Jazyk

*Ať už jste kdekoli na světě, tady na Crash Course Geography je čas na svačinu a všichni jsou zváni! Kdyby si April, jedna z našich konzultantek, objednávala v kavárně v Ohiu v USA, řekla by: "Dobrý den, mohla bych dostat čaj a banánový muffin, prosím?". Ale kdyby si Zohra, naše další konzultantka, objednala u stánku s jídlem v Kalkatě v Indii, řekla by: "[भईया एक चाय और एक ठोंगा केला चिप्स देना." Na obou místech si objednali opravdu podobné občerstvení. Ve skutečnosti jsou slova chai a čaj docela blízká dvěma slovům, která většina zbytku světa používá, když mluví o tomto univerzálním nápoji. Což je divoké, když se zamyslíte nad tím, jak pojmenováváme jiné věci, například jablka. Jak se lidé pohybují po světě, pohybují se i jejich slova a představy. Například nápoj čaj vznikl v Číně a to, kde se v Číně různí obchodníci s čajem setkali, má velký vliv na to, jaké slovo převzali zpět do svého jazyka. Pokud obchodníci přicházeli po souši nebo z oblasti, kterou známe jako Portugalsko, pravděpodobně se setkali s lidmi mluvícími mandarínsky a kantonsky, kteří tento znak vyslovovali jako "cha", odkud dnes máme chai. Jiní obchodníci se však o něm dozvěděli od lidí hovořících jižní hokkiénštinou, kteří jej vyslovovali jako "te". A tuto historii dodnes odráží většina světových mluvených jazyků. Poznání toho, jak se slova pohybují a jaké činnosti tento pohyb podněcují, nám tedy může hodně napovědět o tom, jak se myšlenky pohybují po světě. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.*

I když nemůžeme zkoumat všechny kulturní rysy světa, jazyk je důležitý systém mluvených, znakových nebo psaných symbolů, které lidé používají k vyjadřování. Je to hlavní znak identity, který často spojuje příslušníky stejného národa nebo lidi s podobnou kulturní identitou. A je to kulturní rys, který má obrovskou sílu, protože jazyk pomáhá ostatním kulturním rysům pohybovat se prostřednictvím mluveného, vizuálního, hmatového a hudebního slova. Jako lidé se neustále pohybujeme, měníme a přizpůsobujeme a naše kultura není výjimkou. Jedna z největších změn v naší historii - a ta, která je nám tady na Crash Course docela dobře známá! -- došlo zhruba před 15 000 lety, kdy někteří lidé začali přecházet od lovu a sběru potravy k pěstování plodin na jednom místě. Zemědělství bylo velkou inovací neboli kulturní změnou, která vzešla z různých kulturních skupin - ve skutečnosti několik skupin nezávisle na sobě vynalezlo zemědělství a s ním i zcela nový způsob života s novými společenskými systémy. Před zemědělskou revolucí, po ní i v jejím průběhu však došlo k mnoha dalším inovacím. Například jeskynní umění nebo architektura z ocelových nosníků. Nakonec se populace zvýšila a mezi lovci-sběrači a zemědělskými komunitami došlo k územním sporům. Což se pro jazyk nemusí zdát důležité, ale jak se různé skupiny přely a vyjednávaly o území, musely se vzájemně ovlivňovat a to byl jeden ze způsobů, jak se kulturní rysy, jako je jazyk, sdílely. Dnes můžeme zmapovat konkrétní kulturní rysy, abychom zjistili, kde se používají, a možná si udělat představu o jejich cestě v čase.

Možná budeme muset prohledat historické záznamy, antropologické studie, knihovny a také muzea, ale takováto prostorová vizualizace kulturních rysů může možná dokonce odhalit kulturní ohnisko nebo původ daného rysu. Což se stalo v případě jazyka. Jazyk jako celek lze rozdělit na hlavní jazykové rodiny, z nichž se jako strom větví všechny konkrétní jazyky, kterými mluvíme. A každá rodina je skupinou jazyků se společným původem neboli jazykovým ohniskem. Na celém světě se dnes aktivně používá zhruba 7 000 mluvených a znakových jazyků a je těžké určit, kolik z nich se v průběhu staletí přestalo používat. Jazyk je klíčem ke komunikaci a jazyky, fráze, nebo dokonce jednotlivá slova jsme si vypůjčovali a zkomolili, jako bychom hráli nespočetné množství telefonních her najednou. V geografii tomu říkáme difúze, což je způsob, jak pochopit, jak se myšlenky a věci pohybují po světě. Takže v případě čaje se toto původní slovo odvíjí od sino-tibetské rodiny prostřednictvím sinastické jazykové skupiny. Odtud se rozvětvila mandarínština.

