Nírael

Nírael se narodila v den jarní rovnodennosti jako nejstarší dcera v rodině krále Siriona a královny Dior Balisar v městě Annselino na kraji Elegionského lesa.

Její dětství bylo poklidné, brzy se jí narodila sestřička Merlot, tudíž nikdy nepocítila samotu a mezi zdmi paláce se vždy ozýval dětský smích. Bohužel jejich matka zemřela při Merlotině porodu. Malá Nírael si na matku pamatovala a často o nich v myšlenkách přemýšlela, ale naštěstí pro obě dcery se jejich otec znovu brzy oženil a za ženu pojal ženu nejméně stejně sličnou, jako byla jejich matka. Obě dcery ji přijaly za vlastní, i když Nírael na svou pravou matku nikdy nezapomněla, sic ji zbyly jen kusé vzpomínky. Jejich macecha neměla na práci než své  vyvdané ratolesti a dostatečně se jim věnovala, ale s otcem to bylo horší. Po smrti své první ženy často propadal melancholii a apatii a jakožto král měl i spousty povinností, často cestoval a byl-li ve městě, spíše se zabýval správou kralováním nežli vlastní rodinou. Ale to neznamená, že by své dcery nějak šidil, kdykoliv mohl, byl s nimi, jen tyto okamžiky byly poněkud vzácné.

V paláci se stále objevovali cizí lidé, kteří s děvčaty rádi rozmlouvali a vypravovali jim příběhy z dalekých cest. Není tedy nečekané, že se v princeznách brzy probudily touhy poznat svět. Nicméně tohle potěšení jim nebylo dopřáno, okolní kraje zatím mohli poznávat jen skrze učivo. (Jakožto urozené dámy měly ty nejlepší školy ve městě.)

Nírael od mala také projevovala zájem o umění, zejména o literaturu. Co mohla, to  přečetla. Často trávila dny pouhým sezením v královských zahradách a čtením bájných příběhů plných kouzel. Časem se sama pokoušela něco napsat, ale vždy to skončilo jen a jen u kratičkých básniček. Právě od těchto dob pochází také její zvyk, že má stále po ruce tužku a notýsek, do kterého si zapisuje všechny své náměty, rýmy, pokusy o básničky..

Jakožto typické městské dítě projevovala Nírael zájem o čistě světské radosti, jako jsou plesy, hostiny či debaty. Do přírody ji to nikdy moc netáhlo, ale to se vše změnilo dnem jejích 21. narozenin, kdy jí otec oznámil, že byla vybrána, aby se učila magii.

V okolí jejího rodného města se na jednu stranu nachází Elegionský les, kterým protéká řeka Luin. V temných končinách tohoto lesa žije velmistr magie, temný elf Merell, nejlepší učitel kouzel v celém království. Každý rok si vybere nejnadanějšího žáka a sám ho učí veškerým tajům magie. Dostat se k němu do učení je velká vzácnost a čest. Není proto divu, že byla Nírael velmi překvapena, že to má býti ona, kdo se bude další rok učit přímo od mistra. Nikdy se u ní neprojevilo žádné větší nadání a spíše se zaměřovala na studium historie, nicméně nabídku se zdráháním přijala.

O samotném Merellovi se toho moc nevědělo. Žil sám v hlubokých lesích a mluvíval jen se svými žáky a když musel, tak i s králem, byl to stále jeho poddaný. Nikdo nevěděl, odkud přišel, proč odešel právě do Elegionského lesa, nic. Jediné, co bylo prokazatelně známo bylo, že je velice nadaný mág a že vychovává ty nejlepší učně.

Nírael nastoupila od učení a ze začátku dělala jen nepatrné pokroky. Nebyla schopna ovládat základní pohyby a formulky. Na náladě ji nepřidával ani fakt, že ona, zvyklá na život ve vysoké společnosti, musí nyní žít sama s neznámým a odtažitým člověk v hlubokých lesích. Merell s ní pomalu ztrácel trpělivost, až jednoho dne princezna zcela nečekaně zvládla jedno z náročnějších kouzel. Jedinou odměnou od jejího učitele byla poznámka : „na královskou holčičku to nebylo zcela marné…“ Tím Nírael došlo, že to, proč byla zrovna ona, průměrná kouzelnice vybrána, aby se učila od mistra, nemělo s jejím předurčením a nadáním nic společného. Byla zde jen a jen proto, že balisarský lid chtěl dostat neznámého temného elfa ze svého území. Aby Merell nemusel odejít, slíbil, že vychová v magii královo nejstarší dítko.

