LLIBRE SAGRAT

Llibre escrit pels jugadors Oriol i Raimon en nom del nino Uril, de la partida d'Heropa (28-12-2018 a 14-09-2019). És els fonaments de l'urilisme, segons aquesta religió el Llibre Sagrat és producte de la inspiració divina i un reflex de la relació entre déu i la humanitat. És el llibre més antic de la partida, en el que es pot trobar, a més a més del contingut religiós, ensenyances morals, polítiques i relats de fets històrics.

## Història

Uril va començar a escriure el Llibre Sagrat a Petra, poc abans d'iniciar la Guerra Santa. El primer fragment titulat "La carta d'Uril (fill de Bru)" sols contenia "les regles", així doncs, al redactar la resta del contingut, es va optar pel nom de Llibre Sagrat per al conjunt.

## Estructura

El llibre sagrat està dividit en 2 blocs, "Abans d'Uril" i "Després d'Uril", en el primer relata els fets més rellevants ocorreguts abans del naixement d'Uril i el segon els fets un cop Uril ja ha nascut.

## Abans d'Uril

### La creació

Bru va crear la Terra per la seva glòria.

A la terra només hi vivien animals, sense cap mena d'intel·ligència. L'únic ésser savi era, evidentment, el seu creador: Bru.

Bru passejava un dia per la muntanya quan un mico se l'hi creuà. Aquell animal era petit, lleig, negre i estúpid, definitivament la seva pitjor creació. Bru decidí transformar aquell mico en un humà, un animal intel·ligent i superior als altres i l'anomenà Kevin.

En Kevin, sabia que era l'únic de la seva espècie i estava molt preocupat. Bru, va veure el seu patiment i va transformar un mico femella en humana perquè en Kevin pogués tenir fills.

### Les famílies

En Kevin i la seva dona van tenir 5 fills i 5 filles quals es van aparellar formant les 5 famílies originals. Aquestes es van repartir pel continent anomenat Àfrica.

### Els mutants

Bru és perfecte, però els humans no.

Els primers humans van seguir vivint com animals, ja que era l'única forma de viure que coneixien. I, al viure com animals, es van convertir en animals. Al no tenir refugi, les dones estaven exposades al sol cosa que va fer que molts dels seus fills nasquessin cremats (negres) o petits, com els micos. Bru al veure-ho, els va ensenyar a construir cases i a conrear i així va aturar el desastre. Tot i així va deixar als mutats amb vida com a record pels homes del preu a pagar si decidien abandonar-lo.

### L'oblit

Van anant passant els torns i els humans van començar a avançar. Van aixecar ciutats, crear armes i millorar l'agricultura. Es van creure invencibles, poderosos, perfectes i es van oblidar de Bru.

## Després d'Uril

### El naixement

Bru al veure que els humans ja no l’adoraven,va decidir castigar-los. En una família humil de Casa Blanca va néixer un nen especial: Uril, el fill de Bru, l’encarregat de fer tornar la fe al continent.

### Les regles

Perquè la societat funcionés correctament, Bru va comunicar una serie de normes a Uril que la humanitat havia de seguir:

1. Les dones han d'anar tapades o no estar exposades al sol perquè els fills no surtin negres.
2. Els negres no poden tenir propietats i han de pertànyer a una família morena.
3. Els negres han de ser fidels als seus amos i lluitar a primera fila a la guerra. Només així aconseguiran el perdó de Bru.
4. La paraula de Bru es la única verdadera, tots els que no siguin creients se'ls ha de penjar.
5. Els nans s’han d’enviar a la Muntanya dels Nans a viure amb els micos. A cada ciutat hi ha d’haver un servidor de Bru que garanteixi el compliment de les normes.

### La reconquesta

Uril va créixer i se’n va anar a viure juntament amb la seva família a Petra després de tenir molts fills.

Uril, un cop preparat, va començar a predicar el missatge de Bru el magnífic, la bondat de la gent de Petra va reconèixer la veu divina amb facilitat i varen plegar-se als designis de Bru.

