Nashorn

Nashorn на Східному фронті, кінець 1943 р.

### Тип двигуна

V-подібний, 12-циліндровий, карбюраторний Maybach HL 120 TRM рідинного охолодження, потужністю 265 к.с.

### Ширина рову

2,3 м

**8.8 cm PaK 43/1 auf Geschützwagen III/IV (Sf)** або **Nashorn** (з нім. *Носоріг*) — німецький винищувач танків Другої світової війни. Середня за масою. Випускалася на базі середнього танка PzKpfw IV із широким використанням деталей танку PzKpfw III. Призначалася для боротьби з важкими танками противника. Також відомий як **SdKfz 164**.

## Історія

Після вторгнення на територію Совєтського Союзу і зіткнення танкових частин вермахту з радянськими Т-34 і KB-1 навіть самим оптимістично налаштованим німецьким керівникам стало ясно, що матеріальна частина непереможних "панцерваффе" значно поступається новим радянським танкам. Часом грубо, але краще озброєна і захищена, оснащена дизельним двигуном, радянська бронетехніка в 1941 р. панувала на полі бою. Коли останні надії на бліцкриг розсіялися, німецькі інженери взялися за роботу, спішно доводячи до серійного виробництва перспективні дослідні машини. В зв'язку з цим, вермахт мав широку потребу в якомога більшій кількості винищувачів танків, тому керівництво військ дало замовлення на проект нової машини такого типу. Одним із проектів стала адаптація самохідного лафета, який спочатку розроблявся для установки на ньому потужної 150-мм польової гаубиці sFH 18. Називався цей самохідний лафет — Geschtitzwagen III/IV, так як машина базувалася на шасі середнього танка PzKpfw IV з використанням великої кількості вузлів танка PzKpfw III. В результаті об'єднання самохідного лафета з 88-мм довгоствольною гарматою Рак 43 на світ з'явилася протитанкова САУ. Серійне виробництво самохідної установки розпочалося у лютому 1943 р. і тривало до кінця війни. Машина почала надходити у війська в 1943 р. і спочатку називалася "Hornisse" (з нім. *Шершень*), але з 1944 р. її офіційною назвою стало "Nashorn" (з нім. *Носоріг*).

Вперше ідея про перейменування SdKfz l64 з'явилася у Гітлера 29 листопада 1943 р. 1 лютого 1944 р. нова назва самохідки згадується вже в документах головного командування вермахту, а 27 лютого — в наказах головного командування сухопутних військ.

Однак ще влітку 1944 р. в офіційному листуванні присутня і стара назва — Hornisse, і тільки з вересня 1944 р. нове позначення — максимально конкретизоване — Nashorn було повсюдно впроваджено в документообіг.

Мотивація подібного перейменування до кінця не зовсім зрозуміла. Можливо, в німецькій мові Nashorn звучить куди грізніше, ніж Hornisse; можливо, що весь "підклас" нових типів танків і САУ педантичні німці хотіли ідентифікувати тільки з ссавцями. Можливий і третій варіант: САУ Hornisse повинні були оснащуватися 88-мм гарматою Рак 43, але на практиці це так до кінця і не відбулося. але як би там не було, "реінкарнація" завершилася: до вересня 1944 р. у вермахті з'явилася "нова — стара" самохідна гармата — SdKfz 164 Nashorn.

Випускаючись з лютого 1943 р., САУ встигла до літнього наступу. Nashorn поставлялися в окремі винищувально-протитанкові підрозділи, які виконували роль "пожежних команд", які командування кидало з однієї ділянки фронту на інший — туди, де проривалися радянські танки. Було лише одне замовлення на 500 одиниць даної самоходки, і виробники виконали це замовлення практично в повному обсязі, випустивши 494 установки до березня 1945 р., коли німецька промисловість була повністю реорганізована в марній спробі запобігти неминучому кінцю гітлерівського рейху.

## Конструкція

### Корпус та бронювання

Гусенична база (уніфікований самохідний лафет) нової САУ була розроблена в 1942 р. фірмою "Deutsche Eisenwerke" з використанням стандартних вузлів ходових частин широко поширених у військах танків PzKpfw III і PzKpfw IV. Дане шасі під назвою Geschutzwagen III/IV замислювалася як багатоцільова база для цілого сімейства САУ: протитанкових, зенітних, артилерійських установок вогневої підтримки і т.д.