Když všechno tohle Nírael pochopila, ptát se ani nemusela, rozbrečela se a zmizela v lesích. Pár dní bloudila, cítila se podvedené a ubohá. Ale pak se rozhodla, že nezklame svého otce a pokusí se magii naučit. Vrátila se , a i když ji nečekalo vřelé uvítání, mohla v učení pokračovat. Celé dny se nyní jen a jen věnovala čárům a kouzlům. Porok nebyl tak rychlý, jak bývá u jiných Merellových učňů, ale i nějaké to zlepšení se časem dostávalo.

Postupem času se přišlo na to, že nejsnadněji se jí používá časoprostorová magie, do jejíž základních tajů byla nakonec hluboce zasvěcena.

Když Merell zjistil, že Nírael začala brát školu vážně a zodpovědně, začal ji brát i jako člověka. Začal si s ní povídat, vyprávěl jí o lese, o tom, že největší čarodějka je stejnak Matka příroda, o čarovných schopnostech některých bylin…Princezna pochopila, že samotná kouzla jsou jen špičkou ledovce.

Jak už to tak bývá, časem se přestal vésti rozhovor jen o magii. Nírael vyprávěla elfovi o životě ve městě, jak to chodívá, jak se žije. O své rodině, přátelích a i o tom, o čem se dočetla v různých knížkách a o čem Merell nikdy neslyšel. Jenže on sám o sobě nechtěl nic povědět. Dlouho se vzpouzel říci cokoliv, co by jen malinko prozradilo jeho původ či to, odkud pochází.

Jenže jak už to tak bývá, když jsou spolu dva lidé dlouho sami, mohou se buďto začít nenávidět, nebo se do sebe zamilují. A jim se stalo přesně to druhé. Pro Nírael to nebyl zcela nový cit, ale nikdy nebyl tak hluboký. Ale bála se, on byl přeci jen její učitel, mocný, temný… Ale Merell se bál ještě víc, celý život žil svou samotou a nikdy lásku nepocítil, nevěděl, co se děje. A navíc si na rozdíl od ní uvědomoval následky této slabosti. Ale Nírael byla natolik zamilovaná, že ji skutečnost, že je již zasnoubena s Paridem, synem správce svého domu, nikterak neomezovala a rozhodla se, že svůj život stráví s Merellem.

Nějaký čas se jim sice dařilo narovnávat svá stále se podlamující kolena při pohledu do očí toho druhého, ale nešlo to věčně. A tak se stalo, že po jednom slunném odpoledni, kdy jsi u Luinských vodopádů vyznali lásku, žili spolu Merell a Nírael v hlubokých lesích jako manželé…

Čas pak plynul jako voda,  až se přiblížil den, kdy se měla Nírael vrátit zpátky domů. Nastalo velké dilema, co s jejich vztahem. Jí se už stýskalo po domově, ale zároveň svého drahého nechtěla opustit, tak se jí povedlo ho přimět, aby s ní odešel do rodného Annselina. Nebyl z toho nadšen, odmítal opustit své lesy, ale jelikož mu bylo slíbeno, že magii může učit i dále ve městě, že nebude nucen účastnit se veřejných programů a že se může kdykoliv na nějaký čas vrátit zpět do přírody, souhlasil. A hlavně svou nyní již ženu miloval. Nírael věděla, že by otec se sňatkem nikdy nesouhlasil, proto se vzali potajmu ještě v Elegionských lesích.

Doma v Annselinu z toho pochopitelně neměli radost. Správcův syn Paris se již těšil na trůn a odmítal se smířit s tím, že by budoucí král měl být nějaký toulavý elf. A co hůř, temný! Neměl původ, neměl co by království přinesl. Byla to pro oba, Nírael i  Merella, těžká doba. Princezna si musela své rozhodnutí obhajovat na každém kroku, on se všem veřejným krokům raději vyhýbal a svůj čas trávil zkoumáním magie v zahradách okolo paláce.

