Kapitola IV. Pánu a vlasti

***Pozn.:** Předchází one-shot Rodinné záležitosti. Následuje Kapitola V. Proti rozkazům. Stránka Tažení je zde.*

### **Sezení prvé (04.06.2023)**

***TLDR:** V předvečer skandské invaze se Velimarští lvi účastní válečné rady, neočekávaná noční návštěva jim přináší pozoruhodný dar a Brugo promlouvá se svým strýcem Hrunem, kterého mu čest velí zabít.*

Sotva na Velimaru nastala obleva, dávají se veligradská vojska do pohybu. Nedaleko trojmezí tří velimarských knížectví se spojují s vojsky belegostského knížete Slavomíra a o kousek dál na sever i s vojsky Marigradu. Společně procházejí Hornomarem, zrádnými průsmyky severních hor i dlouhými mílemi knížectví Vistulanů. U města Turis na severním pobřeží kontinentu se pak spojují s velikými vojsky králů Karla Západofalckého a Arnulfa Východofalckého, rozbíjí tábory a obsazují příbřežní věže a pevnůstky. Nastal čas posledních příprav a čekání na den D, kdy dojde k vylodění a zahájení skandské invaze. Velimarští princové spolu s ostatními veliteli instruují své kapitány, dohlíží na přípravy a každý druhý den se odebírají na radu s falckými králi a veliteli, kde se vzájemně informují a koordinují postup příprav.

V předvečer bitvy pak sedí Velimarští lvi v rušném vojenském ležení a promlouvají s vojáky hemžícími se kolem. Sám princ Svatopluk se však už po poledni odebral s Mojmírem a dalšími velimarskými generály na poslední válečnou poradu s falckými králi, kde měli rozhodnout finální strategii spojenců pro nadcházející bitvu. Muži jsou nervózní. Mnozí jsou sice veterány z velimarských válek posledních let, jiní jsou ale čerství branci čekající na svou první bitvu. Seveřané mají navíc strašlivou pověst a někteří tvrdí, že snad ani nejsou lidmi, protože bojují zcela beze strachu, jako posednutí běsy. Tábor už dávno pohltil soumrak, když do velimarského ležení dorazil posel na rychlém koni s tím, že se princové vracejí. Velimarští lvi se proto odebírají do velitelského stanu.

Na stole tam prohlížejí přichystané mapy a čekají na ostatní velimarské vůdce. Mezi posledními do stanu doráží princ Svatopluk, kterému jde v patách princ Mojmír se svým doprovodem, býkovským vladykou Hrunem, univerzitním rektorem Balthusem i jakýmsi západofalckým šlechticem, který se ho v posledních týdnech drží, jako klíště. Mojmír rozhrnuje mapu pobřeží a shrnuje smluvený plán. Zvědové z Vermanských úžin prý viděli proplouvat dračí lodě před necelými dvěma dny. Zdá se, že drží kurz a míří na obsazená pobřeží podle plánu. Král Karel má na starosti levé křídlo, zatímco síly krále Arnulfa budou bránit střed. Na velimarských armádách je obrana pravého křídla na východě. Seveřané myslí, že jedou dobývat, místo toho se ale ženou do pasti, kde je zmasakrují. Klíčem k úspěchu nicméně bude správné načasování - čelisti musí sklapnout dřív, než začnou něco tušit.

Falčtí čarodějové i Marigradští bitevní mágové proto zahalí celé bojiště mlhou. Jakmile skandské lodě přistanou, zvedne se proti nim smrtonosný mrak zápalných šípů. Skandské plachty, lanoví i lodě shoří a seveřané tak budou lapeni na plážích mezi mořem a útesy, bez možnosti úniku. Pěchota se pak postará o zbytek. Sir Hrun jen souhlasně zavrčel a jeho oči lesknoucí se zpod přilby se znovu zabodly do Bruga na protější straně stolu. "*Uvědomte své kapitány*", pokračoval Mojmír, "*ať jsou všichni muži na pozicích dvě hodiny před svítáním. Já povedu hlavní velimarský voj a zabezpečíme křídlo. Svatopluku, ty se svými muži obsadíš ty ruiny na východě.*"

"*Ruiny na východě?*" vyprskl Svatopluk. "*To máme bránit pár starých kamenů daleko od hlavní bitvy?*" Mojmír vysvětlil, že ony ruiny střeží cestu nahoru na útesy, kterou by se seveřané mohli dostat velimarskému křídlu do týlu, kdyby ji našli. Nezapomněl zdůraznit, jak důležitý a čestný úkol to je, ale zaťatý Svatopluk se tak snadno ukonejšit nedal. Bylo vidět, že už má neustálého popichování od svého staršího bratra po krk, když mu ale na rameno položil ruku Findalen, snažil se uklidnit a vmluvit do Mojmíra nějaký rozum: "*Je to dobrou míli od hlavní pláže, žádní seveřané se tam nejspíš nevylodí a kdyby náhodou ano, ty ruiny nejspíš padnou při prvním náporu. Mojmíre, své nejlepší bojovníky budeš potřebovat tam, kde lze očekávat nejzuřivější vřavu...*"