На вимогу управління озброєнь компанія "Alkett" розробила корпус тієї ж ширини, що і бронекорпус танка PzKpfw III (тобто ширше, ніж у танка PzKpfw IV). Броня самохідки була протикульною і її товщина не перевищувала 30 мм. Бойове відділення – відкрита зверху броньована рубка. Екіпаж САУ складався з 5 чоловік. Попереду корпусу в ізольованій рубці перебував механік-водій, 4 члени розрахунку, включаючи командира, знаходилися в бойовому відділенні рубки. Спереду, ззаду і з боків вони були прикриті тонкими бронелистами. Зверху рубка була відкритою, при необхідності на неї міг натягатися брезент. Оригінальним було бронювання гарматного щита та рубки. Товщина бронелістів у кормі та бортах становила 10 міліметрів, що давало екіпажу самохідки захист від дрібних уламків та не бронебійних куль. Спочатку листи рубки в кормі та по бортах мали виготовлятися з 20-міліметрової, а в лобовій частині з 50-міліметрової сталі "SM-Stahl". Однак для економії маси 30-міліметрові загартовані бронелісти використовували лише у лобовій частині корпусу самохідки.

 Борт
 Корма

Особливістю цієї САУ було розміщення двигуна і трансмісії в передній частині корпусу в безпосередній близькості до ведучого колеса. Бойове відділення зміщувалося до корми і було дуже просторим, що в свою чергу дозволяло розмістити в рубці озброєння досить великого калібру, в тому числі і потужну протитанкову гармату. Однак і останню теж довелося проектувати заново.

### Озброєння

Головним озброєнням самохідки була гармата 8,8 cm Pak 43/1 (L/71). Вона встановлювалася в рубці САУ разом з верхньою частиною лафету і мала довжину ствола в 71 калібр. Конструктивно гармата була аналогічна буксируваному варіанту, але форма гарматного щита була округлена для того, щоб забезпечити можливість повороту гармати всередині рубки. Рекуператор був встановлений над стволом, а накатник – нижче. З боків гармати знаходилися спеціальні контрбалансувальні циліндри. У вертикальній площині гармата мала кути наведення від -5° до +20°. Сектор горизонтального наведення становив 30° (по 15° в обидві сторони). Гармата стріляла зі швидкістю до 10 постр/хв. Для ведення вогню могли використовуватися фугасні снаряди масою 9,14 кг (при цьому дальність польоту становила 15,3 тис. метрів), бронебійні трасуючі, підкаліберні та кумулятивні снаряди. Бронебійно-трасуючий снаряд з відстані 1 000 метрів під кутом 30° до нормалі здатний пробити 165-міліметрову броню, а підкаліберний - броню завтовшки 193 міліметри. У зв'язку з цим установка Nashorn була дуже небезпечною для всіх танків супротивника у разі боїв на великих відстанях. При цьому в ближньому бою самохідка втрачала переваги — давалося взнаки недостатнє бронювання.

У 1944 - 1945 pp. на ці самохідні протитанкові гармати встановлювалися 88-міліметрові стволи від протитанкової гармати Рак 43 на хрестоподібному лафеті виробництва компанії "Veserhutte". Однак подібних зразків було виготовлено відносно небагато – 100 шт.

Основна частина боєкомплекту, який складався з 40 снарядів, була розташована в стелажах бойового відділення по бортах рубки: Pz.Gr.Patr39/1 - бронебійно-трасуючий снаряд; - Pz.Gr.Patr.39/43 - бронебійно-трасуючий снаряд; - Spr.Gr. Flak 41 – осколкова граната (старого зразка); - Spr.Gr.Patr.43 – осколкова граната; - Gr.39 HL – кумулятивний снаряд; - Gr.39/43 HL – кумулятивний снаряд.

. У навідника в розпорядженні було кілька прицільних пристосувань, в тому числі і панорамний артилерійський приціл. Для самооборони на САУ використовувався 7,92-мм кулемет MG-34, також у екіпажу було не менше двох пістолетів-кулеметів MP-40.