Vše se změnilo až když se za princeznu postavila její macecha a sestra Merlot. Jako důkaz toho, že temný elf patří do rodin, mu byl královnou dán medailonek (do kterého si podle balisarké tradice Merell pak uložil pramínek vlasů své milé) s královským znakem, drakem. Tím se svazek jakoby uznal i v království a manželům byl dán pokoj.

Jenže klid jim nebyl dopřán na dlouho. Ani ne po půl roce, co žili manželé společně v Annselinu, město vzplálo plamenem. Byla to velká zkáza, shořela téměř půlka města. Nikdo nevěděl, co se to stalo, zda to byla nehoda či zda požár založil někdo úmyslně. V tom předstoupil před lid mladý Paris a prohlásil, že vidět temnou postavu, jak kouzlí ohnivé koule a posílá je z věže paláce na střechy domů. Lidi nikdo nemusel dvakrát pobízet, aby svou nenávist otočili proti Merellovi, vždyť kdo jiný je ve městě temné postavy a je známý svým velmistrovstvím v ohnivé magii? Začalo lidové běsnění, které mělo jediný cíl- zabít temného elfa.

Ten brzy své nebezpečí vytušil a z města utekl. Bez jediného slova, bez zprávy kam…

Lidé ho pochopitelně nenašli, tudíž svůj hněv otočili proti princezně Nírael. Ta měla ale jiné starosti. Po milovaném manželovi ji nezbyl než jeho stříbrný meč, pro který již neměl čas se vrátit. Chtěla se okamžitě vydat do divočiny také, aby svého muže našla, ale zabránil jí v tom její otec. Sic dobře věděl, že Merell byl nevinný, věděl také, že kdyby i ona utekla, lidé by to považovali za doznání a již nikdy by se nemohla vrátit. Vysvětlil jí, že musí zůstat. Ona, budoucí královna, se nyní musí postarat o svůj lid. Zůstala. Stejně ani nevěděla, kde má hledat.

Jenže dny pro ni byly jako noční můry. Na každém kroku se setkávala s odmítáním, urážkami, proklínáním… Lidé jí nevěřili, vinili ji z toho, co se stalo. Byla zoufalá, neměla o koho se opřít. V těch dobách pro ni byla největší oporou Merlot.

Sama Nírael ale moc dobře věděla, kdo za tím vším stojí. Byl to Paris, syn správce domu, odvržený snoubenec. Věděla, že mu vždy šlo jen o moc. Nyní, v časech chaosu, mu lid naslouchal a on toho dokázal dost dobře využít. Mluvíval k lidem sladce a proradně a naváděl je proti královskému domu.

Po čase to bylo v království k nevydržení. Jedné noci se k Nírael donesly zprávy, že ona samotná má býti dána do vězení jakožto ta, kdo zavinil požár. To už na ni bylo moc a dobrovolně zvolila vyhnanství. Vzala si jen to nejnutnější a manželův meč. Zahalila se závojem tmy a vydala se do noci hledat svého manžela.

Pozn. PJ později - Tohle se nestalo…:

Když již byla na hranici města proniknuvší  tam zcela nepozorována, někdo ji zastavil. Byla to Merlot. Odmítla ji nechat odejít samotnou…

A tak dvě sestry bloudily krajinou, jedna hledala manžela a klid, druhá dobrodružství a lásku.

Tak se jednoho dne dostaly až do malého lokálku, kde si skupina mužů povídala o nevelké skupině různých osob různých ras, která putuje krajinou neznámo kam. A mezi nimi má býti i jeden temný elf..

Nírael věděla, že by se Merell k žádné potulné skupině nikdy nepřidal, ale jen myšlenka toho, že by mohla potkat někoho, kdo má tak blízko a zároveň i tak daleko k jejímu manželovi, jí dávala naději. Své sestře neřekla o pravém úmyslu, proč se rozhodla vyhledat tuto skupinku, ale vidina získaných informacích, které by ji mohli zavésti k cíli, jí dávala sílu své nejbližší toto tajemství neříct…

konec 1. části

Vyrazila z anselinna, nakonec bez sestry, šla k trpaslíkům do Rudných hor (měla tam přátele, v minulosti tam byla vyslána s poselstvem), mezi nimiž chvíli žila. Ale šlohla jim Čífa, což trpaslíky pobouřilo, tak se dala na útěk. I s čífem. Chvíli cestovala po Sondosii, pak lodí na Hobití ostrovy (fascinována žluťásky, klidem, spoustou jídla), v Tabáčcích se doslechla o tom, že v Přímořsku se dá na pár temných narazit a že v zátočině bydlí rodina jistého Aladraela. Jenže zrovna chvíli předtím, než Nírael dorazila do Zátočiny, na Aladraela proběhl nějaký útok a tak zmizel z města bůhvíkam.