"*A proto tam budu mít dragouny. A Sira Hruna*", přerušil ho Mojmír a pokračoval: "*Moc se přeceňuješ, Svatopluku. Stáří a láska k tobě otci zatemnili úsudek. Tam, kde on vidí odvahu, já ale vidím zbrklost a nehodlám ohrozit naše vítězství tím, že tě nechám hrát si na hrdinu. V sázce je tu mnohem víc, než tvoje uražená pýcha.*" Svatopluk neudržel své emoce na uzdě: "*Jsi blázen, Mojmíre!*" Starší princ se zachmuřil a zvýšil hlas: "*Tak dost! Otec postavil do čela této armády mě, na to nezapomínej! Vezmeš naše podpůrné sbory a vyrazíš neprodleně obsadit ty ruiny, to je rozkaz!*" Svatopluk zaskřípal zuby a znovu vyhrkl: "*Podpůrné sbory? Je to snad další vtip? Co když se tam seveřané opravdu vylodí, to je mám zahnat holí a nadávkami?*" Princ Mojmír se snažil zůstat vážný, jen Findalen s Mardugem postřehli záchvěv koutku značící, že v celé konfrontaci nachází uspokojení. Vědom si svého vítězství nakonec přejel hrdiny pohrdavým pohledem a pobaveně odvětil: "*Aspoň budete mít příležitost ukázat, jací jste hrdinové, Velimarští lvi.*" Než stačil napružený Svatopluk, do jehož ramene se zaťaly Findalenovi nehty, opáčit, otočil se Mojmír k ostatním velitelům: "*Máte své rozkazy. Očekávám, že budou splněny beze zbytku.*" Jeho pohled se naposledy pohrdavě zabodl do Svatopluka a pak vítězně odkráčel ze stanu. Jeho falcký nohsled a Sir Hrun ho okamžitě následovali a zbytek velitelů se brzy přidal. Ve stanu zůstal jen princ Svatopluk s Velimarskými lvi a svými kapitány.

Atmosféru, která by se dala krájet prořízl až Svatopluk: "*Zatracený Mojmír, čert aby ho vzal!*" Findalen se zajímal, proč jsou vztahy s jeho bratrem tak špatné a Svatopluk nejdřív poslal své kapitány, aby dali dohromady podpůrné sbory a až když odešli, vysvětlil. Ve světě mocných je každá událost, které někdo přihlíží, příležitostí k zisku či ztrátě politických bodů. V posledních týdnech ale Mojmír zachází příliš daleko. Zdá se, že snad na těch fámách, které kolují královstvím, přeci jen něco bude. Anebo se dostali už i k Mojmírovi a mohou být naopak příčinou jeho chování, kdo ví. Každopádně se podle nich veřejně nepříliš oblíbený princ Mojmír bojí, že by otec mohl dát v otázce nástupnictví přednost jeho mladšímu a veřejně oblíbenějšímu bratru Svatoplukovi. Nasvědčuje tomu i Mojmírovo, na velimarského prince až příliš podlézavé, bratříčkování se západofalckým králem Karlem. Zdá se, že se tím Mojmír snaží vyvážit Svatoplukovy rodinné vazby na východofalckého krále Arnulfa. Mojmír chce patrně tímto mocným spojencem pojistit svůj nárok na velimarský královský trůn.

Hrdinové dále nadnesli, že v tomto politickém ohledu pro něj dává Mojmírův rozkaz smysl. Pokud seveřané na východní ruiny skutečně nezaútočí, pak nechá svého politického rivala pěkně stranou, kde si nebude moci vybojovat žádnou slávu ani politické body - veškeré zásluhy na vítězství pak zůstanou Mojmírovi. Pokud na ně ale zaútočí, stav opevnění a omezený počet jednotek, které dal Mojmír Svatoplukovi k dispozici nemusejí na jejich odražení stačit. Svatopluk bude muset volat o posily a Mojmír ho přijede vítězoslavně zachránit, čímž všem ukáže, že on je mezi Svatoplukovými syny tím, kdo se pro velimarský trůn hodí nejlépe. A kdyby snad Svatopluk v marném boji zhynul... inu, tak jako tak, Mojmír jenom získá.

Svatopluk napomenul své druhy, že už zacházejí daleko, podle něj jde Mojmírovi prostě o to, uklidit Svatopluka z cesty, aby veškeré zásluhy za vítězství připadly jemu. Jakoby snad ten nápad se zápalnými šípy nebyl od Svatopluka! Princ nad tím nicméně mávl rukou a prohlásil, že se po válce nejspíš ujme panství na nějakém zastrčeném hradě a zmizí z politického života království. Anebo se možná vydá na cesty, třeba na jih, do Svobodných měst a ještě dál. Tam venku čeká mnoho dobrodružství a on o královský trůn ani tyhle politické tahanice rozhodně nestojí. A dobrodružství se prý musejí sdílet, hodil po družině lišáckým úsměvem mladý princ. Findalen nicméně podotkl, že oni sami ve světě sice zmizet mohou, velimarský lid ale může dál trpět pod vládou nehodného krále. Svatopluk poplácal družiníky po ramenou a navrhl, aby starosti dnů příštích zanechali příštím dnům. Teď jsou zde a čeká je bitva. S těmi slovy rozhrnul po stole mapu části pobřeží, kterou dostali za úkol bránit a naplánovali její obranu.

Pozdě v noci byla družina se svými plány hotova. Svatopluk s nimi seznámil své kapitány a protože na něho dolehla tíže velení, rozhodl se sám projít nočním táborem a promluvit s vojáky. Zbytek družiny ještě chvíli setrval u ohně u svých stanů a probírali bitevní plány. Po chvíli se za nimi ze stínu vylouply dvě postavy, v plátové zbroji oděný rytíř a menší v kápi zahalená postava. Menší postava přisedla k ohni a rytíř se postavil za ní. Pod pláštěm si všimli emblému draka na jeho hrudním plátu. Příchozí postava sňala kápi, pod kterou se skrývala pohledná tvář zralé ženy s pronikavýma tmavýma očima. Představila se jako paní Božena Smolenská a svého společníka pak jako Sira Ulricha ze Smolna, zbrojmistra Dračího řádu a velitele dragounských vojsk, která sem byla vyslána. Ulrich družině prozradil, že na Ascalonu obdrželi jejich tajnou zprávu o Kazimírově návratu a prozradil, že s touto možností vždycky počítali, protože Kazimírovo tělo se nikdy nenašlo. Všichni dragouni, které si mohli dovolit nechat na Velimaru, aby nevzbudili podezření, tu stopu prověřují.

