(Fujiwara) Taiki

Taiki a kaland alatt

*Ez az oldal a Henka no Rei-ben szereplő karakterről szól. A többi azonos nevű karakterért nézd meg ezt az oldalt: Fujiwara Taiki (Egyértelműsítő lap)*

Taiki (családnevet jellemzően nem használ - de mivel anyai ágon a Fujiwara klán leszármazottja, ha mindenképp említenie kell, ezt választja) játékos karakter a Henka no Rei világában. Félig külföldi származású fiatal férfi az Edo-kori japánban.

## Megjelenése

Elsősorban az apja vonásait örökölte, ránézésre inkább európai, mint japán. 171 centiméter magas, ami korabeli japánok között nagyon magasnak számít, és nagyjából 68 kg. Alkatra edzett, izmos, látszik, hogy jól elbírja a kardot. A finomabb vonásaiban azért némileg felfedezhetőek a keleti elemek, szerencséjére a haja is, a szemei is sötétek. A viselete jellemzően klasszikus, japán kimonó, kerüli a külföldi elemeket.

## Személyisége

Nyugodt, szerény természetű férfi. Alapvetően elég hallgatag, de szívesen beszélget azokkal, akik kedvesen viszonyulnak hozzá. Tisztelettudó és segítőkész, édesanyja megtanította a japán etikett szabályaira, így a viselkedése nem lóg ki az országra jellemző normák közül.

Előzékenysége és kedvessége ellenére azonban rendkívül zárkózott: nagyon nehezen nyílik meg, és csak kevesekben bízik.

## Története

Hétköznapi, de tragikus mese.

Shimodában élt a Fujiwara klán egy családja, melynek családfőjét bízták meg, hogy fogadja a tartományba érkező külföldi delegációkat, és bonyolítsa le velük a tárgyalásokat. Egy napon, egy fontosabb csoport érkezésére a családját is meghívta, és külföldi szokásokra épülő, de azért az idegeneknek egzotikus, japán eleganciával megfűszerezett ünnepséget rendezett a tiszteletükre. Jelen volt ezen az eseményen a lánya is Hitomi, akit a legszebb nőnek tartottak egész Shimodában. Azonban ekkor még ő sem sejtette, hogy az egyik külföldi kereskedő szemet vetett rá.

Rendszeresen ostromolta a találkozó alatt, de a lány mindig elutasította. Ezt egy idő után a férfi megelégelte ezt, és elhatározta, hogy mindenképp megszerzi magának a nőt. Ahogy ment le a nap, úgy borult rá a sötétség leple városra. Ezt kihasználva a férfi elrabolta a lányt és egy félre eső helyen eljátszadozott vele.

Csak másnap délben találták meg Hitomit egy raktár épületben. A ruhái szakadtan lógta rajta, a testén szinte nem maradt sértetlen felület, körülötte és alatta vérfoltok. Több napba tellett, míg olyan állapotba került, hogy el tudja látni magát, és még több időbe, hogy az eset okozta traumát legalább részben fel tudja dolgozni. Időközben pedig kiderült, hogy állapotos. Ebből Hitomi, sokkos állapota miatt, nem sokat fogott fel. Apjában egyre jobban forrt a bosszúvágy és ez még inkább erősítette azt. Tanácsadói azonban lebeszélték róla, hogy lépjen, mert a helyzet igen kényes volt. És egy nő miatt senkinek sem tett volna jót, ha bosszút áll.

Ahogy az idő haladt, úgy javult a lány állapota is, és úgy tudatosult a kialakult helyzets benne. Apja kijelentette, hogy a gyermek meghal miután megszületett, Ő pedig a háttérben marad. A lány ebbe eredetileg belement, de ahogy közeledett a szülés ideje, az anyai ösztönei is úgy erősödtek: és minél tovább várt, annál kevesebb nap maradt a gyermeke halálának időpontjáig.

Egyik este azonban egy hozzá hű, jó barátjaként számon tartott szolgáló segítségével, egy északra tartó kereskedelmi karavánnal megszökött. A kereskedőket bőségesen megfizették, így mind Hitomi, mind a születendő gyermeke épségéről és ellátásáról gondoskodtak az utuk során. Mutsu tartományba, egy elszigetelt kis faluba vitték, ahol egy egyedül élő, már idősödő nő fogadta be. A két nő nagyon jól megtalálta a közös hangot, szoros barátság szövődött köztük, bár külső szemlélőnek inkább úgy tűnt, mintha anya és lánya lennének. A gyermek megszületése után a nő azt tanácsolta, hogy menjen fel a gyermekkel együtt a közeli fennsíkra és az ott élő idős ronin segítségét kérje, mert a faluban nem maradhatnak.