V Ilvaenu se dozví od jistého Karose, že ten zná jednoho temného elfa, Copáka, kterého hledá vévoda z Divoké. A taky se traduje o Zkázovi (bláznivý černý elf, co cestuje se sadistickým hobitem a zabijáckým barbarem)…

Cestou do Jezerova, kde se má poflakovat ten Zkáza, narazila na Jindřicha. Ten v ní poznal princeznu (nebyl to jen tak kdovíjaký balík) a chtěl pomoci se zlým čarodějem, co týrá Jezerov, se Zkázou…

**Charakterník**

Jméno a příjmení postavy:

Nírael Balisar

Jaké je rasy?

Městský elf

Jak je stará, kdy a kde se narodila?

Narodila se před 25 lety v den jarní rovnodennosti v městě Annselino

Rodina a její původ:

Postava pochází z královské rodiny Balisar.

Matka Dior pocházela z dobře situované rodiny. Byla pověstná svým vybraným vkusem a zálibou v jízdě na koni. Když byly Nírael 3 roky, zemřela matka při porodu její sestry Merlot.

Otec Sirion byl dědicem Balisarského království, které získal po nevyjasněné smrti jeho otce. Sám bral své panování velice vážně a zodpovědně, často ale na úkor rodiny. Po smrti své první ženy Dior propadal stavům melancholie a apatie, ale snažil se svým dvěma dcerám brzy obstarat novou matku. Po čase si vzal madame Milu. Vybrat si novou ženu nebyl až takový problém, neb se kolem krále vždy točily různé ženy.

Madame Mila pocházela taktéž z velmi dobře situované rodiny, ale její rod nikdy nepronikl více na výsluní. Byla jednou z Diořiných dvorních dam. I když si ženy nebyli blízkými kamarádkami, Mila jí vždy pomáhala s výchovou jejích dcer. Zejména to asi rozhodlo, že se stala po královnině smrti Sirionovou novou chotí. O děti se starala s láskou, jako kdyby byly její vlastní. Ale jak to bylo s láskou mezi ní a králem, to nikdy nebylo příliš jasné. Není vyloučeno, že si ji Sirion vzal jen kvůli dcerám. Nikdy ji nezahrnul takovou láskou jako Dior a nikdy s ní nezamýšlel zplodit další potomky.

Sestra Merlot se narodila o 3 roky po Nírael a při jejím porodu jejich matka zemřela. Sesty k sobě měly do mala blízko. Společně si jako malé hrávaly, později spolu studovávaly, nechávaly si vyprávět příběhy ze vzdálených krajů, navštěvovaly spolu plesy a jiné společné události. Byly si vždy velmi blízké, navzájem pro sebe byly jako důvěrnice a nejlepší kamarádky. Proto také značně těžce nesly odloučení, když byla každá vyslána na své vlastní učení. Po návratu sester po školách magie zpět do Annselina se poměry ve společnosti značně změnily a jejich vztah už nebyl tak pevný jako dříve. Byla to však právě Nírael, kdo začal své sestře říkat Lady. V jejích očích byla vždy Merlot velmi vznešená a ušlechtilá, jediná hodný tohoto jména.

Manžel Merell je temný elf, velmistr magie, zejména té energetické. S Nírael se seznámili, když u něj byla na učení. Ve městě pak nebyl moc oblíben, až byl nakonec nepřímo vyhnán. O jeho původu se nic neví, nikdy o tom s nikým nemluvil. K ostatním lidem byl chladný a působil velmi uzavřeně, málokomu opravdu věřil a trvalo to dlouho, než si někdo získal jeho důvěru. Byl velmi vzdělaný a rozuměl i přírodní magii.

Prostředí, v němž vyrůstala:

Vyrůstala v královském paláci v nevelkém a poklidném městě.