    Božena dodala, že to ale nicméně není důvod, proč družinu vyhledali. Sáhla si pod blůzu, strhla řetízek z krku a podala jej Findalenovi. Do jeho dlaně vložila druhý z Azraelových komunikačních kamenů a prozradila, že před bitvou o Gurthang dal Azrael tajně jeden z nich jí, zatímco druhý dostal aedelasský princ Ashanor. Třetí kámen si Azrael ponechal a byl ztracen spolu s ním. Běžně se věří, že Azraelovo tělo roztrhala exploze, která rozvalila Gurthang a že kámen tak snad byl zničen s ním. S jistotou to prý ale nikdo neví. Božena prozradila, že po celá léta držela kámen v tajnosti a čekala na někoho, kdo ho bude hoden a u koho bude v bezpečí. Družiníci tak teď mají dva a mohou je využít ke vzdálené komunikaci. Když Božena vstala, k překvapení družiníků před Findalenem poklekla a elfským jazykem pronesla: "*Vítej zpět, znovunalezený princi. Nechť hvězdy svítí jasně na tvou poslední pouť.*" Findalen věděl, že ta slova nepatří jemu.

Když podivnou noční návštěvu znovu pohltily stíny, přihodil Brugo pár svých myšlenek ohledně Mojmírova šampióna Hruna, svého strýce. Prozradil, že mu čest velí, aby se s ním střetl v boji, protože Hrunovým mečem padl jeho otec Kromm. Po krátkém hovoru se zvedl a vydal se dál do tábora. Družina měla obavy, aby v předvečer bitvy neprovedl nějakou hloupost a tak se ho jali sledovat. Brugo rozhrnul křoví a pohlédl na skupinku vojenských stanů kolem ohniště, u nějž nehybně stála jediná vysoká mohutná a v těžké zbroji zakutá postava. Přistoupil k ohni a jazykem barbarů strýce pozdravil. Ten, aniž by vzhlédl od plamenů, odvětil, že čekal, že za ním Brugo dříve či později přijde. Když se ho Brugo tázal, co ještě čekal, pohlédl mu do očí a řekl, že čekal leccos, ale nečekal, že bude mít oči po matce. Brugo se ptal, jestli ví, proč za ním přichází a Hrun tiše přikývl. Pak se zeptal: "*Hodláš to učinit teď?*"

Brugo se zadíval do plamenů a po chvíli váhání odvětil: "*Ne... Teď ne. Ale vyhnout se tomu nelze.*" "*Já vím.*" odvětil Hrun a znovu se zahleděl do plamenů. Pak přidal: "*Střetneme se, až bude po všem. Celý život hledám protivníka, který by mě porazil a přinesl dobrou smrt. Možná jej najdu v tobě. Slyšel jsem o tvých vítězstvích...*" Brugo znovu pohlédl na strýce a opáčil: "*A já o tvých. Bude mi ctí zkřížit s tebou meč.*" Hrun zvedl oči, zahleděl se do těch Brugových a po chvíli pravil: "*Válečníkovi slouží ke cti, když svému protivníkovi projeví úctu, třebaže se s ním brzy střetne v krvavém boji. Taková je naše cesta. Matka tě dobře vychovala. Brzy uvidíme, jak dobře tě vycvičil otec. Přeji ti zdar v bitvě této i všech, které budou následovat.*" "*A já tobě, strýče*", odvětil Brugo a oba muži se rozešli do noci.

### **Sezení druhé (18.06.2023)**

***TLDR:** Bitevní plány Spojenců vycházejí beze zbytku, přesto už prvnímu náporu seveřanů podléhá sám velimarský šampión, dosud neporažený Sir Hrun z Býkova. Vojska jsou otřesena a Svatopluk jim dodává odvahy. I díky tomu šiky Velimarských lvů hrdinně odrážejí první vlny nájezdníků, když se však vylodí hrůzní skandští berserkři v doprovodu početných smeček zuřivých vyhladovělých vlků, srdce i řady obránců se otřásají v základech.*

    Nedlouho před úsvitem prorážejí skandské dračí lodě hustou mlhu i déšť a přistávají na plážích Jižních království. Neočekávaná mračna hořících šípů zasévají v řadách seveřanů krutou zkázu - plachty, lanoví i dračí lodě samotné chvátí plameny a mnoho bojovníků je zabito. Zbylí se s řevem vrhají kupředu do střetu s pěchotou obránců. Když princ Mojmír odhaluje pozici vůdce seveřanů, vysílá svého šampióna, aby mu jako trofej přinesl jeho hlavu. Mohutný v železe zakutý rytíř s chocholem na hlavě si klestí cestu bojištěm a nakonec se střetá s velitelem seveřanů. Přestože má suverénně navrch, seveřanův lstivý finální útok ukončuje jeho život a zanechává jeho bezvládné tělo uprostřed bojiště. Přestože vše vyšlo podle plánu Spojenců, velimarský šampión podlehl už prvnímu náporu seveřanů (video zde).
Šokující zpráva se přehnala bojištěm jako bouře a zasela pochyby do srdcí obránců. "*Velimarský šampión padl*," volali jedni. "*Jakou asi máme šanci my ostatní*," ptali se druzí. "*Dračí král zmasakroval Hruna, teď jsme na řadě my*," řvali s hrůzou jiní. Velimarské šiky zachvátil neklid. Dvě dračí lodě už přistávají i na Svatoplukově pláži a seveřané se vyloďují. Bez známek sebemenšího strachu ignorují spršku hořících šípů a se strašným řevem a chřestěním zbraní se šikují na pláži. Odvaha obránců visí na vlásku, mnozí začínají couvat.