Un petit exèrcit sant va sortir de Petra i va acompanyar la missió de Bru. Uril va arribar a Dwerg - en aquell temps tenia un altre nom – i va parlar a la gent d’aquell poble amb paraules divines, però la negror del cor d’aquells homes, negror tant fosca com la seva pell, va ofuscar la raó dels que tenien que escoltar i davant de paraules glorioses només van saber respondre amb violència animal. Llavors, Uril, va donar una lliçó als seus homes:

> “Davant la violència animal, ja sigui física o verbal, dels que s’oposin a Bru, cal respondre amb una força i una ira implacable, tal i com Bru actuarà amb ells en el més enllà.”
>
>

Ajudats per la mà de Bru, el petit exèrcit d’Uril, va vèncer les innumerables hordes d’animals malvats que pretenien exterminar la bondat, la divinitat, de la terra.
Un cop Dwerg estava ben plena de verdadera humanitat i alliberada de la maldat, les forces malignes van intentar un últim assalt per tal de vèncer el fill de Bru. La ciutat corrupte de Cartago va marxar amb un exèrcit cap a Dwerg; Cartago, ciutat d’avariciosos, viciosos i malvats, un poble que celebrava festivitats en honor a dimonis com Cartar i Zigum permetent la matança d’homes per saciar l’apetit d’aquests. Bru, l’implacable, va preparar als seus fidels, entre ells Joanito el Negrito, i va dedicar aquestes elevades paraules, en boca d'Uril, als purs d’esperit:

> «Somrieu fills de Bru, el cel està a prop per aquells que entreguin la seva vida a la voluntat divina, ¡Somrieu! La vida mai havia sigut tant preciosa i valuosa com avui, ¡que la sang marqui el preu d’una humanitat elevada més enllà dels animals! Tenyiu de vermell la fèrtil terra de Bru, ¡Oh, màrtirs! que la sang que avui perdreu sigui adob per l’arbre de la humanitat, feu-lo créixer fort, noble, alt, regueu-lo fins que no quedi ni un sol malvat que pugui impedir el seu naixement, ¡Avui Bru us convoca a encarnar el poder diví! ¡Somrieu! ¡Alegreu-vos! ¡El cel es a prop dels bons! Sigueu-ne dignes!»
>
>

Aquell dia van morir molts nobles d’esperit, i el poder de Bru es va mostrar als homes, la sang vessada va alimentar l’arbre de la humanitat i va donar esperança a una existència, fins aleshores, banal.
Tal és el poder de Bru, que va elevar, aquell dia, fins i tot als fidels de negra pell, especialment a Joanito el Negrito:

> **CANT DE JOANITO EL NEGRITO:**
>
>

> En la reconquesta de la Fé
>
>

> molts negres van resistir-se.
>
>

> Com si fossin sords a la veu de Bru
>
>

> van lluitar contra Uril el pur.
>
>

> Però Joanito el Negrito
>
>

> fiel a Bru com ningú
>
>

> i aniquilador del traidor,
>
>

> serví al seu senyor,
>
>

> l'emisari diví:
>
>

> Uril l'humil,
>
>

> aniquilant qui no fos servil.
>
>

> I ara serveix al cel feliç
>
>

> a Bru i els seguidors d'Uril.
>
>

### La separació del mar i el centre del món

Uril, un cop van reconquerir Àfrica, va reunir els seus fidels a la platja i els va revelar la voluntat de Bru:

> «Companys! El meu pare que habita les estrelles m’ha demanat que estenguem la verdadera fe per la terra; el dia en que tots els habitants de la terra creguin en ell s’acabarà el món i el cel serà la recompensa pels fidels per tota la eternitat, en el cel tindreu 20 dones que us asseguraran una gran família per cuidar-vos, us rodejaran riqueses i palaus, no us faltarà de res i sereu feliços. Però fa falta compromís per tal de que la promesa es compleixi, Bru demanda de vosaltres la vostra entrega, la vostra força, avui creuarem el mar i fundarem la ciutat d’Urilia a la primera platja que trobem, en aquest lloc es situarà el centre del món i a partir de llavors tota la creació haurà de girar entorn la ciutat. Serà el centre de la fe verdadera, el punt des d’on Bru convencerà a tota la humanitat del seu poder. Passaran els torns i els vostres descendents esperaran la meva arribada, el poble de Bru ha de preparar el terreny, el dia en que jo descendeixi del cel, la terra sencera ha de conèixer a Bru i creure en el seu poder, llavors jo, el seu fil, jutjaré qui mereix veure la promesa que avui us fa Bru i qui no.»
>
>