Jak se dostala ke svému povolání? Měla (má) nějakého učitele?

Jejím učitelem byl velmistr Merell, její budoucí manžel. Studovala magii přes rok v odlehlých končinách Elegionských lesů.

Kde se tvá postava naučila jednotlivé dovednosti?

Své vědomosti o historii jednotlivých národů se dočetla v různých knihách annselinské knihovny. Co sama považovala možná za ještě důležitější byly však ale znalosti o přírodní magii, kterou se naučila od svého učitele, který ji také naučil veškeré magii. Sama nikdy nic nevyrobila.

Jak vypadá, jaké oblečení nosí?

Vzrůstu je středního, mezi lidmi bráno spíše menšího. Dříve se nosívala značně vznešeně, chodívala vzpřímeně, nyní tomu již tak není. Přesto z jejího postoje stále vyzařuje něco značně majestátního, i když nyní chodí spíše bojácně. Když ale opravdu chce, dokáže, aby z ní vyjadřovala honosnost a autorita. (ale moc často se jí nechce…)

Vlasy má tmavé, střední délky, nosívá je volné rozpuštěné. Vedle jejich tmavých vlasů působí její světlý obličej značně pobledle. Ale čeho si ale opravdu snad každý všimne, jsou její modro-zelené oči, hluboké jak její milovaný Elegionský les, ve kterých se dá vyčíst, čím vším si prošla. Často sama neodkrývá své nálady a opravdové pocity. Kdo je chce ale opravdu znát, stačí mu se podívat do jejích očí a nalezne tam vše, jsou jak zrcadlo její duše.

Vždy velmi ráda nosila šaty, dlouhé sukně..i při odchodu z království si s sebou jedny vzala, nicméně po krajině se pohybuje v obyčejných šedých kalhotech, bílé košili. Podle potřeby má s sebou také teplý černý kabátek, jak jinak. Nic výjimečného.

Na krku, schovaný, aby nebyl vidět, nosí medailonek se znakem svého balisarského rodu, ve kterém je stočený pramen Merellových vlasů. Tento medailonek má jen emociální hodnotu, není kouzelný ani magický, jde jen o vzpomínku na domov, která je ale pro Nírael nadmíru důležitá.

Motivace

Nírael nikdy neměla žádnou speciální motivaci ke svým činům. Snažila se, možná až sobecky, žít svůj spokojený život, plný radostí a krásných věcí, jak už to tak u královských dětí chodí. Nyní se však její hodnoty změnily, či se spíše konečně objevily. Motivací je pro ni najít svého manžela a navrátit pořádek svému městu. Aspoň to si princezna myslí. Často ale i na toto zapomíná a snaží se jen spokojeně být. V klidu a v pokoji, kde by ji nikdo nerušil.

Touhy

Již od mala je provázela touha po poznání. Je velmi zvídavá, vždy chtěla vědět a poznat více. Jendou se dočetla o téměř již zapomenuté historii jejího rodu, příběhu plném draků..pokud by to ale všechno byla pravda, měla by tím pádem jednu velkou a sen…

Sny

Sen potkat draka. Ale sama moc dobře tuší, že to se asi nikdy nesplní.

Jinak její fantasie byla vždy velká, snů měla mnoho, zejména jako dítě. Vždy snila po poznání krajin, o kterých četla, chodit po místech, kde se dříve procházeli velcí hrdinové, přesvědčit se, zda je to všechno pravda. Zejména by pak chtěla navštívit kouzelnou louku plnou žluťásků…

V tuto dobu se ale pomalu svých snů vzdává. Má pocit, že doby štěstí, kdy se plny smíchu s Merlot bezstarostně procházely zahradami paláce. Doby štěstí jí nyní přijdou tak vzdáleny. K tomu se pojí ještě jeden se, zažít ten opojný pocit, když se procházela se svým manželem po půdě kolem Luinských vodopádů. Občas to vypadá, že je lehčí vidět draka než dát věci zase zpátky do pořádku.

Cíl

Krátkodobý cíl je jednoduchý, přežít. A ty dlouhodobější? Najít Merella, ale pokud to nepůjde, tak se aspoň po čase vrátit zpět domů a zařídit, aby ve městě dále vládl pořádek.

