Dcera purkrabího

Pátá kapitola knihy **Nevyzpytatelné jsou cesty osudu** se nejvíce věnuje **Eiri**, která by se nejraději vrátila zpátky do **Zlatouch**, ale nemůže. Po neúspěšném shánění práce narazí přičiněním osudu na posla purkrabího, který rozvěšuje zprávu o pohřešované **Alexandře Goldblum**. K městské nástěnce se připlete i **Sebas**, a tak dvojice společně vyrazí na hrad za komorníkem **Orinem**, aby o tomto úkolu zjistili víc. V závěru kapitoly se v krčmě opětovně shledají s **Pipinem**, který nadšeně souhlasí, že jim pomůže.

**Následující řádky vyzrazují podrobný děj kapitoly**:

Eiri se odpoledne probudí a přepadne ji melancholie Ve Stříbrouchách nemá nic na práci a domů se vrátit nemůže. Neví, co si má počít a obává se o rodinu. Převaluje se na posteli a pohledem zkoumá škrábance a malůvky na zdi. Pak sáhne pod polštář, kde má nachystanou dýku. Už, už se chystá na zeď přidat vlastní obrázek, když vtom vejde do pokoje Sebas. Hraničář se zarazí, neboť zlodějka třímá dýku, zatímco on má černé svědomí. Na okamžik ho přepadne strach, že Eiri ví o tom, že se byl na ni a Pipina vyptávat kvůli odměně ve svém cechu.
SPOILER: V této části se poprvé objevuje zmínka o existenci elfích a trpasličích run. Autoři doposud hovořili pouze o obecné řeči a elfím jazyce, avšak nikoli o rozličných písmech. / Hraničář se vrací ze svého cechu, což dokazuje existenci cechovního domu pro toto povolání ve **Stříbrouchách**. V žádné jiné další kapitole **Nevyzpytatelných cest osudu** ani v navazujícím díle **Tři jezdci apokalypsy**, Sebas svůj cech nenavštíví.

Zlodějka o ničem neví, akorát se chodce trochu lekne. Skloní zbraň a oba se začnou navzájem popichovat. Sebas si do ní rýpne otázkou, zda je nerudná z nadměrné konzumace alkoholu a Eiri hned oponuje, že zrovna jí pití nečinní žádný problém. Načež hraničáři připomene, že si dal včera jen dvě piva a šel si lehnout. Říká mu to schválně, protože chce vyvolat hádku, z níž by mohla odejít jako vítězka. Je si totiž velmi dobře vědoma toho, jak je ostrostřelec sebestředný, vztahovačný, a především urážlivý. Ona považuje uštěpačnost za součást své povahy a „rebelské image“, kterou si chce udržet.
SPOILER: Tento povahový rys Eiri se v knize projevuje téměř výhradně jen při kontaktu s osobami opačného pohlaví a kromě toho, že dokresluje její „silný ženský charakter“, taktéž nenápadně poukazuje na její sexuální orientaci, která se začne silněji projevovat až ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**.

Hraničář se samozřejmě okamžitě rozčílí a odsekne jí, že šel spát akorát proto, že ho nebaví opíjet se ve společnosti starého dědka (**Hresman**). Načež si odejde sednout na postel, kde začne leštit otcův meč. Tato činnost ho trochu uklidní, leč Eiri mu nechce dát pokoj – dál do něho ryje, napodobuje jeho povýšený tón a v závěru se mu i vysměje. Sebas si zabrblá něco pod nos a snaží se ji ignorovat. Dcera města však umanutě chce v debatě pokračovat, a dokonce začne chodce i poučovat. Ten už to nevydrží a vyjede na ni, že ho její průpovídky nezajímají. Vítězství v hádce chutná zlodějce trpce, neb doufala ve zcela jiné reakce. Rozmrzele se převlékne do zlodějského a odejde se naobědvat.
SPOILER: Mezi přímou řeč, hádající se dvojice, je v této části vložen popisný odstavec, ve kterém autoři poukazují na to, že mnohá nedorozumění mezi lidmi vznikají zejména na základě nepochopení a neznalosti životního osudu druhé osoby a dále pak kvůli strachu a nevyrovnanosti se sebou samým. V tomto odstavci je též zmíněna Pandořina skříňka. / Eiri se nestydí převlékat před opačným pohlavím, neboť vyrostla se třemi mladšími bratry. V jejím chování nejsou v tomto směru patrné žádné známky sexuální provokace.

