Co to je Mapa?

*Od espressa a cappuccina přes cafe au lait až po obyčejnou černou kávu - téměř pro každého se najde káva. Můžeme si to dokonce představit na takovéto mapě, kde barva jednotlivých zemí znázorňuje, kolik kávy se v nich vypije na osobu. Tak velká část světa kávu miluje! A já souhlasím. Pro mě není nic lepšího než ranní latté. Ale aby se káva dostala do mé oblíbené kavárny, musí nejprve absolvovat pěkně dlouhou cestu. Nebudeme se pouštět do banánů a rozebírat celý geografický příběh kávy, ale v roce 2020 se káva pěstuje převážně v "Bean Belt", což je - ach, jen vám to ukážu. Moje oblíbená kavárna je ale mnohem blíž - na Elm Street. Od mého domu zahněte na konci ulice doleva, jděte pod kopec a pak ještě jednou doleva, kolem domu, kde na verandě vždycky sedí šedá kočka. O pár bloků dál je podél žlutého domu ta krásná zahrada. Projděte kolem ní, na dalším rohu zahněte doprava a kavárna je přímo před vámi. Alespoň podle takové mentální mapy se každé ráno řídím. Všichni máme mapy, které používáme jako nástroje, které nám pomáhají orientovat se nebo lépe pochopit, kde se nacházíme. A v geografii používáme mapy ke studiu, analýze a interpretaci prostorů, míst a interakcí mezi člověkem a prostředím. K vyprávění příběhu Země používáme mapy všech tvarů a velikostí. Jsou barevné, podrobné a mnohokrát obtížně skládatelné! Jmenuji se Alizé Carrère a toto je Crash Course Geography.*

ÚVOD Formálně je mapa symbolickým znázorněním prostoru, což jsou všechna fakta a vlastnosti o určitém místě. Mapy mohou sloužit k porovnávání prostorů (a míst) na Zemi i mimo ni nebo k utváření našeho vnímání reality. Například když na internetu vyhledáte slovo "mapa", tato mapa světa je jednou z prvních věcí, které se vám zobrazí. Mapa světa je typ referenční mapy. Referenční mapy mohou zobrazovat hory, města, oceány, nadmořskou výšku - všechno, o čem si lidé mohou říct "jo, to tam je". Ale Země je téměř sféroid nebo mírně pokřivená koule. Takže tato referenční mapa musí také odvést těžkou práci při zobrazování našeho trojrozměrného světa pouze ve dvou rozměrech. Jako když vezmete trojrozměrnou Zemi a zmáčknete ji na papír nebo plochou obrazovku počítače. Představte si, že byste to udělali s rajčetem. To je ale zmatek.

Pro kartografy neboli tvůrce map je to výzva s mnoha řešeními. Musí si vybrat, na která data se chtějí zaměřit, a typ mapy, který zvolí, často závisí na tom, jaký příběh chtějí vyprávět. Například bychom mohli chtít použít tyto tři mapy, abychom hovořili o počtu lidí v jednotlivých zemích světa. Jedná se o tematické mapy, které vizualizují data o určitém tématu v celém prostoru. Namísto toho, abychom je používali k navigaci na cestě napříč zemí, tematické mapy se zabývají abstraktními myšlenkami, jako jsou průměrné srážky nebo výsledky hlasování podle politických stran, a zkoumají, jak jsou četnost, koncentrace a vzorce rozloženy v prostoru. Například tyto tři tematické mapy jsou určeny k vizualizaci údajů o obyvatelstvu. Nejprve tu máme choropletovou mapu, která pomocí různých barev nebo odstínů barev ukazuje, jak se téma, jako je populace, mění v určitém prostoru.