Charakterové vlastnosti:

Dobrosrdečnost. Schopnost obětovat se pro ostatní a udržet tajemství. Loajálnost. Zodpovědnost. Vstřícnost. Oddanost. Velkorysost. Nevyzpytatelnost. Nečitelnost. Zvídavost. Vychytralost.

Záliby

Její velkou zálibou jsou knihy. Všechny příběhy, eseje, pohádky, básně…Ráda zkoumá příběhy minulosti. Dále se v ní probudil zájem o přírodní magii. Obecně má velmi ráda přírodu, ale ne zrovna zvířata. Jedině milovala jízdu na koni, ne koně samotného. Také má velmi ráda společenské sešlosti a debaty. Co také uchvátilo její srdce bylo umění a to jakéhokoliv druhu. Velmi miluje krásné věci, věci na úrovni. To platí i o lidech, cení si lidí, kteří mají chování na úrovni a nečiní nízké skutky.

Nelibosti

Nemá ráda špínu, jak jinak..ale co se jí opravdu hnusí, jsou pomsty.

Obavy, strachy

Má velký strach ze samoty, k životu potřebuje lidi kolem sebe, mít si s kým popovídat, komu věřit, samota ji užírá a ničí. Přesto má ale největší obavu z toho, že zklame. Vždy na ni bylo kladeno velké očekávání, ať už ve vzdělání, magii či společenském životě. Sama na sebe bere ráda zodpovědnost, ale pak ji provází strach, že neuspěje. Nejhorší je pro ni myšlenka, že by někdo jiný měl pykat za její slabost.

Vystupování

Na vystupování si dává poměrně záležet, i když nyní její vůle zanechat dobrý dojem poměrně slábne. I tak se snaží vystupovat na úrovni, působit rozhodně, nedat na sobě dát znát své pravé city. Ne vždy je v kolektivu oblíbena, ale téměř pokaždé zanechává nějaký dojem. Nehrne se sama do popředí, většinou ji tak okolnosti dostanou samy. Za každou cenu se na sebe nesnaží upoutat pozornost, ale je-li v centru dění, dokáže společnost zaujmout, zejména pak svou skrývanou výřečností. Gesta moc nepoužívá, ale jen do okamžiku, kdy podlehne svým emocím, nejčastěji pak vzteku. To pak kolem sebe máchá nejen rukama, ale i všemi předměty, co se kolem nachází.

Zvyky a návyky

Nemá žádné pevně dané zvyky, co se snaží dodržovat. Je velmi přizpůsobivá okolnostem. Miluje teplou koupel, ale když příležitosti nepřejí, vydrží bez koupele i celý týden. Ve městech se vždy oblíkala do šatů, ale ani na nich netrvá, nepohrdne žádným kusem oděvu. Žádné pevné zvyky nemá, je v tom až velice volnomyšlenkářská, bere, co se nabízí, stačí to jen býti zajímavé. Nepohrdne ani pivem v zapadlé hospůdce, ani procházkou po promenádě s rádoby důležitými lidmi.

Jediné, na čem opravdu lpí, je její medailonek. Je to pro ni symbol domova a šťastného života.

Náboženská orientace

Náboženství brala vždy vážně. Stejně jako pro celou její rodinu pro ni byl důležitý bůh Sharaieil. Nikdy více se sice neangažovala v náboženských obřadech, ale vždy měla k tomuto, pro ni velice tajemnému a fascinujícímu, světu úctu.

Řídí se rozumem, nebo citem?

Vždy se snaží zaujmout spíše rozumové stanovisko, nicméně jen málokdy se jí to povede. Řídí se spíše svými emocemi, kterých je skoro vždy plna. Často, když zasánou city, rozhodne se impulsivně a hned a to tak, jak to prostě cítí správně. Prostě jen vybuchne. Má-li více času či se jí problém až tolik netýká, vždy ho zváží rozumem a snaží se dojít k co nejschůdnějšímu řešení. Ale to neznaná, že jde vždy o to nejčestnější a nejsprávnější řešení. I když nejsou její rozhodnutí vždy správná, téměř vždy si za nimi stojí. V tu chvíli byla správná, proč by později neměla být?

Jaké má sebevědomí?