*"Akármennyire is elszigetelt a falu, eljutnak a hírek ide. És a kereskedők által terjesztett rémhírek a külföldiekről, ami sokszor nem alaptalan, igen nagy ellenszenvet váltottak ki belőlük."*

A ronin, miután meglátta a gyermeket, egyből elutasította Hitomit, de ő addig erősködött, míg jobb belátásra nem bírta az idős férfit. Ez a nő által a szájába adott szavaknak volt köszönhető, amik sikerrel megtörték a férfi makacs ellenállását.

Vagyis anya és gyermeke éveken át háborítatlanul élhetett, amíg le nem csapott rájuk az elkerülhetetlen.

Taiki - így nevezte el az anyja - egy nap a kíváncsiságtól hajtva a szokásosnál messzebb kóborolt a kunyhótól, és meghallotta a falu szélében játszadozó vele egykorú gyerekek hangját. Ennek nagyon megörült, és naivan oda ment hozzájuk. A gyermeki ártatlanságot is bizonyítva, a többi gyerek nem utasította el őt, és együtt játszottak vele. Az egyik szülő azonban észrevette, hogy egy furcsa kinézetű fiú van a többi gyerekkel. Oda hívatta a többi falusit is. Taiki eleinte meglepődött, hogy ennyi ember sereglet ide, és fel sem fogta, mit keresnek ott.

Kellemetlen meglepetés volt, amikor az egyik falusi erősen a vállára ütött. Egyből a földre került tőle, és sorban több falusi is belerúgott a földön fekvő fiúba. A helyzetet az idős ronin mentette meg, aki nem hagyta, hogy a síró és fájdalmaktól küszködő fiút tovább bántsák. Az anyja rémülten vette át őt a férfi kezei közül. Ekkorra már elvesztette az eszméletét.

Taiki sírva, remegve riadt fel az éjszaka, ám az édesanyja egyből átölelte, hogy így nyugtassa meg. Miután valamennyire lehiggadt, a fiú szipogva és akadozva tette fel a kérdéseit anyjának.

- Mi… Miért… bántottak? Mi… Miért mondt… mondták azokat a szavakat? Eg… Egy ször… szörny va… vagyok? - motyogta.

Az anyja semmit nem válaszolt a fiúnak, csak még jobban átölelte, és addig szorította magához, míg újból el nem aludt.

Taisei, az idős ronin ezután kezdte el tanítani Taiki-t. Az öreg eddig is közömbös és szótlan volt a fiúval, de Taiki csak ekkor tudta meg, miért is. Ugyanazt a tekintetet látta rajta, mint a falusiakon. Ettől azonban megijedt, és nem volt hajlandó tanulni tőle. Egy ideig ment köztük ez a huzavona. Taisei is csak akkor változtatott a hozzáállásán, mikor Hitomi ráförmedve elismételte azokat a szavakat, mint mikor először találkoztak. A férfi duzzogva vonult el az erdőbe, de pár óra múlva már teljesen más kisugárzással tért vissza. Kedvesebben, szerényebben állt hozzá a fiúhoz.

Az évek múlásával a fiúból fiatal férfi vált, akit egyre jobban érdekelt a múltja, és az, miért is vannak itt. Rengeteg kérdés maradt a fejében, amit az évek alatt magába szívott tudás és a faluban hallott pletykák egyre csak halmoztak.

*Igen, Taiki és pár falusi gyerek a tiltás ellenére együtt játszott. Ahogy cseperedtek, úgy nőt a vágyuk a kihívásra is. Megannyi dolgot megtanultak az erdővel kapcsolatban. Vagy puszta véletlenből jöttek rá a dolgokra, vagy ami többször történt, a saját kárukon tanulták meg.* *De a gyerekkor egyszer véget ér.* *A barátainak* *több lett a tennivalója, és egyre kevesebbet találkoztak. És így már nem volt nagyon,* *ami elterelje a figyelmét a fejében kavarodó kérdésekről.*

Az anyja is jól látta ezt, és egy nap magához hívta. Elmesélt mindent jót és rosszat, szépet és csúnyát, vidámat és szomorút. A fiú hallgatta, nem vágott édesanyja szavába. Míg rá figyelt, szemében hol öröm, hol bánat, hol vidámság, hol düh, és hol mindezek egyvelege látszódott.

Miután Hitomi befejezte, magára hagyta a fiút hadd eméssze a hallottakat. Taiki ezután egy este elhatározta, hogy elmegy és felkeresi a családját. Azonban mikor kilépett az ajtón Taisei fogadta. Megijedt, hogy az anyjának tett ígérete miatt megakadályozza a terveiben, de nem úgy lett. A ronin átnyújtotta a kardját, amit Taiki habozva, de lefogadott.