    Zoufalý křik a chaos prořízne táhlý zvuk polnice. Když muži vzhlédnou nahoru na útesy, v záři blesku se tam na mohutném bledém hřebci vzpíná jejich princ. Tasí meč, protáčí jej nad hlavou a dodává mužům pod svým velením odvahy: "*Muži Velimaru, nebojujte dnes za svého krále, nebojujte za jeho království, ani za čest a slávu. Tohle je vaše zem. Budou to vaše domy, co seveřané spálí. Vaše zlato, co ukradnou. Vaše ženy, koho znásilní. Tak bojujte, muži, bojujte za ně!*" Muži mávají zbraněmi nad hlavou, hromadným řevem zdraví svého velitele a s novým odhodláním svírají své šiky.
Na druhé straně pláže řvou seveřané jako šílení. Mohutný v kožešinách a oceli zakutý válečník vylézá na skálu nad nimi a hecuje své spolubojovníky. S povzneseným srdcem vráží Mardug svou čutoru do ruky jednoho z vojáků, míří a vhazuje do hlavně granát. Jeho nově vyrobený minomet jen štěkne a řvoucí válečník se na skále o pár chvil později před zraky svých spolubojovníků rozlétá na kaši. Velimarští jásají, seveřané se s řevem vrhají do boje. Jejich střelci kropí velimarské lučištníky i obsluhu balist a Findalen svou magií většině z nich přepaluje tětivy. Řvoucí nájezdníci se střetají s liniemi velimarské těžké pěchoty, jejich štítovou hradbou však proniknout nemohou. Po chvíli přetlačování se stahují zpátky a kryjí se štíty před šípy obránců. Co chvíli pak v jejich řadách či někde poblíž vybuchuje minometná střela.

    Findalen svou magií rozptyluje mlhu a ze své věže vidí, jak se čtyři další dračí lodě obrací a nabírají rychlost směrem k nim. Desítky dalších pak drží kurz na hlavní pláž. Mardug ukazuje obsluze balist a ty zasypávají lodě svými projektily. Většina z nich končí ve vodě, jen jeden se zabodává hluboko do přídě jednoho z drakkarů - nad hranicí ponoru a bez valného účinku. Lomoz bitvy přehluší řev v řadách seveřanů: "*Svinfylking*!" Nájezdníci se rychle řadí za nejšílenějším z nich a řvouce "*Valhalla venter!*" se v klínové formaci řítí do štítové hradby. Ta odolává a houfy seveřanů se stahují, aby se před dalším úderem znovu přeskupily. Jejich řady řídnou.

Brugo opouští svůj úkryt mezi skalisky daleko před vlastními řadami a vpadá do zad oddílu přeskupujících se skandských střelců. Halapartníci podporují jeden z oddílů těžké pěchoty a jsou spolu s nimi při dalším náporu kančí hlavy natlačeni na skaliska a sudy za zády. Štítová hradba přesto vydržela. Balisty posílají jednu z rychle se blížících lodí ke dnu a Mardug s lučištníky minometnou salvou rozmetá jeden ze skandských oddílů na pláži. Findalen svou magií rozmetá druhý a mohutný v dračí zbroji oděný barbar se se svým obouručním mečem prohání střelci jako ničivá smršť, půlku posílá k zemi a druhou obrací na útěk. Zbylé tři lodě přirážejí ke břehu. Brugo chvátá zpět ke svému úkrytu a z lodí skáčou mohutní, ve vlčích a medvědích kůžích odění válečníci se sekerami. "*Berserker angrep,*" hřímá jeden z nich, ostatní přesekávají řetězy a z podpalubí lodí se hrnou početné smečky vyhladovělých vlků.

Velcí severští vlci se s nelidskou rychlostí ženou vpřed. Je jich tolik že se jim pod tlapami třese zem, nemíří však jen k úžinám, v nichž mají Velimarci sešikovanou těžkou pěchotu, ale i ke skalám. Minomet, balisty, ani lučištníci nedokážou rychle se blížící šelmy efektivně zpomalit. Ty se zuřivě vrhají na otřesenou pěchotu, jiní se jim po zmáčených skalách drápou do zad. Jedna ze štítových formací se rozpadá a otřesení vojáci čelí vlkům každý sám za sebe. Halapartníci se na útesech rychle přeskupují do falangy a efektivně tak likvidují první nápor vlků, kteří se vydrápali po skalách a kteří jim na ni naběhli. Řady obránců se třesou v základech a přichází čas berserkerů. Brugo se snaží doběhnout zpět ke své skrýši, aby tam lanem odpálil miny zahrabané na pláži, nelidský řev, vytí a burácení skandských elitních oddílů však podlamuje nohy i jemu. Řady obránců zachvacuje panika - bojují vůbec s lidmi, nebo si pro ně přišli démoni ze sedmi pekel?