Zlodějka si objedná v hospodě jídlo a dlouho čeká, než jí ho **Ruta** přinese. K obědu se prodávají malé kousky masa přezdívané **brumble**. Dceru města při pohledu na ně bodne u srdce a znovu začne myslet na sourozence, kteří toto jídlo milovali. Ruta se k ní po chvilce vrátí a jízlivě se ptá, proč nejí, zda jí maso nechutná. Děvečka je nepříjemná proto, že chová city k Hresmanovi a žárlí na Eiri, která se s ním až do rána bavila u stolu. Zlodějka nemá potuchy, proč je Ruta taková, ale její nepříjemný tón vnímá. Neoplatí jí toutéž mincí, leč rozhodne se ji pozlobit tak, že ji zdrží od práce otázkami na téma, jak sehnat ve Stříbrouchách práci.

Eiri své dotazy myslí vážně, neboť zálohu od cechmistra nechala doma matce a začínají jí docházet peníze. Ruta jí navrhne, ať se zkusí optat na rynku u severní brány, kde stojí nevěstinec a odejde pryč. Dcera města za ní uštěpačně zavolá, jestli tam náhodou sama dřív nepracovala, leč děvečka ji ignoruje. Zlodějka dá Rutě přezdívku *krůta* a její myšlenky se vzápětí opět upnou ke Zlatouchám.

V duchu slíbí rodičům, že se brzy vrátí a přiveze domů hromadu zlata, které budou moci investovat do vzdělání jejích bratrů. Současně si je však dobře vědoma toho, že je to celé jen hloupoučký sen, jenž se pravděpodobně nikdy nevyplní, i přesto mu ale chce věřit a čerpat z něj optimismus. Nakonec se spokojí s fantazií o  tom, jak bude všem po návratu vyprávět o neuvěřitelných dobrodružstvích, které zažila.

Po obědě vyrazí do ulic shánět práci. Bohužel bezúspěšně, protože po ní všude chtějí, aby uvedla své „bydliště“, předchozí zaměstnání, a doložila dobropis od dřívějšího zaměstnavatele. Stříbrouští občané totiž nemají rádi „náplavu“ a každého nového zaměstnance si důkladně prověřují. Hledaná Eiri se bojí o sobě cokoli prozradit, aby nevyšlo najevo, že má na krku zatykač. Dobropis by si sice mohla koupit u místního zlodějského cechu, leč ani s nimi se nechce raději zaplétat. Otrávená a s nepořízenou se vrací zpátky do hospody.

Cestou opakovaně zaslechne, že se blíží dožínky, což jí na náladě nijak nepřidá. Vždycky si totiž přála moci zažít tuto podzimní slavnost ve velkém městě, jako jsou právě Stříbrouchy. Jenže, teď se ta možnost naskytla, nemá peníze na utrácení. V duchu se zlobí na nespravedlnost světa, když vtom zahlédne **posla** s brašnou plnou pergamenů. Zvědavost jí nedá a vydá se v jeho stopách k městské nástěnce, kde se muž chystá přibít zprávu. Jak posel rozvinuje pergamen, začne mu Eiri číst přes rameno – „Tímto listem na vědomost se dává, že **Julian Goldblum**, purkrabí ze Stříbrouch, do svých služeb přijme dobrodruhy chrabré, již pro záchranu **Alexandry**, dcery jeho jediné a sličné, před zraky bohů vlastních životů vzíti by si i nechali. Odměnou budiž jim tímto 2000 zlatých.“

Eiri je ohromená výší odměny a vidí v nabídce životní příležitost. Stejně je na tom i hraničář, který stojí jen kousek od ní. Oba překvapeně vyhrknou nad sumou a Sebas vyškubne poslovi pergamen z ruky. Nevěřícně si ho znovu čte a nechce ho ukázat zlodějce. Ta si tedy přivlastní z poslovi brašny jiné lejstro a rovněž si ho podruhé přečte. Trochu ji zamrazí z toho, že je částka shodná s tou, jež je vypsaná na její i Pipinovu hlavu. Protože však nevěří na osud ani existenci bohů, považuje to jen za náhodu.
SPOILER: Autoři zde nepřímo naznačují, že náhody ve světa **Božské tragikomedie** neexistují a božské síly jsou zde nejenom skutečné, ale také mocné a velmi rozmarné. / V této části je taktéž poprvé zmíněno, že hraničář a stejně tak i zlodějka umění číst.

Zlodějka je totiž silná ateistka a všichni bohové bez rozdílu jsou pro ni jen pohádkovými bytostmi. Z věřících má všeobecně legraci, a to včetně kolegů zlodějů, kteří se nejčastěji modlí ke svaté dvojici zvané **Muž a Žena bez tváře**, o níž se traduje, že prý to byla kdysi jedna celistvá bytost. Konkrétně tuto víru Eiri považuje za jednu z nejsměšnějších vůbec.
SPOILER: O zmíněné svaté dvojici koluje mnoho rozličných příběhů, avšak všechny se shodují v jednom, a to v předzvěsti konce světa, který má nastat, pokud by se tato entita opět spojila v jeden celek.