### Двигун і трансмісія

САУ Nashorn оснащувалася 12-циліндровим бензиновим двигуном Maybach HL120TRM. V-подібний карбюраторний двигун з розвалом циліндрів в 60° мав робочий об'єм в 11 867 cm³ і розвивав максимальну потужність в 300 к.с. при 3 000 об/хв. Двигун монтувався в центральній частині корпусу САУ, а "настил" над ним був максимально посилений для того, щоб без проблем розмістити артилерійську гармату поблизу центра ваги установки.

Повітропровід (Kuehllufifuehrung): для охолодження двигуна повітря забирається через забірне вікно, виконане в лівому борту і, минаючи розташований під нахилом з лівого боку двигуна радіатор і власне двигун, виводиться через виконаний в правому борту отвір. Подачу повітря здійснюють два вентилятори, що знаходяться праворуч від двигуна. Механік-водій САУ здійснював регулювання отвору притоку повітря. Інерційний стартер (Schwung-kraftanlasser) встановлений зліва від двигуна зв'язувався з валом через встановлений на задній стінці протипожежної перегородки пристрій (Andrehklaue). Інерційний стартер призначався для запуску САУ в аварійних ситуаціях і приводився в дію за рахунок м'язової сили екіпажу за допомогою розмішеного у бойовому відділенні кікстартера.

Такі пристрої закривалися лише за форсуванні самохідними артилерійськими установками водних перешкод вброд. Охолодний пристрій водонагрівача "Fuchs" ("Kuehlwas-serheizegerat Fauart Fuehs") встановлювався по лівому борту корпусу САУ.

Паливо розміщувалося в 2-х баках сумарним об'ємом в 600 літрів. Баки були розміщені під днищем бойового відділення, а їх заливальні горловини були розташовані всередині бойового відділення. Таким чином, дозаправку пальним можна було здійснювати навіть під вогнем противника. Також в днищі корпусу знаходилися спеціальні зливні отвори, які повинні були в разі аварійних ситуацій виводити паливо з корпусу САУ. Дані пристрої закривалися екіпажем лише в разі форсування водних перешкод вбрід.

### Ходова частина

Ведучі колеса були запозичені від PzKpfw III. Підтримуючі та опорні катки, траки гусениць та лінивці були запозичені у PzKpfw IV.

## Модифікації

На базі самоходки було виготовлено підвізник боєприпасів.

## Бойове застосування

560-й важкий дивізіон винищувачів танків використовував САУ Nashorn, брав участь в операції "Цитадель" у складі 42-го армійського корпусу і навіть не втратив жодної самохідки безповоротно. Батареї дивізіону підтримували дії 39-ї, 161-ї і 282-ї піхотних дивізій Вермахту. Але вже в серпні бойові втрати 560-го окремого дивізіону склали 14 машин, з них кілька САУ в якості трофеїв дісталося радянським військам. На заповнення втрат прибуло: п'ять машин — 3 вересня, п'ять — 31 жовтня і п'ять — 28 листопада. Останнє поповнення матеріальної частини — чотири самохідки — відбулося 3 лютого 1944 р. До кінця 1943 р. за даними штабу 560-го дивізіону екіпажі САУ частини за весь час бойової діяльності знищили 251 танк супротивника.

4 лютого 1944 р. дивізіон отримав наказ максимально швидко відійти в тил, звідки його б могли перекинути в Мілу для переозброєння новими САУ — Jagdpanther. Згідно рапорту від 1 березня 1944 р. бойові втрати частини за період дії в складі 57-го танкового корпусу склали 16 самохідок Nashorn. В кінці квітня 560-й дивізіон був повністю переозброєний винищувачами танків Jagdpanther.

В оборонних боях на схід від Орла з 11 по 27 липня 1943 р. брала участь 521-а батарея 655-го дивізіону винищувачів танків. 27 серпня бойовий досвід підрозділу був узагальнений в спеціальному звіті: До початку участі в бойових діях в батареї було 4 офіцери, 28 унтер-офіцерів, 188 солдатів, 13 важких САУ SdKfz l64 Hornisse, три зенітні установки Flakvierling. Цей підрозділ входив до складу 34-го армійського корпусу групи армій "Центр", а з 11 по 27 липня 521-а батарея брала участь в бойових діях. За два тижні боїв самохідками були знищені: один танк КВ-2, 19 танків KB-1, один танк американського виробництва M3 Lee, 30 танків Т-34, один танк Т-60, п'ять танків Т-70, одна реактивна система залпового вогню на гусеничному шасі, три вантажівки, один танк Matilda II виведений з ладу. Німецькі втрати матеріальної частини склали два винищувачі танків Hornisse, один Maultier і Kfz 1. Убито одного командир машини і одного навідника, ще один командир машини пропав безвісти; поранені двоє офіцерів, шість унтер-офіцерів і 20 солдатів.