### **Sezení třetí (06.08.2023)**

***TLDR:** Bitva zuří dál a pomalu se překlápí ve prospěch hrdinů. Svatopluk se svou těžkou jízdou proniká do týlu nepřátel a ti v zoufalství vypouštějí strašlivou stvůru, kterou si přivezli pro válku - masivního skandského jeskynního medvěda. Běsnění týraného tvora podléhají dva oddíly Velimarců, naštěstí ho však zastavuje Mardugova minometná střela.*

Bitva zuří dál a zatímco hrdinové vzdorují náporu vzteklých vyhladovělých vlků i brutálních berserkerů, Svatopluk rozdává rozkazy a povzbuzuje své muže. Findalenova magie, miny na pláži i Mardugovy minometné střely působí seveřanům těžké ztráty a bitva se tak pomalu přelévá ve prospěch hrdinů. Brugo čelí hrůznému veliteli berserkerů, zatímco jeho muži zadupávají jeden z oddílů velimarské těžké pěchoty do zkrvaveného bahna. Záhy se ozývá Svatoplukova polnice a on sám vyjíždí v čele svých rytířů do bitvy. Nájezd těžké velimarské jízdy rozpráší skandské střelce na pláži, ti ale při úprku zpátky k lodím přesekávají řetězy a z podpalubí vypouští obrovskou řvoucí černou stvůru - skandského jeskynního medvěda dovezeného pro válku.

Vyhladovělá stvůra zcela ignoruje šípy zabodávající se jí do kožichu a zuřivě proráží řady těžké velimarské pěchoty. Rozmetá oddíl na kusy a pokračuje dál, kde zcela rozdrtí i velimarské halapartníky. Zatímco Brugo na pláži zápolí s posledním z berserkerů, obrací Svatopluk svou jízdu a obkličuje s ní medvědí stvůru. Ta se na zadních zvedá do ohromné výšky a zuřivým řevem se snaží zastrašit nervózně se zmítající válečné koně. Rytíři pod Svatoplukovým velením ovládnou zdivočelá zvířata a pomalu kolem stvůry utahují smyčku. Stvůra s bručením couvá ke skále, kde je ale zasažena Mardugovou minometnou střelou, která tak za jásotu Velimarců ukončuje její strašné běsnění.

### Sezení čtvrté (27.08.2023)

***TLDR:*** *Velimarští lvi zajímají velitele seveřanů a odmítají ho vydat Mojmírovým mužům. Jeho výslech odhaluje, že Dračím králem nejspíš není a že to, čemu Spojenci u Turisu čelili, byl pouhý předvoj. Výslech nicméně přerušuje princ Mojmír, který v plné síle vpadá do Svatoplukova tábora, zbavuje ho velení a rozpouští jeho armády.*

Princ Svatopluk volá své Velimarské lvi k sobě. Bitva je prý prakticky vyhraná a zbývající oddíly už to tady zvládnou. Pro ně má ale speciální úkol. Dračímu králi jistě brzy dojde, že je pro něj bitva ztracena a pokusí se ustoupit ke svým lodím. Velimarští lvi tam na něj musejí čekat. Musí zajistit, aby neunikl a bude-li to možné, zajmout ho a dovést ke Svatoplukovi. Toho, kdo se s ním totiž vypořádá, čeká veliká sláva a nelze dopustit, aby spadla do klína zrovna Mojmírovi. Ne po tom, co tu předvedl. Brugo věří, že on sám se k dračím lodím dostane rychleji po skalách podél pláže, zatímco ostatní sázejí na jistější, ale podstatně delší cestu koňmo po cestě kolem pobřeží.

    Brugo skáče po skalách, šplhá, přeskakuje propasti a jeden úsek musí dokonce přeplavat. K dračím lodím se ale skutečně dostává nejen před svými druhy, ale i před seveřany. Na jedné z lodí rychle otvírá pár sudů a pátrá po oleji, jímž by je zapálil. Nepochybuje, že tam nějaký je, neví ale jestli by ho stihl najít včas, protože skandští nájezdníci se už stahují. Síly prince Mojmíra jejich ústup naštěstí zpomalují a mohutný barbar tak má čas připravit se k boji. Skáče z lodi, mapuje si bojiště a zastupuje přibíhajícím bojovníkům cestu. Ty vede krví zbrocený skandský velitel. Když Bruga vidí, zastavuje, ukazuje na něj sekerou a hrubým hlasem rozkazuje svým mužům: "*Drep han! Rydd veien til skipene!*" Válečníci se s řevem rozbíhají proti připravenému barbarovi.

    První se svou sekerou snaží Brugovi vytrhnout meč, statný barbar ho přemáhá, chytá pod krkem a kryje se jím před skandskými šípy. Odhazuje mrtvého seveřana a zaráží svůj meč hluboko do štítu dalšího. Ten mu nicméně vráží do boku oštěp. Brugo zařve, rukou přeráží ratiště trčící mu z boku a se strašným řevem se proměňuje v nestvůru – jeho tělo se pokrývá šupinami, na prstech narůstají drápy a hlava se mění v dračí. Seveřané překvapeně ustupují a Brugo se na ně vrhá. Jeden po druhém podléhají jeho běsnění, až zbývá jen velitel a jeden ze střelců. Ten odhazuje luk a obrací se na útěk. Po chvíli nicméně klesá se sekerou svého velitele v zádech. Je zjevné, že tady se ustupovat nebude. Velitel si s úsměvem přehazuje meč z jedné ruky do druhé a připravuje se k boji.

