Gnavklo

**Gnavklo** er en gragorn af hankøn, der overtog posten som Helvedes portvogter mens Skumleskæg var på Skærsildsbjerget. Efter Lucifer besluttede at gøre djævlene dødelige, og fratog dem deres udødelighed, forlod Gnavklo Helvede sammen med tusindvis af andre djævle i protest, og slog sig ned i ruinbyen Hanok i Ydergård. Hanok var ledt af djævlen Aziel Stofeles, som havde grundlagt sit Ny Helvede her, og Gnavklo blev hurtigt en højt rangerende officer i den hær, som Aziel var begyndt at opruste i Hanok med den hensigt at angribe Helvede og styrte Lucifer fra sin trone. Aziel Stofeles' hær var næsten ved at vinde Den Store Djævlekrig, da slaget blev udkæmpet, men pludselig kom Gud og hans englehær Lucifers hær til undsætning og mange af Aziels djævle døde som resultat af englenes angreb. Ærkeenglen Mikael kom personligt Lucifer til undsætning og fik nedlagt Gnavklo samt fire andre gragorner, men Gnavklo var stadig ikke død. Efter krigen blev Gnavklo, sammen med de overlevende djævle fra Aziels hær, bragt til Tartaros i Hades, hvor de holdes til fange til den dag i dag som fordømte. Gnavklo blev på et tidspunkt løsladt af den genopstående Aziel, og fik ordrer på at hente vand fra floden Eunoë, Erindringens flod, så det kunne bruges til at få resten af de fordømte djævle til at huske. Efter Aziel blev dræbt og udslettet én gang for alle, blev Gnavklo bragt tilbage til sit afstraffelsested i Tartaros.

## Fysisk udseende

Gnavklo er en gragorn, og har dermed en humanoid, skællet, øgleagtig krop. Han er ikke lige så stor som Skumleskæg, men hans snoede horn er længere, og kolosale, og ét horn til var på daværende tidspunkt begyndt at vokse midt i hans pande. Gnavklos øjne er hårdt og køligt som stål.

Som fordømt står Gnavklo lænket under en stalagmit i Tartaros, hvor hans hoved i otte år var trukket tilbage af et reb om sine to horn, så hans pande konstant ramtes af de faldende dråber fra stalagmitten. Mens hans hoved var trukket tilbage på denne måde, var Gnavklos øjne rullet tilbage i øjenhulerne. Disse dråber havde skabt en fordybning i hans pande mellem de to horn. Gnavklos hoved hviler nu mod hans brystkasse, efter at Filip Engell har løsnet rebet om hans horn, og dråberne rammer ham derfor ikke længere. Der løber savl i striber fra hans mund og ned over hans hage. Mens Gnavklo var lænket i Tataros, var hans blik tåget, som om en hinde havde lagt sig over det.

Efter at Aziel Stofeles løsladte Gnavklo fra sine lidelser og fik ham til at drikke vand fra Eunoë, Erindringens flod, var den hinde, der havde ligget over dæmonens blik i Tartaros, væk, og hans øjne glødede morderisk. Efterfølgende havde han kradset sig i fordybningen i panden, som var blevet til ét stort, væskende sår. Efter at Aziel Stofeles blev besejret én gang for alle, blev Gnavklo atter lænket i Tataros under drypstenen, hvor han stadig befinder sig.

## Evner

Som andre gragorner har Gnavklo en umådelig styrke. Derudover er Gnavklo, som andre gragorner, i stand til at spyde ild fra sin mund og næse, og producere røg fra samme. Med sine læderagtige vinger, kan han flyve. Efter hundrede hvis ikke tusindvis af år som bøddel, er han også ferm med en pisk, og kan både piske folk og gribe fat i ting og lemmer med en pisk.

## Optrædener

### *Den Store Djævlekrig*

* *Djævelens lærling* (omtalt)
* *Dødens terning*
* *Den forkerte død*
* *Ondskabens engel*
* *Den faldne djævel*

## References

1. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Dødens terning*. Høst & Søn. 2007.
2. ↑ 2,0 2,1 Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.
3. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Ondskabens engel*. Høst & Søn. 2010.
4. ↑ 4,0 4,1 4,2 4,3 Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne djævel*. Høst & Søn. 2016.