Sebas se posla začne vyptávat na podrobnosti k úkolu (záchraně dcery purkrabího) a Eiri mu hned skočí do řeči s otázkou, zda se vyplácí záloha předem. Posel není schopný jejich dotazy fundovaně zodpovědět a pošle je proto za komorníkem **Orinem** na hrad. V duchu se přitom na dobrodruhy hněvá, že od něho očekávají informace, které jako obyčejný sluha nemůže vědět a následně se rozhodne přenechat svou službu (rozvěšení pergamenů po městě) jinému muži jménem **Janek**, který si prý rád vymýšlí příběhy.
SPOILER: Tentýž posel se znovu objeví ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**, jakožto otec **Hildy**, služebné **Alexandry Goldblum**. / V tomtéž díle autoři představí i zmíněného **Janka**, který je ve skutečnosti retardovaný půlork.

Dvojice zůstane sama u městské tabule a několik dlouhých chvil se propalují pohledy. Sebas, vybavený novým dlouhým lukem z tisového dřeva, si představuje, že úkol splní sám a shrábne celou odměnu pro sebe, (když už se mu nepovedlo udat své dva společníky). Stále zazlívá Pipinovi, že utratil všechny jeho úspory za **přesýpací hodiny** (i přestože si měšec opětovně naplnil na prokleté křižovatce), a nechce se už s nikým v životě dělit. Eiri má o odměnu též velký zájem, avšak předpokládá, že úkol bude náročný a spolupráce tudíž nutná. Zlodějka nemá nejmenší tušení, že hraničář ví o tom, že ona i Pipin jsou hledání, a že v této záležitosti navštívil dokonce už i rychtáře, kterému zaplatil správní poplatek za dohledání informací.

V přesvědčení, že spojení sil je nejlepším řešením situace pro obě strany, navrhne Sebasovi, aby se spolu neprodleně vydali za komorníkem Orinem. Tomu dá přezdívku *Oráč*, leč hraničář její vtípek nepochopí. S jejím argumentem, že je bezpečnější navštívit dům purkrabího bez Pipina (který v tom čase procvičuje kouzlo teleportace v čarodějnickém cechu), nicméně souhlasí a vyrazí s ním na hrad.
SPOILER: V tomto úseku se poprvé mihne zástupce trpasličí rasy, jenž proporcemi silně připomíná Pipina.

Hrdinové jsou vpuštěni do hradu a ponecháni na chodbě před pracovnou komorníka, kde znuděně čekají. Sebas se mezi kamennými zdmi necítí dobře, jelikož větší část života prožil na pomezí mezi přírodou a civilizací. Touha po uznání, jehož se mu od rodiny moc nedostalo, ho však nutí, aby ke snaze zapadnout do městského života. V momentě, kdy chce otrávený hraničář již zabušit na dveře Orinovy kanceláře a vynutit si audienci, vyjde na ven ozbrojený bojovník a znechuceně odkráčí pryč.
SPOILER: Zde je poprvé zmíněn trpasličí bůh **Swarog**, jehož elementem je oheň. / Dále je v jednom z odstavců použito přirovnání „vengilský ohař“, které se vztahuje k psímu plenu chovaném v **císařství Vengile**, se kterým **Danrijské království** vedlo před třemi lety válku.

Eiri se Sebasem jsou vyzváni, aby vstoupili a vzápětí nestačí žasnou. Purkraběcí komorník je neskutečně otylý, jeho pokoj hýří luxusem a ve vzduchu je cítit těžká kolínská. **Orin** začne házet očkem po zlodějce, které je z oho poněkud nevolno. Chodec z toho má škodolibou radost. Orin ukáže hrdinům obraz purkrabího a jeho dcery, aby věděli, koho mají hledat. Potom jim vysvětlí, že Alexandru před pár dny unesli nechvalně proslulí mordýři **bratři Malletové**.
SPOILER: V kontextu s kolínskou jsou v knize poprvé zmíněny **Zelené ostrovy**, tj. elfí království.

Z jeho řeči je cítit, že jim neříká úplně pravdu, ale Eiri nemá odvahu se v tom moc šťourat. Sebas se samozřejmě začne holedbat, že zbojníky přemůže levou zadní a se zavázanýma očima. Komorníka jeho chvástání moc nezajímá, zato zlodějku by rád ubytoval ve svých komnatách. Dcera města zdvořile odmítne a ubezpečí Orina, že jejich družina čítá ještě mocného kouzelníka. Orin se toho hned chytne a postěžuje si, že v záležitosti zmizení Alexandry, kontaktovali nejprve čarodějnický cech, ale mágové je arogantně odmítli.
SPOILER: Purkraběcí žádost o pomoc s nalezením dcery se dostane až do **Kapitoly**, kde ji zaregistruje čaroděj **Stawros**, jenž má v úmyslu zdiskreditovat svoji bývalou milenku **Rudou čarodějku**. Ta jej totiž na konci **Nevyzpytatelných cest osudu** připraví o artefakt, po kterém prahl.