Brugo se na něj vrhá a seveřan bleskově uhýbá všem jeho ranám, až na poslední. Tu na poslední chvíli vykrývá svým mečem a je odhozen o několik kroků vzad. Rozbíhá se zpět na Bruga, naznačuje úkrok vlevo, přeskakuje doprava, vyskakuje do výšky a snaží se barbarovi vrazit meč shora do nechráněného místa na krku. Barbar ránu z nečekaného úhlu za cenu řezné rány na ruce odráží, velitel ho s posměchem obíhá a útočí znovu. Je mnohem rychlejší než Brugo. Ten vykrývá jednu ránu, druhou, při třetí se však seveřan podsmýkne pod jeho těžkým mečem a z otočky ho seká přes záda. Brugo se s řevem otáčí a seká. Seveřan je ale příliš rychlý. Brugovým ranám se vyhýbá, sám mu uštědřuje další jizvy, a dokonce i přetíná pásky Brugovi dračí zbroje. Ten ji tak s řevem odhazuje, aby ho neomezovala. Daří se mu zatlačit nepřítele k okraji útesu a snaží se ho skopnout dolů. Seveřan se na Bruga vrhá a oba muži se na okraji útesu přetlačují. Brugo se snaží nečekaně povolit, aby svého nepřítele vyvedl z rovnováhy, ten toho nicméně sám využívá a chce Bruga udeřit pěstí do obličeje. Brugo jeho pěst chytá, z nátepeníku mu ale vystřeluje skrytá čepel a boří se Brugovi do krku. Barbar upouští svůj meč a ten mizí ve vlnách rozbíjejících se dole o útesy. S řevem se se seveřanem přetahuje a snaží se mu zabránit, aby mu čepelí přeťal hrdlo. Nakonec se svou tlamou plnou ostrých zubů sám zakusuje do jeho ramene. Seveřan ztrácí mnoho krve a po chvíli padá k zemi. Brugo dělá pár kroků vzad, k smrti vyčerpán usedá na kámen a proměňuje se zpátky v člověka.

Brugo ztěžka oddechuje, jako v mdlobách slyší vzdálený ryk bitvy i koňské ržání. Je samá rána, ale vnímá, jak se nad ním kdosi sklání – Lirael! Brugo nedokáže rozlišit, co mu říká, sám jí ale ukazuje na seveřana. Lirael k němu přibíhá a snaží se zastavit masivní krvácení na jeho rameni. Brugo dál ztěžka oddechuje a snaží se vzpamatovat. Sám ztratil mnoho krve. Vidí, jak se k němu blíží další bojovníci. Tentokrát naštěstí Mojmírovi. Jejich kapitán na něj promlouvá, chválí ho za to, že Dračího krále zastavil. Brugo slyší ržání dalšího koně a kapitán ho informuje, že už to tady převezmou - princ Mojmír je prý poslal pro hlavu Dračího krále. Brugo už slyší jasněji. Za zády se mu ozývá zřetelné cvaknutí a známý hlas: "*Tak to máte blbý, chlapci. Tohle je náš zajatec!*"

    Na skále nad nimi stojí Mardug a míří na vojáky svým minometem. Vedle něj se objevuje Findalen a opírá se o své kopí. "*Ha, dobrej vtip, trpaslíku!*" Zasměje se Mojmírův kapitán a vykročí směrem k zajatci s Lirael. Mardug míří na skálu nalevo od vojáků a pálí. Ozývá se škytnutí, výbuch a celý sráz se sype dolů. Mardug si přehazuje doutník v puse a jeho hlaveň se znovu přesunuje na vojáky. Brugo si odplivne krev a zvedá se na nohy. Staví se mezi zajatce a vojáky. Těm dochází, že to Lvi myslí vážně, zmateně po sobě pokukují a jejich ruce sjíždějí k jílcům. "*Máme rozkaz od našeho prince!*" vyráží ze sebe Mojmírův kapitán. "*My máme rozkaz od toho našeho*", odpovídá Brugo. "*Ale... ale, Mojmír je tady vrchní velitel...*" blekotá kapitán a zkrvavený Brugo se rozchází vpřed směrem k vojákům: "*Jestli ho chtěl, měl si pro něj přijít sám. Radím ti, abys mazal za ním, než poteče krev.*" Brugova statná postava se tyčí nad kapitánem, z jeho zkrvavené tváře odkapává krev a oči se zabodává do kapitána. Je samá jizva, vypadá děsivě, ale je to čirý blaf - Brugo stěží stojí na nohou. Mrazivé ticho přerušuje kapitán, který svým mužům dává povel, aby sklonili zbraně. Vrhá na Lvi pohled, v němž se zračí podivná směs zášti, zklamání a snad i lítosti, a kroutíce hlavou spěšným krokem odchází. Jen co jsou pryč, barbara se zmocňuje temnota.