Un cop va acabar de parlar va estendre les seves mans cap al gran mar i va bufar un vent molt fort des del cel, en poca estona les aigües s’havien separat i Uril i els seus fidels, armats fins les dents, van creuar el mar fins l’altre platja. Allà el dimoni Cara-Vaca els esperava amb un exèrcit de malvats però Uril els va vèncer i va fundar la gloriosa ciutat d’Urilia. En la guerra contra el Cara-Vaca, Joanito el Negrito va perdre la vida, i Bru va perdonar a la raça negra, encara que va alliçonar a la resta d’homes tot dient per la boca d’Uril:

> «Els negres a partir d’avui poden optar a servir Bru i la seva gloria, però a causa de la seva naturalesa ho tindran doblement difícil, ells poden viure amb vosaltres com els vostres iguals mentre es mantinguin ferms en la fe, si s’allunyen mereixen un càstig el doble de sever. I no oblideu la seva veritat, el seu origen i relacioneu-vos amb prudència, doncs maleit aquell home que confií en un negre»
>
>

En la guerra molts nans van ajudar el Cara-Vaca, revelant la seva baixesa, Uril va alliçonar els seus fidels de la següent manera:

> «Guardeu-vos dels nans i de tots els mig-home, la seva condició els fa doblement rencorossos, i desitgen el poder per tal de fugir de la seva condició, son falsos, mentiders i manipuladors, si us neix un fill així no el deixeu sortir de casa i obligueu-lo a consagrar la seva vida a la lectura de la paraula d’Uril, així la seva veu serà ofegada per la de Bru i us trobareu protegits de la seva maliciosa llengua.»
>
>

### La Paraula d’Uril

Un cop la fe estava segura a Àfrica i havia ocupat el centre del món, Bru es va revelar a Uril i aquest va abandonar les seves armes i armadures i començà a caminar per les terres d’Heropa i Àfrica, allí es va trobar homes que no coneixien a Bru i es va aturar per fer-los conèixer la llum, la veritat:

> «¡Deixeu de menjar nobles viatgers, sóc Uril, fill de Bru, ¡escolteu-me! Doncs l'home no viu només de pa; viu de tota paraula que surt de la boca de Déu.»
>
>

Aquells homes, meravellats, van parar atenció a la poderosa veu d’Uril, aquest els digué:

> «Feliços els purs d’esperit: d'ells és el Regne del cel! Feliços els qui ploren: Bru els consolarà! Feliços els humils: ells posseiran la terra! Feliços els qui tenen fam i set de ser justos: Bru els saciarà! Feliços els compassius: Bru se'n compadirà! Feliços els nets de cor: ells veuran Bru! Feliços els qui treballen per la pau: Bru els anomenarà fills seus! Feliços els perseguits pel fet de ser justos: d'ells és el Regne del cel! Feliços vosaltres quan, per causa meva, us insultaran, us perseguiran, escamparan contra vosaltres tota mena de calúmnies i s’alçaran en armes contra la vostra fe! Alegreu-vos-en i celebreu-ho, perquè la vostra recompensa és gran en el cel.»
>
>

Prop d’allà passava un soldat d’Uril i en escoltar-lo va exclamar:

«¡Oh, Uril! Més suaus sonen les teves paraules, has abolit l’antiga llei? Ja no tenim que obeir la seva duresa?»

