прийшло від 5000 до 7000 осіб, не рахуючи підтримуючих перехожих. Мітингарі пройшли Першотравневою, Дніпровським проспектом і виступили на площі перед захопленою міськрадою. Рашисти спочатку ігнорували, потім запросили двох на переговори. Вимогу зняти російський прапор окупанти відхилили та розігнали людей гумовими кулями і газовими гранатами.

11 липня 2022 - найперше та найбільш потужне за наслідками застосування HIMARS по російським загарбникам. Була вражена база в районі овочевого ринку, де стояло біля 50 бензовозів і зберігалась велика кількість боєприпасів до РСЗВ. Детонація тривала три години, снаряди і уламки розліталися по всьому місту. Вибух зруйнував ТРЦ Фреш і пошкодив навколишні магазини, масово вибило вікна і заскління в будинках на вулицях Французькій та першої чверті Букіна, окремі вікна вибило у окремих будівлях майже по всьому місту. Російська пропаганда заперечуючи враження складу БК, заявила про "вибух на складі селітри і гуманітарки", після чого селітра стала місцевим мемом.

6 червня 2023 - росіяни підірвали Каховську ГЕС, повністю її знищивши. Два вибухи відбулися біля 2:15 та 2:50, шляхом підриву вибухівки, яку заклали до технічного тунелю в основі станції та у машинній залі. Вода піднялась до внутрішніх подвір'їв на Дніпровському. Парк, стадіон, Літній театр, атракціони, усі інші прибережні споруди були повністю затоплені. Головною трагедією стала смерть майже всіх тварин "Казкової діброви", котрих до того не вийшло вивезти через перешкоди окупантів.