EarthBound

**EarthBound** eli **Mother 2** on Nintendon vastine Walt Disneyn klassikoille. Vaikka se ei menestynyt yhtä hyvin kuin muut Nintendon lippulaivasarjat, on EarthBoundilla sen ainutlaatuisuudesta johtuen suuri fanikunta. Siinä missä muut roolipelit painottuivat vielä 90-luvullakin keskiaikaiseen fantasiaan, palautti EarthBound pelaajat maan pinnalle nykyaikaan sijoittuvalla omituisella seikkailullaan.

## Vekkuli tarina

Meteoriitti mäjähtää päin Ness-pojan kodin viereistä kukkulaa, jota katsastaessa kärpänen tulevaisuudesta kertoo Nessille Giygas nimisen alienin maailmanvalloitussuunnitelmasta. Ness on valittu ja hänen on kolmen muun lapsen kanssa imaistava maaemon voimia kahdeksasta maailman spotista ja kukistettava Giygas. Matkan varrella vauhkoontuneet kulkukoirat, kävelevät sienet, lesot kovakuoriaiset, rotat, hipit, taksiautot, turbohuuliset leijuvat kuulat ja ties mitkä ulkoavaruuden vierailijat asettuvat sankareitamme vastaan.

Vaikka monet kaupungit ovat kuin mikä tahansa pikkukaupunki Jenkkilässä, löytyy sieltä vaikka mitä ongelmia. Kultti haluaa maalata kaiken siniseksi, kokonainen kylä kärsii ujoudesta ja läjä oksennusta orjuuttaa rusettipäisiä pikkuotuksia. Ongelmat ratkaistaan joko klassisella väkivallalla tai jollain älyttömällä juonenkäänteellä. EarthBoundissa ei ole sivutehtäviä, joten pääjuoni punoo yhteen monia pikkutarinoita, joihin pääjuoni tavalla tai toisella vaikuttaa. Taustatekijöinä ovat esimerkiksi Giygasin armeija, Nessin kateellinen naapuri Pokey, sekä outoja keksintöjä väsäävä Omenapoika, jonka mestariteoksia ovat esimerkiksi pyyhekumin kumittaja ja taimen makuisen jugurtin valmistin. Hyvin harvoin peli tavoittelee pelaajassa surun tunteita, jonka sijaan EarthBound enimmäkseen hauskuuttaa, rentouttaa, ärsyttää (hyvällä tavalla) ja kummaksuttaa. Koska tarinan päähenkilöt ovat lapsia, on maailma ripoteltu täyteen ihmeellisyyksiä, hämmästystä sekä outoja aikuisia ja eläimiä.

## Psykedeeliblästäilyä

Pelaaja etenee paikasta toiseen ratkoen pulmia ja taistellen vihollisia vastaan. Varautuakseen pahimpaan, on Nessin ystävineen varustauduttava hyvin aseinaan esimerkiksi pesismailat ja paistinpannut. Varustuksesta maksetaan vihollisten voittamisesta tienatuilla dollareilla, joita saa lähes poikkeuksetta ainoastaan raha-automaateista nostamalla. Raha pyörittää EarthBoundin maailmaa, jossa lääkärillä käynti ja hotellissa yöpyminenkin maksavat.

Taistelut eivät ala satunnaisesti, vaan vihollisen on juostava pelaaja kiinni maailmankartalla. Itse taistelut ovat vuoropohjaisia, joissa teksti kuvailee tarkoin, mitä pelaaja tai vihollinen tekee. Varsinkin alkupäässä viholliset menettävät vuorojaan typeristä syistä, kuten käyttäessään sen vain virnistelläkseen ilkeästi. Taistelunäkymässä vihollinen ja tämän mahdolliset kaverit ovat liikkumattomina keskiössä, mutta taustalla oleva tausta on liikkuvaa eriväristä, varsin tyylikästäkin psykoilua. Se sopinee hiukan skifiin asetelmaan alieneista ja possessoiduista eläimistä, kuten myös päähenkilöiden psyykkisiin voimiin. Mana on korvattu PSI hyökkäyksillä, jotka tekevät aivan kaiken kuin mustat ja valkoiset maagit, eli auttaa tovereita tai turmelee vihollisia. Kaikista innovatiivisin idea on kuitenkin scrollaileva elämämittari, joka ei mene nollille välittömästi kuollettavan iskun saadessa. Tällöin pelaaja voi joko yrittää paeta taistelusta, tai parantaa itsensä takaisin henkiin. Tämä antaa tilaa taktikoinnille, sillä elämämittari ei nollaannu välttämättä edes seuraavalla kierroksella, joten vihollisen kurmuutus saa jatkua.