Ne všechny sino-tibetské jazyky by zpočátku měly slovo cha - jedná se o jednu z největších jazykových rodin na světě! Ale ti, kdo mluvili mandarínštinou a kantonštinou, slovo cha měli, a když se ho naučili lidé mluvící jinými jazyky, upravili si ho a zapracovali do svého jazyka. A tak to šlo dál a dál, šířící se dalšími jazyky. Což by bylo opravdu skvělé si představit. Různé kulturní rysy se do krajiny otiskují určitým způsobem, který můžeme vidět - a můžeme ho zmapovat! Což je součást toho, jak můžeme lokalizovat různá kulturní ohniska. Obecně lze jazyky těžko zmapovat. Lidé totiž mohou mluvit více než jedním jazykem, a jak jsme se zmínili minule, někdy má jeden jazyk větší moc než jiné, a není vždy snadné zjistit, kde všude se daný jazyk používá. Třeba [Zohra a já máme docela štěstí, protože] díky znalosti dvou jazyků můžeme komunikovat na velkém množství míst po celém světě. Angličtina, francouzština a hindština jsou lingua francas - jazyky, které byly v dané oblasti přijaty, aby usnadnily komunikaci mezi lidmi, kteří původně nemluví stejným jazykem, například kvůli obchodu. Ve skutečnosti existují na světě desítky lingua francas.

A v místech, jako je subsaharská Afrika, je mnoho lidí také vícejazyčných, což znamená, že mluví více než jedním jazykem. Lidé různých etnik mohou mít společný úřední jazyk, ale také jazyk, kterým mluví doma, nebo mateřský jazyk, a dokonce i místní jazyk. A to jsme se ještě nedostali k dialektům nebo přízvukům! Poloha etnických skupin nebo lidí, kteří sdílejí stejné dědictví, je tedy jedním z rozumných způsobů, jak přibližně určit, kdo kde používá jaký jazyk. Na tak velkém kontinentu, jako je Afrika, žije asi 6 jazykových rodin, které vyrostly a rozšířily se ze 4 až 5 hlavních jazykových ohnisek Afriky. Existuje nejméně 13 podrodin a pak stovky místních jazyků, které se z nich vyvinuly. Konkrétně víme, že v oblasti, kterou dnes nazýváme Nigérie a Kamerun, se nacházejí počátky takzvaných proto-bantuských jazyků, což jsou jazyky, kterými se v této oblasti Afriky mluvilo asi před 5 000 lety. Jazyk je často sdílen prostřednictvím tzv. relokační difúze, kdy se jazyky nebo myšlenky stěhují díky tomu, že se lidé stěhují a přesídlují. Když se zdejší lidé stěhovali, vzali si s sebou svůj jazyk a znalosti zemědělství a setkali se s dalšími skupinami, které hovořily jinými jazyky než bantu.

Svůj vlastní jazyk upravovali tak, aby do něj začlenili některá z těchto slov. A geografové a lingvisté tato slova a další prvky používají k rekonstrukci toho, jak se jazyk měnil a které jazyky tyto změny ovlivňovaly. Například několik jazyků na bantuovském základě v jihozápadní Africe má klikyhové souhlásky, o kterých se domníváme, že většinou pocházejí z vlivu khoisanských jazyků. U všech podobných jazyků se můžeme podívat na místa, kde se jimi mluví, a na jejich strukturu, abychom si dali dohromady souvislosti a představili si místa, kde se obě skupiny lidí navzájem ovlivňovaly - a to jak u starověkých, tak u modernějších populací. I když o jazyky můžeme přijít také v důsledku difuze. Jak se lidé stěhují, jejich jazyky se mění nebo jsou nahrazovány novými jazyky a některé jazyky nakonec upadají do klidu nebo už nemají zdatné uživatele. Často, když se lidé stěhují nebo jsou okupováni jinými kulturami, dochází k tlaku na asimilaci nebo vzdání se svých kulturních rysů ve prospěch jiného souboru kulturních rysů. Zvláště na přistěhovalce nebo původní obyvatele může být vyvíjen tlak, aby změnili svůj jazyk. A po desetiletích nucené asimilace se napříč Severní a Jižní Amerikou, Austrálií a tichomořskými ostrovy nyní objevují snahy o oživení spících domorodých jazyků.