Při vystupování působí téměř vždy sebevědomě, ale ve svém nitru si už tak jista není. Tam spíše vede neustálé vnitřní boje, ale ty svět znát nemusí. Ten od ní, budoucí královny, očekává spíše podporu a pomoc než slzy a nejistotu, tudíž mu je Nírael dává, i  když sama by potřebovala více jistoty a zastání.

Jak dává najevo své city?

Vevnitř je citů plná, ale najevo je moc neprojevuje. Byla vychována, že city prozrazují slabosti jedince a to ona nechce. Sama je ale zároveň často až přecitlivělá, moc dobře vnímá projevy svého okolí a to nejen vůči své osobě, ale i všem okolo. Pozná, když se v okolí něco děje. Se svými city se svěřuje jen těm opravdu nejbližším (třeba Lady), nikoho jiného obtěžovat nechce.

Jak se postava chová mezi ostatními?

Společnost vždy milovala, ale značně s odstupem. Neboť to, co milovala ještě víc než býti společností baveno, bylo pozorování společnosti a její zkoumání. Mívá až samotářské sklony, kdy by se jen sama toulala a vůbec nebyla. Na pozornost je zvyklá, už ji ani nevadí, ani ji nevyhledává, je to pro ni součást jejího života. I když má mnoho známých, moc lidem nedůvěřuje. Získat si její opravdovou důvěru se málokomu povede, ale v kom měla vždy oporu byla její Lady a později i Merell.

Jaké má postavení mezi ostatními?

Lidé se k ní často obraceli jako k vůdci, bylo pro ni samozřejmostí rozhodovat, už se připravovala i na vedení svého lidu. Ale vystupování na veřejnosti a jasná vůdčí role ji moc nesedí. Raději je šedou eminencí v pozadí, ale mocnou eminencí. Roli vůdce nevyhledává, raději jen poradí a rozhodne, ale zásluhy ať si přepíše někdo jiný, nestojí o ně, je to povinnost. K ostatním se chová jako by si všichni byli rovni, málokdy s někým jedná nadřazeně, leda tak se zrádci. Naopak dokáže býti i velmi pokorná a s úctou naslouchat bytostem, kterým věří a jsou pro ni osobnostmi.

Jaký vztah má k opačnému pohlaví?

Za mlada si užívala povrchních románků, ale pak zcela propadla kouzlu temného elfa Merella, kterého si později také vzala. Vždy se ji líbili moudří muži, kteří měli co říct, přišli ji zajímaví. Mladíci ji častokráte nedokázali nikterak zaujmout. Společnost mužů ji byla vždy příjemná.

Jaký názor má postava názor na..

Nírael má ke téměř všem ostatním rasám a národům velmi pozitivní přístup. Přijdou ji hodni zájmu. Vždy ji lákalo neznámo a ke všemu novému přistupovala otevřeně. Z knih znala spoustu jiných národů, ale sama se s nimi nikdy nesetkala, ale velice si to přála. Vyrůstala ve městě elfů, ale i lidé k nim občas zavítali. Ráda a nimi rozprávěla, zjistila, že mají poněkud odlišný pohled na svět, jiné hodnoty. Sice to nechápala, ale uznávala. Čistě ze zájmu se ostatními zabývala. Znala i pověsti o počátcích elfských dějin, ale nesouhlasila s dělením na Urozené a Neurozené. Ano, elfové tady byli dříve a byli schopnější než lidé a ostatní, ale to pouze v očích elfů, sami sebe zajisté viděli jinak. Jediní, s kým se opravdu netoužila setkat, byli skřetové. Přijdou ji jako nízká forma bytí, která nemá nabídnout světu nic krásného, dokážou jen ničit. Pevně také věřila, že se  nimi nikdy nesetká.

Ze skupiny má zatím názor jen na svou sestru. Obdivuje její radostnou mladost, energii do života. Ráda by byla více veselá a bezstarostná jako ona. Zároveň si je Nírael moc dobře vědoma, že jí blízkých lidí moc nemá, proto je pro ni Lady moc důležitá. Je si ale vědoma jejich odloučení. Jedním z jejich největších strachů je, že o svou sestru přijde a bojí se dne, kdy toto nastane. Nezbylo by ji pak moc životních opor.

Proč se přidala ke družince?