Dalších několik odstavců je věnováno rozboru osobnosti zlodějky, která má obavy ze setkání s mordýři. Na rozdíl od hraničáře totiž nepřeceňuje své schopnosti, ani netouží po slávě, již přinášejí hrdinské skutky. Netrpí nízkým ani příliš vysokým sebevědomím, ani nečeká na prince na bílém koni. Věří, že dokáže být nezávislou a hrdou ženou, která nepotřebuje stavět na odiv své tělo. Je posedlá neutralitou, za níž skrývá svůj strach ze skutečné odpovědnosti.

Komorník je ujistí, že odměna pro ně bude včas nachystána a začne jim vykládat příběh o zakladateli města **Michaelu Troelsenovi**, který má spojitost i s místní **kořalkou**. Hraničáře historka nezajímá a dá to nevybíravě najevo. Eiri dostane strach, aby je komorník za drzé chování nenechal spráskat nebo rovnou zavřít a raději se v rychlosti rozloučí. Oba společně opustí hrad a vrátí se do hospody.
SPOILER: Hrdinové, a to včetně Pipina, hrad opětovně navštíví až ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**.

V krčmě **Hrom do bečky** se opětovně shledají s Pipinem, který má na sobě svůj nový plášť v indigové barvě a se zlatou výšivkou hvězd na lemech, a na opasku pouzdro s loveckým nožem. Dvojice seznámí kouzelníka s úkolem na záchranu dcery purkrabího. Ten nadšeně souhlasí, protože ho, obdobně jako je, láká vidina zlata. Dobrodruzi se chvilku dohadují ohledně spravedlivého rozdělení odměny, a teprve poté začnou řešit, kde vlastně začnou shánět informace k případu.

Sebas navrhne, ať se každý z nich jde optat do svého cechu a on, že ještě navíc sám zajede za rychtářem. (To proto, že nechce, aby se jeho společníci dozvěděli, že tam už jednou byl a ptal se na ně.) Eiri se do svého cechu jít bojí, ale před hraničářem to nepřizná. (Pořád si myslí, že chodec o zatykači nic neví.) Pipin zkroušeně zabrblá, že mu zakázali jeho cech nadále navštěvovat. Ostatní chtějí samozřejmě hned vědět, co provedl. *Elf* se brání, že nic špatného neudělal a začne jim popisovat situaci.

Kouzelník z Lexaurrinu se během procvičování teleportačního kouzla nahodile přenášel ve vnitřních prostorách cechu a neúmyslně se přitom dostal i do sklepení, kde vyrušil cechmistra **Ralnora** během sadomasochistických hrátek. Pipin je bohužel v těchto věcech zcela nezkušený, takže vůbec netuší, co tam dvojice prováděla. Eiri a Sebasovi je to však z jeho popisu naprosto jasné a když jim řekne, že mu cechmistr pohrozil tím, že nechá vykouřit mozek z hlavy jemu i každému, komu o tom, co viděl, bude vykládat, neprodleně utnou jeho vyprávění.
SPOILER: Cechmistr **Ralnor** se objeví ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy** a to konkrétně v kapitole **II. Kouzelný ptáček**, kde ho v jeho kanceláři navštíví čaroděj **Stawros**, jemuž si cechmistr bude na Pipina stěžovat.

Eiri následně v duchu přemítá, co si má dál počít a zda je menší zlo riskovat život v divočině při honbě za bandity, za něž může dostat peníze, nebo se vrátit domů a ohrozit rodinu. Nakonec se rozhodne, že pojede s ostatními najít dceru purkrabího, protože na Pipina musí dávat někdo pozor.

Sebas se do krčmy vrátí ještě před půlnocí a vytahuje se, že získal informace o **bratrech Malletových** a že je z trojice dobrodruhů jediným, který je k něčemu užitečný. Potom ostatním začne vykládat, že se zbojníky pokusí raději přemoct sám a bez jejich pomoci, avšak posléze si to rozmyslí, neboť vidí příležitost – vrátí se do Stříbrouch s dcerou purkrabího, a ještě dvěma hledanými vrahy (Eiri a Pipin), které vydá zákonu. Nahlas to samozřejmě nepřizná a připije si s „kamarády“ **slepého gořalkou**.

Pro jejich zobrazení klikněte na rozbalit/expand.