Jak havajský, tak myamijský či miamský národ mají programy na vzdělávání předškoláků a další vzdělávací programy, které žáky ponořují do havajského či myamijského jazyka. Podobné úsilí vyvíjejí i další národy po celém světě. A online projekt Ohrožené jazyky vytváří prostor pro lidi na celém světě, aby se spojili a společně zachovali a oživili jazyky a další kulturní znaky, kterým hrozí zánik. Kulturní identita je hluboce osobní a prožívání všech znaků této kultury, včetně jazyka, může lidem pomoci cítit důležité spojení s jejich historií a komunitou. Jindy může difúze a každodenní mísení kultur způsobit, že se kulturní rysy vyvíjejí, aniž by jeden jazyk upadl v zapomnění. Stejně jako jeden z prvních zaznamenaných jazyků považovaný za lingua franca se zrodil z užitečnosti. Obchod ve Středomoří byl v roce 1200 obrovský, ale jak se lidé snažili obchodovat se svým zbožím, komunikace jim stála v cestě. Lidé se snažili najít společné jazyky, a když našli slova, která znali všichni, používali je. Nakonec tak vznikl pidžin neboli zjednodušený jazyk a malá slovní zásoba kombinující dva nebo více jazyků. Dnes se pidžinem mluví na místech, kde se jazyky hodně mísí, jako je Nigérie a Havaj, a kreolské jazyky - což jsou upravené verze plných jazyků - často používají lidé v bývalých koloniích na místech, jako je Haiti, a na dalších ostrovech v Karibiku. Podobně, když lidé nemají společný plnohodnotný jazyk, mohou se spoléhat na to, že mají podobný jazykový původ.

Stejně jako máme důkazy o tom, že Afričané, kteří byli zotročeni a nuceni migrovat do Severní a Jižní Ameriky, používali ke komunikaci slova založená na bantuštině, která měli společná, i když většinou mluvili odlišnými jazyky. A tato teorie se zdá být pravděpodobná kvůli běžným slovům používaným v Severní Americe, která se zdají mít bantuské kořeny - jako safari (což v bantuském jazyce svahilštině znamená cestování, ale bantuské mluvčí ho možná převzali z arabštiny), jazz (což by mohlo být z bantuského slova "jaja", které znamená příčina tance) nebo banjo, které je podobné bantuskému slovu "mbanza" pro nástroj se strunami, na které se drnká. Ale i několik slov stačí k tomu, aby se přeneslo mnohem víc. Jak se lidé stěhují a jazyk se šíří, přirozeně s sebou nesou i všechny ostatní inovace, které kultura má, zejména příběhy, umění a hudbu. Nástroje, jako je moderní banjo, mají kořeny u afrických národů. Když byli Afričané zotročeni a nuceni se stěhovat, přinesli si tyto znalosti s sebou a našli způsoby, jak vyrábět podobné nástroje a podobné zvuky jako ve své domovině. Tuto hudbu slyšeli lidé po celé Severní a Jižní Americe a pomalu se hudba banja přenesla a rozšířila i mezi lidi mimo africké kulturní skupiny. Tomuto jevu říkáme šíření nákazy, což je případ, kdy se inovace šíří jen tím, že ostatní jsou vystaveni nové myšlence nebo předmětu. Vlastně jsem se až letos dozvěděl, že banjo má vazby na Afriku, což bylo opravdu zajímavé, když se zamyslíme nad tím, jak je dnes hojně využíváno v typech hudby široce spojovaných s bělochy, jako je tradiční bluegrass.

U nástroje, jako je banjo, můžeme vidět způsoby, jakými byl tento nástroj v USA kulturně přivlastněn, což znamená, že jiné kultury, zejména evropské, tento nástroj převzaly a vytvořily kulturu jeho používání, která vymazala jeho africké kořeny. Kulturní změny jsou nevyhnutelné. Jak se učíme a rosteme, každá generace se díky míšení a šíření často učí trochu jiným kulturním rysům, a jak se lidé pohybují po této zeměkouli, mění se i naše kulturní rysy. Každá interakce vytváří nový prostor pro růst, inovaci a změnu. Důležité je však také obnovení kulturních vazeb na minulost, jako jsou spící jazyky a historické vazby na současné kulturní rysy. Tyto snahy obnovují kulturní vlastnictví a pomáhají lidem uvnitř i vně těchto společenství uznat přínos a lidskost našich světových kultur. Pochopení pohybu a šíření jazyka nám pomáhá porozumět jiným kulturám, pochopit jejich vtipy, vidět svět jako někdo jiný a pochopit, jak se pohybuje mnoho dalších kulturních rysů.