Az Ibériai Unió

A Portugál Polgárháború nemrég tört ki VI. János halála miatt, akit ciánmérgezésbe halt meg és csak 5 évig uralkodott, édesanyját I.Mária szintén merénylet áldozata lett még évekkel VI. János trónralépése előtt, mivel hasbaszúra a kocsisa (José Abreu), aki a "Homem de guerra português" terrorszervezet tagja volt. Két fia között háború alakul ki. I. Péter alkotmányos monarhiává akarta alakítani az országot, testvére I. Mihály viszont az abszolútizmust preferálta. Tizenhat évig tart a polgárháború, ami sok áldozatot szed, járványok terjednek és Brazília is elszakad a birodalomtól. Eközben Spanyolországban polgérháború tört ki és az ország feldarabolódik több részre. Ekkor Manuel Fernandes Tomás (aki kezdetben I. Péter támogatója volt) és követői liberális alapokra egy jakobinus rendszert dolgoznak ki és verik le a két

    fivért, akiket egyik oldalról az emigrált Spanyol hadsereg , másik

oldalról Britannia támogat. A Jakobinus felkelés sikeresen zajlott le, mivel Tomás támogatói között ott volt az Ibériai Köztársaság is akiknek a segítségével egyesíteni tudták portugáliát. I. Pétert kivégzik, de I. Mihály Gibraltárra menekül. A polgárháború végén bevonul az új föderáció hadserege bevonul Gibraltárra, de I. Mihályt sehol sem találják. Senki sem tudja, hogy hova menekült, de az biztos, hogy életben van és a háttérből irányítja más országok politikáját, hogy visszaszerezze a Portugál koronát és abszolút monarchiát építsen ki. Céljuk egy liberális föderáció megvalósítása Európában és a monarchiák megszűntetése.

 Juntar:

Az Ibériai Köztársaság, nevéből is észrevehető, hogy egy egységes ibériai államot képzelt el a jövőbe.

Levelet küldött, majd követen át hónapokig tárgyalt Portugáliával egy egység meghozataláról.

A két ország szoros kapcsolata és regionális politikája révén tárgyalások kezdődtek a két ország között egy esetleges unió megformálásáról.

A tárgyalásokon mindkét fél beleegyezett abba, hogy a két ország szívesen visszaállítaná az 1580-as határait.

Egyetlen dolog amibe meg kellett egyezniük az az volt, hogy az új ország milyen politikai berendezkedéssel rendelkezzen.

    Ügye Portugáliában nincsenek választások, de viszont az Ibériai Köztársaságban vannak.

Portugália csak úgy ment bele a többpártrandszeri köztársaságba, ha Manuel Fernandes Tomás államfői tisztséget kap az országban.

A konferenciák sikeresen mentek végbe, az utolsó lépés csak egy népszavazás maradt.

Kihírdették mindkét országban az egyesülésről szóvó népszavazást "JUNTAR" néven.

A két ország népe 84%-ban szavazott igennel, így a népszavazás sikeresnek bizonyult.

A két ország egyesült!

Ideiglenes kormány van hatalmon egy darabig a két ország kevert vezetéséből, de pár hónap múvla ki fogják írni a választásokat, amin még össze lesz írva, kik fognak és milyen párt színeiben indulni.

Államvallás: Római Katolikus, (türelmi rendelet minden vallásra)

Naptár: Gergely-naptár

Államforma: Köztársaság

Állam vezetője: Parlament

Államfő: Manuel Fernandes Tomás

Himnusz: Haendel - Sarabande

Pártok:

-Egyesült Jakobinus Párt: elnök: Manuel Borges Carneiro, tagok: José Ferreira Borges, Bernardo Correia de Castro e Sepúlveda, Joaquim António de Aguiar, José da Silva Carvalho, Augusto de Salvador Brilhante

-Ibériai Konzervatív Párt: elnök: Mario Vallejos, tagok: Aimar Hidalgo, José Gordon, Marcos Albarrán, Yago Collantes, Daniel Picallo, Gregorio Victorino