Для самохідних установок типу Nashorn ефективніше в бою був наступний тактичний прийом: САУ повинна діяти з замаскованих укриттів, відбиваючи наступ танків противника. Вдалим прикладом є бій, проведений 13 липня 1943 р. взводом САУ 521-ї батареї. Тоді взвод Nashorn з добре замаскованої позиції підбив чотири танки Т-34 та 12 KB-1. Взвод втрат не зазнав навіть незважаючи на те, що радянські війська атакували за підтримки літаків. Коли нерухомі танки використовувалися як артилерійські вогневі точки, успіху досягти можна було лише після ретельної пішої розвідки і лише раптовим вогнем з короткої дистанції, на яку САУ Nashorn виходила потай. Самохідка після швидкісного "вогневого нальоту" знову відходила до укриття. Прикладом таких дій був бій батареї, проведений 23 липня. Під час вкрай небезпечного просування піхоти та танків супротивника в тил та фланг гренадерського полку, батарея перемістилася у улоговину і після пішої розвідки зайняла вогневі позиції. З нової позиції було підбито по одному танку Т-34 та KB-1. Таким чином, радянські війська на якийсь час були зупинені.

У військах до 1 лютого 1945 р. ще знаходилася 141 машина цього типу, проте до 10 квітня залишилося лише 85 САУ Nashorn.

## Галерея

Nashorn в очікуванні атаки, Група армій "Центр", 655-й дивізіон винищувачів танків, літо 1943 р.Nashorn на позиції, Білорусь, осінь 1943 р.Nashorn, Східний фронт, кінець 1943 р.Nashorn, Східний фронт, 1943 р.Екіпаж німецького винищувача танків Nashorn переглядає засніжені поля в пошуках противника, Східний фронт, 1943 р.Німецький винищувач танків Nashorn в Альпах, 1943 - 1944 рр.Nashorn форсує річку, Східний фронт, 1943 - 1944 рр.Колона винищувачів танків Nashorn десь на території совєтського союзу, січень 1944 р.Колона винищувачів танків Nashorn десь на території совєтського союзу, січень 1944 р.Nashorn на Східному фронті, 1944 р.Nashorn з 519-го важкого дивізіону винищувачів танків на вогневій позиції в районі Вітебська, Білорусь, 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Колона винищувачів танків Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Колона винищувачів танків Nashorn в районі Вітебська, Білорусь, березень 1944 р.Nashorn випуску середини 1943 р. на марші, Білорусь, весна 1944 р.Закамуфльований винищувач танків Nashorn, Італія, лютий 1944 р.Закамуфльований винищувач танків Nashorn, Італія, лютий 1944 р.Закамуфльований винищувач танків Nashorn, Італія, лютий 1944 р.Заміна гармати за допомогою камуфльованого крану, Неттуно, Італія, березень 1944 р.Nashorn, 2 рота 525 батальйону, район Анціо, Італія, квітень 1944 р.Закамуфльований Nashorn на сільській дорозі, Сенігаллія, Італія, 1944 р.Військові на закамуфльованому винищувачі танків Nashorn, Сенігаллія, Італія, 1944 р.Особовий склад Вестмінстерського полку 5-ї канадської бронетанкової бригади оглядає самохідний винищувач танків Nashorn, підбитий гарматою PIAT, поблизу Понтекорво, Італія, 26 травня 1944 р.Захоплена німецька бронетехніка. Ліворуч — броньована гармата Sturmgeschutz III (StuG III), праворуч — винищувач танків Nashorn. Серпень 1944 р.
## Джерела

* Nashorn (САУ) - Вікіпедія.
* Самоходное противотанковое орудие Sd.Kfz.164 "Насхорн" | topwar.ru.
* Sd.Kfz.164 8,8 cm Pak auf GW III/IV "Hornisse"/"Nashorn". | Энциклопедия военной техники.