Cernunnos

**Cernunnos** (der også kendes som **Taal**, **Attis**, **Turos**, **den Grønne Mand**, **den Hornede Gud** og **Herren af den Vilde Jagt**) er den foranderlige og lidenskabelige fadergud for maskulinitet, frugtbarhed og naturens kræfter, der sammen med sin hustru, modergudinden Ceres, tilbedes som den centrale naturguddom over hele den Gamle Verden. Cernunnos' kult er vidstrakt og kompleks. Han associeres med en lang række distinkte forhistoriske frugtbarhedsguder, sagnfigurer og mytiske karakterer, der er smeltet sammen i hans mytologi og kult.

Cernunnos anses i mere civiliserede kredse for at være primitiv, vulgær og til tider decideret hedensk og han betragtes som at være for jordbunden og materialistisk til at kunne bruges som portal til dybsindig mystisk erkendelse. Selvom hans kults politiske indflydelse af denne grund er begrænset og hans tilbedelse og ritualer modvirkes og fortrænges af både verdslige og gejstlige autoriteter er Cernunnos ikke desto mindre stadig en af den Gamle Verdens Panteons vigtigste og mest tilbedte guddomme.

## Cernunnos' aspekter

Som en figur skabt over årtusinder som en syntese af et væld af urgamle guddomme, naturånder og sagnfigurer, besidder Cernunnos en lang række navne, der hver især dækker over hans regionale aspekter. Selve navnet *Cernunnos* stammer fra classical og betyder 'den Hornede' som en reference til den ikonografi, som knyttede sig til vidtspredte netværk af kulte, der tilbedte guder med netop denne attribut. Denne betegnelse er i særdeleshed populær i det sydvestlige Imperium, Bretonnia og Tilea. I Tevinter kendes han som *Attis* og *Silenos*, i Hispanien som *Turos*, i det nordøstlige Gamle Verden og Scandia som *Taal*, i Karpatien som *Atyácska* og mod øst som *Svantovit* og *Czernobog*. Han forbindes ligeledes med the Fay og associeres sommetider med den mystiske og mytiske Auberon.

## Teologi og funktioner

I kraft af de talrige tidligere guddomme og traditioner, der udgør hans natur og kult, er Cernunnos en kompleks gud med mange indflydelsesområder og funktioner i den Gamle Verdens Pantheon. Ikke desto mindre knytter de sig dog alle til hans centrale position som den guddommelige inkarnation af den maskuline natur og frugtbarhed.

#### Gud for naturen og årets gang

Cernunnos og hans hustru, Ceres, tilbedes over hele den Gamle Verden som selve den guddommeliggjorte natur og repræsenterer som sådan både den fysiske natur samt dens voldsomme kræfter. Gennem årtusinder har Cernunnos' kult optaget et væld af mindre naturguder, der alle har bidraget til hans position som den primære kraft bag hele naturen og dens udvikling selvom det i højere grad er Ceres, der direkte associeres med den fysiske natur.

Cernunnos' livcyklus er et med årstiderne. Han vågner i foråret og befrugter markerne, giftes med gudinden i et helligt bryllup ved solhverv, modtager sine ofre, når høsten er i hus i sensommeren. Forsvinder ind i skoven med efterårets komme. Ligger i dvale vinteren over. Genopstår næste forår. Store festivaler og ritualer afholdes hvert år for at fejre disse milepæle og at sikre sig at årets gang forløber som det skal.

#### Frugtbarhedens gud

I kraft af deres mytiske herredømme over naturen er Cernunnos og Ceres tæt knyttet til universelt liv, frugtbarhed og seksualdrift og ceremonier tilegnet dem er allestedsnærværende i det meste af sommerhalvåret selvom de over de seneste århundreder langsomt er blevet fortrængt af andre guddomme. Under alle omstændigheder er det frugtbarheden og overfloden, der er i centrum i deres mytiske ægteskab: god høst til bønder, fyldte net til fiskerne, frodighed og rigdom, et univers der er seksualiseret på kryds og tværs, holdt oppe af riter med hellige bryllupper og falliske tegn.

#### Gud for maskulinitet

Selvom Cernunnos' rolle som den inkarnerede maskulinitet gradvist er formindsket over længere tid, spiller han stadig en central rolle i forhold til opfattelsen af guddommeliggørelsen af det mandlige køn - i særdeleshed i forhold til sin hustru, der på lignende vis legemliggører den guddommelige femininitet. Cernunnos' ses som balancen for de kvindelige egenskaber, han lærer mennesket at skabe og forandre og velsigner det mandlige legeme med energi, lyst og potens.

#### Jagtens gud

Som dyrenes hersker betragtes Cernunnos som jagtens gud, som i sidste ende har magten til at bestemme hvilke, der skal leve og hvilke, der skal dø. Jægere beder til ham før og efter jagten og når de har nedlagt deres bytte således at dyrets sjæl på korrekt vis vil vende tilbage til naturen og genfødes på ny.

#### Gud for vildskab og ekstase

Med udgangspunkt i Cernunnos' legendariske vildskab, kraftfulde urdrift og kærlighed til vin og øl tilbedes han udbredt i orgiastiske, ekstatiske ritualer, hvor han dyrkes i naturen med fuldskab, indtagelse af råt kød og ritualer, der både synes skræmmende og fascinerende i deres euforiske henrykkelse. Deltagerne oplever ekstase og entusiasme og i denne orgiastiske stemning får de (i alt fald i ånden) uanede kræfter og blev ét med guden.

Myndigheder over hele den Gamle Verden er effektivt gået ind imod Cernunnos' ekstatiske ritualer, angiveligt pga. kultens samfundsundergravende udskejelser og det moralske fordærv, som følger med.

#### Det jævne folks gud

I kraft af sin jordbundenhed til naturen, sin forkærlighed for livets små glæder og simple livsstil anses Cernunnos' i særdeleshed for at stå almuen nær. Han og Ceres' overflod brødføder menneskeheden, han beskytter det jævne folk mod naturens ødelæggende kræfter og lærer bønderne, fiskerne, skovmændene, jægerne og hyrderne at tæmme verden omkring dem og leve af den.