I Uril respongué:

> «No pensis que vull anul·lar la Llei de Bru; no estic anul·lant-la sinó vull portar-la a la plenitud. Us ho asseguro: mentre durin el cel i la terra, no passarà ni un punt ni una coma de la Llei. Tot arribarà a la plenitud. Per tant, aquell qui deixi de complir un dels manaments més petits i ensenyi als altres a fer el mateix, serà tingut pel més petit en el Regne del cel, però aquell qui els compleixi i ensenyi a complir-los, serà tingut per gran en el Regne del cel. Jo us dic que, si no sou més justos que els meus missatgers, no entrareu pas al Regne del cel. Escolteu atentament els manaments de Bru:
>
>

1. > No matis als teus iguals, només Bru pot decidir sobre la seva vida.
>
>
2. > Si et cases no abandonis la teva dona, l'abocaràs al dimoni de la necessitat, que l’allunyarà de la bondat, i creieu-me quan us dic que si això passa, Bru no perdonarà ni a un sol responsable de que es perdi un esperit just.
>
>
3. > No juris mai, ni pel cel, ni per la terra, doncs els homes sou de voluntat dèbil i no podeu complir-ho tot, Bru no desitja que arribeu al cel carregats de deutes.
>
>
4. > Si sentiu set de venjança examineu-vos! Examineu si la venjança correspon amb la voluntat de Bru, i sinó absteniu-vos de portar-la a terme, si aquesta no es justa l’ordre diví de les coses us farà pagar la vostra falta.
>
>
5. > Estimeu els vostres enemics, son a ells els que heu de salvar de la barbàrie, recordeu que la guerra divina no te altre interès que vetllar per l’anima dels que van per mal camí, qualsevol altre guerra no es justa i l’ordre diví de les coses us farà pagar la vostra falta.
>
>
6. > Ningú no pot servir dos senyors, perquè si estima l'un, avorrirà l'altre, i si fa cas de l'un, no en farà de l'altre. No podeu servir alhora Déu i el diner.
>
>
7. > No jutgeu als vostres iguals! Només Bru pot jutjar els homes.
>
>
8. > No robeu, ni desitgis res del teu veí, no sigui que el desig corrompi el teu esperit.
>
>
9. > No busqueu fer mal als vostres iguals.
>
>
10. > No creguis en cap déu que no sigui Bru.
>
>
11. > Honra els teus pares, que no els falti mai res, igual que ells et van donar la vida tu els l’has de preservar.»
>
>

El jove soldat, meravellat, va preguntar:

> «Oh, savi Uril! Es molt gran la teva saviesa, massa gran per a gent senzilla com jo, cóm sabrem si complim correctament la voluntat de Bru?»
>
>

Uril digué:

> «Aneu i busqueu els justos d’esperit, ells sabran cóm i quan vol Bru que s’apliqui la seva llei, escolteu-los! Els reconeixereu pel seu clar parlar. I si busqueu sentir-vos entre fidels d’Uril només cal que us fixeu en la casa del vostre veí, si creuen amb Bru, l’únic déu, tindran el símbol d’un peix en algun lloc de la casa, símbol que demostrarà que el seu cor l’ha visitat Uril, el pescador d’homes.»
>
>

### L’últim missatge d’Uril i l’ascens al cel

Uril i els seus seguidors van conèixer nous pobles a Heropa, i Uril va demanar consell al seu pare, Bru, sobre cóm tenia que tractar amb aquests, un cop Bru li va dir la seva voluntat Uril es va dirigir als seus fidels:

> «Bru demana que respectem la diversitat en el món, a ell poc li importa com vesteixen els homes, el que veritablement li preocupa es l’esperit que amaguem en els vestits. Ell vol que sobrevisquin tots els pobles de la terra, i que algun dia creguin tots la seva paraula, doncs res més pot demostrar que ell és la veritat. Així doncs si els feu la guerra que sigui per les seves animes, per res més, que vesteixin com vulguin i visquin en les cases que vulguin.»
>
>

Un cop revelada l’última paraula de Bru, Uril va consagrar tota la seva vida terrenal a complir-la i va protegir, fins i tot, a pobles d’infidels de ser aniquilats, sobretot el poble de la Plana. Fins el dia en que va ascendir al cel i va començar el compte enrere per el seu retorn, el dia del judici final.