Kalandos úton, de eljutott Shimodába, anyja családjának székhelyébe. Már az úton szerzet élményei is kissé eltántorították, és emiatt habozott. Az alatt az idő alatt, míg várta, hogy visszatérjen a bátorsága egyszerűen csak figyelte az embereket. Japánt és külföldit egyaránt látott, és többé kevésbé, de megértette, hogy miért utálják a külföldieket. De azt nem, hogy miért mindet.

A bátorsága bő egy hét után visszatért és elindult meglátogatni a nagyszüleit és a többi rokonát... azonban az első perctől kezdve pokollá vált a helyzet, és menekülnie kellett, futni az életéért. Pár napos hajsza és jó pár sérülés megszerzése után egy erdő eldugottabb részén megtudott pihenni. A történtek nem rendítették meg oly módon, mint a gyerekkorában történtek, de arra nem számított, hogy ilyen hirtelen és fájdalmas lesz a reakció.

Miután többé-kevésbé begyógyultak a sebei, egy újabb öngyilkos akcióra készült, elindult megkeresni a vérszerinti apját. Az ember azt gondolná, hogy minden nemű információ nélkül szinte lehetetlen, hogy egy ilyen egyszerű fiatal férfi megtaláljon valakit. Ám ez nem így volt, pár hetes nyomozás után megtudta, hogy az édesanyját megbecstelenítő külföldi egy nem túl távoli birtokon három nap múlva egy szűk körű „ünnepséget” szervez. Tanulva az anyai nagyszüleivel való találkozásból óvatosabban közelítette meg a dolgokat, és inkább a besurranás mellett döntött.

Egy megfelelő pozícióból mérte fel először a terepet. Már ekkor gyanús volt számára a csend. A hirtelen felharsanó sikolyok és kiabálások hallatára változtatott elképzelésén és egyenesen a „villa” felé vette az irányt. Kint és bent is mindenütt hullák és vér volt, bárhová ment, bárhová lépett csak holttestekkel találkozott. Az egyik szobából shamisen zenét hallott. Óvatosan közelítette meg a helyiséget. Mikor benyitott egy álarcos férfit látott karddal, és egy feltűnően szép nőt, kinek kezében egy shamisen volt... valamint egy férfit, aki a földön feküdt.

Taiki, habár sosem látta, felismerte a földön fekvőt. Az apja volt az. A másik kettőt nem tudta hova tenni. Teljesen más volt a kisugárzásuk. Tétovázott, meg sem hallotta az apja jajveszékelését, mert a szobában lévő dolgok, amiket ekkor vett észre, elborzasztották. A két kikötözött nő, a sosem látott eszközök mind undort keltettek benne, és megrémisztették.

Kezét levette kardjának markolatáról. Meghajolt a két idegennek, majd sarkon fordult és távozott. Még hallotta apja jajveszékelését, segítségkérését, de nem törődött vele. Mikor kiért a házból még hallotta halálsikolyát, visszatekintett, aztán pedig tovább haladt. Ebben a pillanatban Ő maga is elborzadt saját magától.

- Ennek a vére vagyok? – tette fel magának a kérdést.

Nyugodtabb út során visszatért édesanyjához, aki le is szidta őt, ahogy illik, de utána óvó karjai közé zárta. Mert akármennyire is dühítette fia cselekedete és akár mennyire is büntette volna meg legszívesebben, a fia volt, és szerette őt. A hazatérése utáni éveket otthon töltötte a kunyhóban, ami a születése óta az otthona. Időközben Taisei elhunyt és az anyja is megöregedett, így egyre több tennivaló hárult rá. Egyre jobban érezte, hogy menni kell, de édesanyja miatt nem kelt még útra…

Csak egyetlen cél lebeg a szeme előtt, az hogy elfogadják őt.

## Felszerelése

* Hegyes, széles karimájú japán bambuszkalap az utazáshoz
* A Taiseitől kapott katana
* Egy hosszú bot
* Egy zsák, amiben a holmijait tárolja

## Egyéb

* A karakterképét a 47 ronin c. filmből Kai karaktere szolgáltatja (Keanu Reeves alakítja). Ez a figura szintén félig külföldi, félig japán származású.
* A karakter megalkotójának több azonos nevű karaktere is van, különböző világokban - a személyiségük, karakterképük, történetük azonban általában különbözik.
* A Fujiwara klán rendkívül befolyásos család volt a japán történelemben - a Bakumatsu idejére a család legtöbb ága már kihalt, vagy más nevet használt, így Taiki kifejezetten Fujiwaraként használt vezetékneve a fantázia szüleménye.