"Znovu na severu"

**Po stěhování sem a tam se přemýšlelo, jak zajistit základní potřeby... nejen pro obyvatele**

Po dřevěné podlaze hostince přecházela Sinanda a okolostojící obyvatelé - i náhodní posluchači - si mohli vyslechnout fakta pronášená s kadencí goblinské opakovačky. "Pochybuju, že okolí bude čekat, až se zima zeptá, kde že jsme proflákali léto. Je nutné získat nazpět zásoby, zbraně, řemeslníky...už tak je zdejší kraj vycucnutý až hanba povídat. Nemluvě o přítonosti spousty těch...jak jsi to řekl, Dědku?" Sinanda se obrátila na ne příliš živého rytíře navlečeného (z náboženských důvodů - byl příslušný ke Gyramistům) v zářivě zlaté zbroji - onen rytíř, zvaný Dědek, se zachechtal a opáčil, že je podružno, zda dříve řekl "pytle vší" nebo "bleší cirkusy", prostě v tom vidí obtíž. "Skvěle, takže to zvládneme i s bleším cirkusem za humny. Každá ruka bude dobrá," ukončila debatu o parazitech Sinanda. "A na tebe blechy beztak nejdou. Teď zbývá otázka, kde začít? Potřeba je vše a tenhle kraj bude ještě minimálně na rok podobný děravému pytli do kterého jen sypeš, ale nic z něj nedostáváš." Nyní se ozval třetí hlas - patřil klidně vyhlížejícímu chlapíkovi v napucované zbroji s odznaky Alteraku. "Měli bychom začít se zbraněmi a nástroji. Co se zvyšují počty vojáků, kvalitní ocel a kovy obecně jsou nedostatkové zboží. Jejich ceny letí vysoko a není možné si je dovolit dovážet." Sinanda promnula čelo. Celá ta věc byla těžší, než se očekávalo. "V tom máš sice pravdu, Angelusi, ale máme snad nějaké místní zdroje - a pokud to situace vyžaduje, využijeme je do posledního kousku. Podle map měl být zrovna v potřebných místech před pár lety důl. Co je s ním?" Odpovědí jí bylo pozvednuté obočí obou debatujících. "Byl, ale je to peleš, kde sídlí jen ty Dědkovy zablešené žoky a pavouci. Nevíme, zda tam ještě něco je," mávl rukou Angelus. Rohatá černokněžnice vykouzlila na tváři široký úsměv. "Pánové, je na čase to zjistit a pozdvihnout tenhle kraj z prachu opět pevně na nohy." Sinanda s úšklebkem sledovala jak ti dva před ní střídavě blednou a zelenají. Jít ven v tuto hodinu nebyl nejšťastnější nápad. Komu by se chtělo... "Ovšem, pokud se vám nechce pytlíkovat s něčím, co by vám mohl nějaký líný přivandrovalec zase sebrat, budiž,mám pro vás jiný úkol - a na jiném místě. Najdete můj starý koberec, který jsem mívala ve Stromgarde. Bude s ním zábava."

"Myslíš TEN koberec?!" vybafl na ni Dědek. "Jakej koberec...?" nechápal situaci Angelus a usilovně se snažil rozpomenout, oč jde. "Pamatuješ na Stromgardský sklepení?" nadhodil Angelovi pomocnou otázku Dědek a jen sledoval, jak se v Sinandiných očích objevují potutelné a tak trochu zlověstné ohníčky. "Má na mysli moji oblíbenou hračku z dřívějška," broukla směrem k divící se drahé polovici. "Nikdy jsem neslyšela žádnou světlušku tak náramně ječet. Ten strach a hrůza v jeho pohledu byly jak pohádka na dobrou noc - a nedívej se tak na mne - potřebuju mezi ostatními činnostmi trochu rozptýlení. Ne že by mne přebalování naší ratolesti nebavilo, ale je nutné trochu rozvířit nudu a dění kolem." "Vážně si myslíš, že je nejlepší doba pro mordování toho pala... ehm - koberce, Sin?" snažil se úkol oddálit Angelus. O to více byl překvapen, když Sinanda vzala jeho nevýraznou námitku na vědomí. "Máš pravdu. Není na to vhodná doba...", s těmi slovy se zvedla a zamířila ke schodům. Na půl cesty se ještě otočila, jako by zapomněla nějaký detail. Její rty se roztáhly ve velmi spokojeném výrazu a vyslovily názor, že světlušky se nejlépe děsí po ránu.

Hledání koberce se protáhlo. Ne že by nebyl nalezen - o což se postarala čtveřice ve složení Dědek, Lucan, Es a Jasmína - jen v něm chyběla "náplň" bez které byl koberec o mnoho méně zábavný, než se předpokládalo. Prozatím bylo zjištěno, že ona "náplň" koberce se připlazila do pevnosti v Hinterlands, kde byla přiožralými trpaslíky uvedena do slušnějšího stavu, z koberce byla učiněna rohožka a onen zábavný vnitřek se vydal na cestu na jih za nějakým Poxtonem, nebo Paxtonem. Proč? Čert ví.  Nutno říci, že celá věc by měla i zajímavou dohru, nebýt toho, že v pevnosti při řešení další cesty došlo k poměrně hlasitému rumrajchu a drobné události, která se v jistých kruzích zve katastrofou. Končilo to pádem stropu, zraněním potažmo zabitím několika syndikátů a prapodivnou zlatavou září, která na dobu zhruba jedné minuty zaplavila okolí. Co se v pevnosti skutečně dělo, nikdo ze syndikátů nezmínil - ba i přímí účastníci mlčí jako hrob. Jedno je však jisté. Od onoho večera nebyl spatřen jeden z řad vysokého důstojnictva.

(ooc: kterak se znovu zabydlovala pevnost ve Stromgarde, sháněly se zásoby, kde se dalo, a padl úkol najít světlonoše Treye, kterýžto v dobách minulých ne zcela dobrovolně pobýval zabalen v koberci ve Stromgardském sklepení po tom, co byl vytažen z hlubin Jaedenaru, neboť "paladinská duše není nikdy k zahození". Nedlouho po jeho nalezení nám "Dědek" odešel na Gyramland hledat svého vnitřního Gyrama, zanechávajíc po sobě učně Lucana. Naštěstí se po několika letech zase vrátil do už obnoveného Šerohvozdu na Legendě.)