-Keresztény Unió

-Ibériai Republikánus Párt

-Liberalista Párt: elnök: *Don* Pedro Gómez Labrador, tagok: Don Sebastian Gabriel of Bourbon and Braganza, Rafael del Riego y Flórez, Moritz Pálffy ab Erdöd

- Katalán Szakadárok

- Reqoncvista Párt

Választások: 4 évente

Választások az Ibériai Unióban:
Mint újonnan egyesült állam, az ország megtartotta első választását.
Manuel Fernandes Tomás és emberei, a Jakobinus Párt elsöprő győzelmre készült. Az országban a két legnépszerűbb párt az Ibériai Konzervatív Párt és a Jakobinus Párt. A két párt eszeveszetten propagandálta magát, versengett a pozícióért.
A nép még sosem volt ennyire összetartó, nem számított, hogy ki honnan származik, békésen vitatták meg a nézeteiket egymássaln mint egy nagy család. De viszont az egymás tisztelete mellett mindenkiben ott volt legbelül az izgalom, hogy vajon ki fogja megnyerni a választásokat.
Legkevésbé Manuel Fernandes Tomás izgult. Biztos volt benne, hogy neki be van biztosítva a pozíciója.

A választás napja:
Soha nem látott győzelmet aratott a Liberalista Párt!
A szavazatok 64%-át kapta meg.
Míg a Konzervatívak gratuláltak a Liberalisták sikeréhez, addig a Jakobinusok nem tudták beismerni a vereségüket.
Manuel Fernandes Tomás a rezidenciáján dühöngött, nem hitte el, hogy lehetett így átverve, míg tegnap Portugáliában egyeduralmat épített ki, mára egy senki, posztját vesztett bolond.
Manuel Borges Carneiro bejelentette, hogy tartóztassák le a Liberális Párt tagjait, de ez hatástalan prédikáció volt, senki nem követte az utasításait.

A Liberális Párt beiktatása:
Manuel Fernandes Tomás nem jelenik meg a ceremónián, hogy beiktassa az ország újonan megválasztott pártját.
Don Pedro Gómez Labrador értetlenül áll a beiktatás közbe a tömeg közepén.
Hirtelen kilép valaki és így szól:
Felruházott hatalmamnál fogva én VII Ferdinánd a Bourbon-házból ezennel kinevezlek téged és a pártod az ország élére, hogy vigyázzátok állampolgárait és bölcs döntéseket hozzatok.
Don Pedro Gómez Labrador letérdel, a kezét a szívére helyezi és így szól. Bármikor az életemet áldoznám ezért az országért, állampolgáraiért és újdonsült királyáért. Hálás vagyok az embereknek, hogy szavazatukkal megbíztak bennem.

1819. október 12.

Moritz Pálffy ab Erdöd épp megbeszélésre indul Don Pedro Gómez Labradorral, mikor látja a felbőszült tömeget, ahogy Labrador nevét skandálját a Cortes Generales épülete előtt.
Az épületet így megkerüli és csak az egyik mellékbejáraton át lép be az épületbe.
Labrador az irodájában várja őt. Pálffy benyit és látja ahogy az ablakon át a dühös tömeget kémleli.
- Örülök, hogy megékrezett, foglaljojn helyet.
Leülnek mindketten.
Labrador ingerült arccal ül a székében.
- Mit akarnak ezek a bolondok? Hívja össze a hadsereget, először az itt lázongó pornépet fegyverezzék le és börtönözzék be mindet egytől-egyig, utána készüljenek, mert haborúba fongak menni!
Pálffy ijedten ül vele szemben.
- A Cortes Generales (Központi Bíróság) sürgős megbeszélésre parancsolta önt.
Labrador erre ingerülten rácsap az asztalra.
- Ezek a szerencsétlenek mit akarnak? Ebben a szerencsétlen, szar országban én vagyok az egyetlen, aki tényleg az országért tenne valamit, nem hagyhatom azt, hogy ti és a hülye liberális politikátok megakadályozzon abba, hogy az Ibériai Uniót egy új, spanyolokhoz méltó pompájába emeljem!
Erre Pálffy is dühös lett.
-Hogy képzeli, hogy a polgárainkat, azokat akikért dolgozunk naphosszat, így lebecsülje?
Hogy szidhatja azt az eszmét, amiért nemrég még ön is az életét áldozta volna?
Hogy küldhet ultimátumot egy olyan országnak, akivel az országunk hosszú idő óta jó kapcsolatot ápol?
Ön megőrült, a hatalomvágy az agyába szállt!
Labrador erre düdösen felállt a székéből és az ajtóra mutat.