Brugo se probírá ve stanu. Venku slyší bujaré veselí. Jeho rány jsou pečlivě ovázány a on vychází ven. Hvězdy svítí jasně, je ve Svatoplukově ležení, vojáci pijí, zpívají a slaví své veliké vítězství. Mnoho jich padlo, ale o to vděčnější jsou ti, kteří přežili. Když Bruga zmerčí, spustí se oslavný jásot a potlesk: "*Sláva Drakobijci! Sláva pokořiteli Dračího krále!*" Brugo ztěžka usedá na kládu u ohně, kde ho rychle nachází Mardug a vráží mu do ruky čutoru kořalky. Findalen se k nim přidává a informuje, že se jim s Lirael podařilo velitele seveřanů zachránit a že ho teď Svatoplukovi muži vyslýchají. Neopomněl podotknout, že Liraeliny léčitelské schopnosti jsou k nevíře, i staří elfí mistři by měli co dělat, aby v takové situaci odvrátili smrt. Brugo přikývl, nebylo to poprvé, co mu mladá špitálnice zachránila život. Mardug se zajímal, co to s tím velitelem Brugo provedl, měl prý v rameni ránu, jako by ho napadl zuřivý medvěd. Brugo pohlédl Findalenovi do očí a viděl, že elf něco tuší. Pověděl jim o své proměně a Findalen prozradil, že elfské písně hovoří o drakobijcích, kteří se vykoupali v dračí krvi a stali se tak neporazitelnými. Někteří z nich se prý v draky dokázali sami proměňovat. Brugo přitakal a dohodli se, že s tím budou nakládat opatrně. Taková moc může být nebezpečná, kdyby nad ní neměli plnou kontrolu. Běžní lidé by to navíc jen těžko pochopili a co nechápou, to považují za nečisté.

Za dalšího jásotu pak z jiné části tábora dorazil i Svatopluk. Cestou s úsměvem plácal své muže po ramenou a ti zase jeho. Když dorazil k ohni, zarazil se: "*Nečekal jsem, že tě tu dnes uvidím, Brugo - vypadáš, jakoby tě znovu požvýkala hydra." "Taky se tak cítím!"* zabručel barbar s bolestivým pokusem o úsměv a princ pobídl muže, aby mu znovu provolali slávu. Potom prozradil, že za chvíli začne pohřební ceremonie a všichni se odebrali na útesy, kde přeživší vojáci vztyčili hranice pro své padlé druhy. Bylo jich mnoho. Svatopluk s Findalenem podpírali Bruga a došli společně až na útes tyčící se nad mořem. Všude kolem už plály hranice, ale zde stála ta nejvyšší. Svatopluk po schůdcích vyšplhal nahoru, něco s úctou zašeptal, uklonil se, vzal od padlého veliký meč a předal jej Brugovi. Pak od jednoho z vojáků vzal pochodeň, a i tu barbarovi podal. Brugo se ztěžka vyškrábal na schůdky a pohlédl na svého padlého strýce. Pak se otočil k vojákům zvedl do výšky Hrunův meč a zvolal: "*Hrun byl synem hor, synem a ochráncem Velimaru. Dnes vstupuje do legend. Sláva vítězným padlým!*" "*Sláva vítězným padlým!*" zahřímaly stovky vojáků v odpověď. Brugo zapálil Hrunovu hranici, slezl dolů a spolu se svými bratry sledoval, jak jeho strýc odchází... teď už je opravdu Posledním býkem.

    Po návratu do tábora je vyhledal Svatoplukův věrný kapitán Jakeš. Zajatý velitel má prý podstatně tužší kořínek, než by se zdálo. Jejich vyslýchací metody jsou mu tak akorát pro smích - nedokáží z něj nic dostat. Princ se otočil ke svým bratrům: "*Lvi, podívejte se na to. Dostaňte z něj informace za každou cenu. Musíme zjistit, jestli je to Dračí král, nebo ne a jestli není, tak kde je a kam povede další útok. Spoléhám na vás!*" Jakeš je zavedl do velitelského stanu, v němž byla nyní zbudována cela, v níž seděl velitel seveřanů. Měl řetězy na rukou i na nohou, byl celý od krve, ovázané rameno, ale přesto se pobaveně usmíval. Jakeš je uvedl se slovy: "*Tak tady ho máme, patrně nejnebezpečnější muž na světě.*" Nebylo jasné, zda to myslí vážně, ale jednotka nervózních vojáků kolem klece naznačovala, že snad i ano.

Lvi nejdřív poslali všechny vojáky kromě Jakeše ze stanu. Na jakékoliv jejich dotazy se seveřan buď usmíval, anebo odpovídal svým vlastním jazykem, takže ani nebylo jasné, zda kterýkoliv z jazyků, jimiž na něj Findalen zkoušel mluvit, vůbec zná. Jakeš Lvi informoval o všem, co na něj zkoušeli. Prý zkoušeli i mučení, ale seveřan se jim jen vysmál. Brugo se obrátil na Findalena, ten pohlédl do země a po chvíli váhání zašeptal: "*Já... vím, jak ho donutit mluvit.*" Jakeš si odplivnul: "*A k čemu by to bylo? Slovu seveřana se stejně věřit nedá. Jenom tu marníme čas, říkám sražme mu hlavu a budeme hotovi.*" Findalen pohlédl Jakešovi do očí a pravil: "*Důvěra s tím nemá co dělat. Jeho myšlenky lhát nemohou...*" Jakeš se zarazil. Magie mysli byla Svatou církví zakázána už před třiceti lety. Nikdo kromě Svaté inkvizice ji praktikovat nesmí. Findalen se podíval na Bruga, jestli to opravdu chtějí udělat a ten přikývl. Všichni si byli vědomi, co je tu v sázce. Pak řekl Jakešovi, aby šel ven, nevstupoval dovnitř a ani sem nikoho nevpouštěl, ať už se odsud bude ozývat cokoliv. Jakeš jen přikývl a odešel ze stanu.