Vielä mainitsemisen arvoisia, juurikin EarthBound fiiliksen tuovia tekijöitä ovat eri statusvaikutukset kuten auringonpistos, nuha, kyynelehtiminen, koti-ikävä, kummaksi olonsa tunteminen ja timantiksi muuttuminen.

## Miksi EarthBound on makuelämys?

Täydellistä peliä tuskin löytyy ja EarthBoundissakin on parantelun varaa. Esimerkiksi tavaroiden järjestelyä jäin kaipaamaan, jota ei voi tehdä kuin vaihtamalla tavaroita toisten kanssa. Parannettavat esineet olisivat saaneet olla heti ensimmäisellä rivillä ennemmin kuin satunnaisessa järjestyksessä inventaariossa. Jotkut eivät myöskään ihastu vaikeustasopiikkeihin etenkin alussa, jotka vaativat grindausta. Itselleni grindaus on itsestään selvyys japsiropegenressä, joka on paikoin jopa rentouttavaa, koska kehityksen kuitenkin näkee vihollista lahdatessa.

Huumori on yksi pelin valttikorteista. En ole sitä tyyppiä joka huutonauraa vitseille, mutta hyvin kerrottuina ne tuottavat mielihyvää myötähäpeän sijaan. EarthBoundissa aikuiset osaavat olla arkisten ongelmiensa ja mielipiteidensä kanssa varsin lapsellisia, mutta niistä voi löytää tosielämästä samankaltaisuuksia. Lisäksi tilanteet joihin päähenkilöt joutuvat ovat hyvin absurdeja. Jo vihollislauma on varsin outoa settiä, mutta apua tarvitsevat ja avun antajat vasta outoja ovatkin. Mies tahtoo fuusoiutua luolaston kanssa, apinat teleporttailevat ja kivistä hullaantunut nainen pitäisi saada leipomaan lamaannuttavia taikakakkuja. Haastavinakin hetkinä EarthBound on ilahduttavan kumma. Viholliset ovat eritasoisia, mutta spriten perusteella voi päätellä, kenet saa vastaan ja yrittää valita mieluisamman tapauksen.

Ympäristö ja musiikki ovat iso tekijä jokaisessa pelissä. Samoja seiniä ei kukaan jaksa katsoa, mutta EarthBoundissa joka kaupungilla ja paikalla on oma identiteettinsä. Ne näyttävät hyvin erilaisilta, ovat eri kokoisia, niitä asuttavat ihmiset tarjoavat uudenlaista dialogia ja tunnelmaa voisi leikata vaikka kakkulapiolla. Musiikkia on paljon ja se on varsin ainutlaatuista roolipelien kirjossa, koska se on jatkuvasti joko tunnelmallista, ilottelevaa, irrottelevaa tai mystistä. Jopa luolalla ennen seuraavaa kaupunkia voi olla oma musiikkinsa, joka herättää hypetystä. Lisäksi tapahtumat voivat johdattaa pelaajan takaisin vanhoihin paikkoihin, joten eteneminen ei ole täysin putkimaista. Pikkuoudot tarinat saavat janoamaan lisää, eikä peli kiirehdi viemään pelaajaa äkkiä toisaalle.

EarthBoundista näkee kuinka tekijät ovat siitä välittäneet. Se on hiukan hidastempoinen, mutta kaikilta osin hyvin hiottu. Vastaavia elämyksiä ei ole nykypäivänäkään, vaikka jatko-osa Mother 3 sekä Undertale ovatkin molemmat vähän toisista syistä erinomaisia.