Takarodj ki az irodámból kutya!

Pálffy már nem bírta tűrtőztetni magát, ökölbe szorította a kezét és arcon ütötte a minisztert.
Labrador ijedten nézett rá, mikörben az orrából szakadt a vér.
Pálffy kiment a helységből, az ajtót úgy maga után csapva, hogy abba az egész épület beleremegett.

1829. október 13.

VII Ferdinánd megszökik palotájából, ahol őt fogva tartották.
A Cortes Generales épülete elé igyekszik kíséretével, az utca népe eközben csatlakozik hozzá.
A bíroság épületénél kiszáll és egyedül kiáll a hőzőngő tömeg elé a lépcsők tetejére.
Felebarátaim! Spanyolok, portugálok, katalánok, galiciaiak!
Végre egyesült Ibériai, évszázadok óta vártuk a napot, mire vére egy ország alatt élhetünk. De most, hogy élünk?

Terrorba! A napjaink félelemben telnek, a Központi Bíróságot Don Pedro Gómez Labrador kisajátította magának, mint egyfajta türannosz az ókori Rómában.
Királyotokat bezárta, nem szólalhattam fel nektek, mert meg volt tiltva, erőszakkal iratta alá velem a szerződéseket és törvényeket, aki köttetve lettek az utóbbi időben.
Szóval most felszólítom Rafael del Riego-t, hadügyi és fejlesztési biztost, hogy a nevembe vegye őrizetbe Don Pedro Gómez Labradort. A Cortes Generales szélsőséges labradorista vezetőit feloszlatom, és új szavazást kezdeményezek a Cortes vezetésére a Liberális pártból.
Továbba szomszédainkkal a jó viszonyt is ápolni kell.

1819. október 15.

Választás a Cortes Generales új vezetőjáről Cáditban:
Rafael del Riego szólalt fel először a gyűlésen.
-Tisztelt egybegyültek. Megníát kaptam VII. Ferdinánd királyunktól, hogy számoljam fel Labrador és csatlósai rémuralmát, szóval ők most nem tudnak megjelenni ezentűl a gyűléseinken.
- Új szavazást kezdeményezek, amit most fogunk elvégezni, mindenki talál egy papírt az asztala alatt, amire rá kell írnia a Cortes egyik tagjának a nevét, aki alkalmas lenne a miniszterelnöki poszt betöltésére. A szavazatokat a mellettem levő urnába dobják!

A Cortes Generales tagjai órákig tanakodtak, hogy kire szavazzanak, mire végül felsorakoztak az urnához és beledobták a szavazataikat.
Ezeket ott helyben megszámolták. a 200 szavazatból (265-65, aki letartóztatásban van) 134 szavazattal megnyerte a választást Rafael del Riego, aki ezennel az Ibériai Unió új Miniszterelnöke.
- Köszönöm, szavazataikat! Felesküszök az országomnak, hogy hűen fogom szolgálni, a szélsőségektől megvédve és nem úgy elérulva, ahogy azt Labrador úr tette. Továbbá a király és a Központi bíroság ezentúl azonos hatalommal bír, egymással egyenlő arányban osztoznak az ország igazgatásában. Ezentúl a király fogadja el a szerződéseket és a törvényeket, a bíróság pedig azok megalkotásáról tárgyal és dönt.
Ezentúl VII Ferdinándot felmentem házi őrizetéből és szabadon járárást biztosítunk neki.