Findalen instruoval Bruga, aby mu seveřana přidržel. Ten svými medvědími tlapami hrábl do cely, chytl Skanda pod krkem a přitáhl ho obličejem na mříže. Findalen začal zaříkání. Jeho tělo zprůhlednělo a rozzářilo se bledým světlem. Pochodně zhasly a vypadalo to, jako by tam teď místo Findalena stál duch, který v něm prodléval. Se zaříkáním přiložil zajatci ruku na čelo a oči mu zažhli jasným bledým světlem (*Pozn.: Findalen využil za platbu Duševní Jizvy 1. úrovně schopnosti ducha)*. Seveřan začal řvát bolestí jako pominutý, v jeho tváři se zračil děs. Findalen i Brugo v jeho mysli viděli Dračího krále (video zde). Vypadal jinak než tento seveřan, ale to nebylo všechno. Kráčel v čele ohromné armády, daleko větší a hrozivější než ta, se kterou tu dnes bojovali - tohle všechno byl jen předvoj!

Findalen udělal pár kroků zpět a přišel zas k sobě. Pochodně znovu zažhnuly a Brugo seveřana pustil. Ten sjel vyčerpaný k zemi, držel se za hlavu a ztěžka oddechoval. Potom na Findalena vrhl pohled, který přímo jiskřil nenávistí. "*Myslíš, že nevím, co jsi zač, elfe?*" promluvil jazykem Velimarců. "*Myslíš, že jsi jediný, kdo je obdařen Zrakem? Vidím do tebe. Vím, co jsi. Vědí to tví přátelé? Tam odkud jsem takové jako ty spalujeme na prach a popel zahrabeme hluboko, hluboko do studené zmrzlé země. Na jihu z takových jako ty dělají generály, zdá se... Ale to vás nezachrání. Vaše zkáza přichází!*" Brugo s Findalenem na sebe pohlédli. Zvenku se ozval ryk - hlahol mužů a chřestění oceli. Oba pohlédli na seveřana a ten se jen usmíval.

Když hrdinové vyběhli ze stanu, byli svědky toho, jak jejich tábor doslova zaplavují v oceli zakutí bojovníci. V šeru nešlo rozeznat, jaké nesli barvy a těch pár ze Svatoplukových vojáků, kteří se opilí vítězstvím zmohli na odpor, bylo rychle přemoženo. Z bojeschopných zbytků Svatoplukova vojska vznikl shluk kolem centrálního ohniště. Lvi přiběhli k nim a s tasenými zbraněmi pozorovali, jak je obkličují. Byli všude kolem, na povel svých velitelů spustili halapartny a družina se tak ocitla uprostřed lesa ocelových hrotů a čepelí. Zdálo se, že jsou jich snad stovky. Všichni nervózně vyčkávali, co se bude dít. V tom se hrdinům za zády ozval řev. Princ Svatopluk se silou prodíral mezi nepřátelskými šiky, rozčíleně odhodil posledního z vojáků, stoupl si před hlouček svých mužů a křičel: "*Co má tohle znamenat?"*

Odpovědí se mu stal dusot kopyt. Vojáci se rozestoupili a na mýtinu zprudka vrazil princ Mojmír následovaný svými rytíři. "*Ty, ty a tví muži jste se opovážil protivit mé vůli? Jakým právem?*" mířil mečem na Svatopluka. Ten se na Mojmíra rozeřval: "*Byli to moji muži, kdo Dračího krále zajal! Zatímco pod tvým velením ztratil Velimar svého šampiona a skoro i celou bitvu! A kvůli čemu, Mojmíre? Kvůli tvé malichernosti a politickým..."* "*Tak dost!*" Okřikl ho prudce Mojmír. "*To bylo naposled, cos zpochybnil moji autoritu... Princi Svatopluku, právem následníka trůnu a vrchního velitele velimarských vojsk, tě já, Mojmír z rodu Mojmírovců, korunní princ velimarský, kníže hornomarský a pán Marigradu, zbavuji velení a nařizuji, aby ses se svými muži neprodleně vrátil na Veligrad. Tam se rozhodne o tvém osudu i o osudu těch, kteří se pod tvým velením vzepřeli mým rozkazům."* Svatopluk udělal krok dopředu a chtěl svému bratru vzdorovat, okamžitě však dostal tvrdou ránu jílcem do břicha od jednoho z Mojmírových rytířů a klesl na koleno.

    Brugo chtěl vyrazit vpřed, ale Findalen ho zadržel - bylo jasné, že tohle není boj, který by mohli vyhrát. Mojmír na barbara vrhl zlý pohled a pokračoval: "*Kdyby se kdokoliv odvážil protivit mé vůli, jeho činy budou ve válečném stavu vyloženy jako velezrada a podle toho s ním bude naloženo."* Pak jeho pohled sklouzl dolů na pokořeného Svatopluka: *"Kdokoliv... Tahle válka pro vás končí.*" S těmi slovy Mojmír obrátil koně ke svým rytířům a přikázal: "*Kapitáne, zajistěte toho zajatce a přiveďte ho do mého tábora. Bude-li vám kdokoliv klást odpor, vypořádejte se s nimi jako s velezrádci."* "*Jak poroučíš, princi!*" přitakal rytíř a s oddílem dalších zamířil k velitelskému stanu. Svatopluk svým mužům pokynul, aby nekladli odpor. Když rytíři vyvlekli zajatce ven a zamířili ze Svatoplukova tábora, Mojmírova vojska je následovala. Svatopluk se zvedl na nohy, rozběsněně kopl do přilby, která ležela na zemi a zařval vzteky: "*Zatracený zku\*vysyn!"* Pak se otočil ke Lvům a s jiskrami v očích pravil. "*Nebojte bratři, tohle nezůstane bez odezvy. Slibuji vám, že tahle válka pro nás teprve začíná!*"

***Pozn.:** Předchází one-shot Rodinné záležitosti. Následuje Kapitola V. Proti rozkazům. Stránka Tažení je zde.*