Náhodou se doslechla, že krajem putuje skupinka všelijakých existencí, mezi kterými má být i jeden temný elf. Upřela se k této chabé myšlence, ne žádnou jinou stopu neměla. Pevně věřila, že tento cizinec bude výmluvnější než býval Merell a poskytne jí nějaké informace o temných. Byla to bláznova naděje, to ona dobře věděla…ale má-li se člověk toulat krajinou, nemusí nutně býti sám.

Myslí spíše na sebe než na ostatní?

Jak kdy a jak v čem. Obecně vždy dříve myslela dříve na ostatní, byla by kvůli ním snášela horší věci než nepohodlí, ale nyní to tak jasné už není. Pochopila, že ne všichni ostatní si zaslouží její přízně a zájmu stejně, ale hlavně se do popředí dostala její láska, kvůli které šlo všechno stranou. Má-li si nyní vybrat mezi zájmem ostatních a zájmem, který ji dovede tam, kam chce ona, zvolí druhou variantu. V ostatních případech ale stále bývá nakloněna myšlence, že ona se má obětovat pro ostatní.

Jaký má vztah penězům?

Peníze pro ni nejsou vypovídající hodnota. Možná je to tím, že jich vždy měla dostatek, jakožto králova dcera nikdy nouzí netrpěla. Když nějaké má, zachází s nimi téměř ledabyle, je spíše schopna je všechny utratit za jeden den, než si je delší dobu šetřit.

Jaký vztah má k magii?

Velmi kladný, sama ji aktivně využívá. Zároveň z ní má respekt, moc dobře ví, jak dokáže být nebezpečná a ničivá.

Pije tvá postava?

Jen zřídka, neměla k tomu moc příležitostí. Ráda si ochutná červeného vína, ale vše s mírou. Naopak poslední dobou našla zalíbení v tabáku, to ji přináší více uklidnění než alkohol.

Je konfliktní, či bezkonfliktní typ?

Hádky sama nevyhledává a nevyvolává, ale také se jim nevyhýbá. Byla vždy nucena čelit různým názorovým střetům. Za svými názory si stojí, nicméně dokáže uznat i svou chyby. K omylům se snaží stavět čelem, i když to dělá nerada, spíše tak byla vychována.

Je schopna odpouštět a také odpouští, i když se ale snaží nezapomenout, často uvěří někomu, kdo ji již zklamal, ještě jednou a tak se spálí podruhé. Co sama ale nesnáší jsou pomsty. Nechápe, proč se lidé mstí sobě navzájem, vždyť chybovat je lidské, nemusíme se ve jménu zrady snižovat k vlastní pomstě.

Jak se staví ke svým soupeřům?

Před konflikty se neschovává a snaží se jim čelit, ale pokud je to opravdu vyhnutelné, je schopna stáhnout se do ústraní a dělat, že se nic neděje. Dokáže podle okolností odhadnout, zda-li je konflikt opravdu nevyhnutelný.

Jak se staví k boji?

Boje ráda nemá. Vlastně nikdy doopravdy nebojovala, ale vůbec po tom netouží. Sama sebe si někdy představuje, jak vítězoslavně vrátí Annselinu dřívější pořádky, třeba i s mečem v ruce. Ale to jsou všechno jen představy, jak se doopravdy zachová v boji, sama zatím neví.

Jak se staví k zabíjení?

Zabíjení se jí příčí. Nesouhlasí s ničením hodnot typu život. Sama nikdy nezabila a doufá, že nebude muset. Mrtvého člověka ani smrtinosný souboj nikdy neviděla. Jediné způsoby, jak se dostávala se smrtí do kontaktu bylo vyprávění válečníků, kteří se vraceli z cest. Často se nevrátil někdo, koho ona sama znala. Ale smrt její matky stále zůstává jedinou smrtí, která ji nějak více ovlivnila.

Za jakých okolností by byla ochotna porušit nějaký společenský úzus?

Kdyby musela ochránit nějaký (přátel či svůj) život, ochránit přítele či získat zpátky svého manžela. Dále také tehdy, kdyby to bylo nutné pro obnovu Annselina a obnovení jeho správy, ale to jen tehdy, kdyby si byla jista, že její počínání má smysl, že nejde jen o planou naději.

Kdy by byla schopna zradit přátele?

Kdyby tím ochránila své blízké a získala zpět manžela.