To je znázorněno v klíči nebo legendě mapy, která mapu odemyká a ukazuje nám, jak se do mapy dostat a jak ji interpretovat. Všimněte si, jak klíč přechází ze světle fialové do tmavě fialové v závislosti na hustotě zalidnění - počtu lidí na určitou plochu. Když se na něj podíváme, můžeme poměrně rychle zjistit, že hustota zalidnění ve většině Jižní Ameriky je poměrně nízká. S výjimkou severního cípu kontinentu zde připadá 0 až 25 lidí na kilometr čtvereční. Ale počkejte. Od roku 2020 je brazilské Sao Paulo skutečně jedním z 20 nejlidnatějších měst na světě. Takže nikde v Brazílii není více než 25 lidí na kilometr čtvereční? Nikde? Choropletové mapy jsou užitečné, protože nám rychle řeknou, které země nebo regiony celkově patří do stejné kategorie. Jedním pohledem zjistíme, že Austrálie, Kanada, Rusko a většina Jižní Ameriky patří do stejné kategorie hustoty zalidnění. Díky stínování celé oblasti však mohou choropletové mapy vypadat až příliš jednoduše, což může být problém. Naznačují, že vše, co ukazují, je rovnoměrné - i když v některých částech Sao Paula žije mnohem více než 25 lidí na kilometr čtvereční a v jiných částech Brazílie není vůbec žádný člověk.

Zkusme jinou tematickou mapu, která nám umožní být trochu konkrétnější. Bodová mapa hustoty obyvatelstva používá bod, který znázorňuje klíčový prvek nebo atribut. Kartograf se rozhodl, že každá tečka na této mapě představuje 100 000 lidí. Zatímco tedy choropletová mapa ukazovala celkovou populaci rozprostřenou po celé zemi, tato mapa bodové hustoty má větší granularitu a ukazuje, kde v rámci země lidé žijí. Víceméně. Vidíme, že na pobřeží Brazílie je více bodů - a více lidí. Ale podívejte se na Saharu nebo Sibiř. Nikdo nežije přesně tam, kde jsou tyto tečky! Kartograf se také rozhodl, kam umístí jednotlivé tečky, aby shrnul údaje o počtu obyvatel. Je to však zjednodušení, které by mohlo někoho zmást, pokud by nedával pozor jako my! Tečka nemusí nutně znamenat, že přesně tam žije 100 000 lidí. Kartografové se vždy snaží, aby mapy byly snadno čitelné, ale všechny volby, které dělají, mohou ovlivnit přesnost. Kdybychom například změnili způsob promítání naší mapy s hustotou bodů nebo zploštění 3D Země do 2D, velikost a tvar kontinentů by se změnily a s nimi i body.

Mohli bychom náhodně naznačit, že některé oblasti mají hustotu obyvatelstva blíže k sobě, zatímco jiné jsou více rozptýlené. Naší poslední dnešní tematickou mapou je kartogramová mapa, která používá velikost k porovnání údajů - například hustoty obyvatelstva - bez ohledu na skutečný prostor, který tyto oblasti na povrchu Země zabírají. Na této mapě jsou skutečně lidnaté země obří, zatímco ty s menším počtem obyvatel jsou maličké. Nám nebo alespoň mně to ale připadá divné, protože jsme zvyklí na mapy, které nám říkají něco o fyzickém prostoru, který země a kontinenty zabírají.  Každá z těchto tematických map používá k vyprávění o světové populaci jinou optiku. Různé mapy představují data různými způsoby. A čím více informací má geograf k dispozici, tím lepší interpretaci může o určitém příběhu - například o lidské populaci - provést. Příběhů k vyprávění je samozřejmě mnohem, mnohem více, takže existuje mnohem, mnohem více map. A tím, že nám mapy pomáhají vizualizovat data v prostoru, vlastně utvářejí i naše vnímání reality! Dobře, to zní trochu melodramaticky. Ale každou mapu vytvořil člověk, který se rozhodoval. A tato rozhodnutí (ať už promyšlená, jednoduchá nebo neúmyslně zaujatá) mají vliv na to, jak si představujeme svět. Jsme zvyklí vidět sever nahoře na mapě a jih dole. Ale proč? No, je to volba kartografa.

Jiní kartografové se pokusili o něco jiného s Fullerovou projekcí, která rozkládá Zemi a ve výsledku má úplně jinou orientaci, aniž by cokoli zkreslovala. Na této mapě není Grónsko úplně nahoře, jak jsme možná zvyklí. Zemi lze znázornit více než jedním způsobem. Když se zamyslíme nad tím, k čemu měla mapa sloužit, můžeme si všimnout těchto zřejmých i ne tak zřejmých rozhodnutí kartografů. Po staletí lidé používali mapy jako navigační nástroje, které nám pomáhaly porozumět našemu fyzickému okolí. Takové tyčové mapy jsou vyrobeny z vláken kokosových ořechů a skořápek, které vyvinuli námořníci z Marshallových ostrovů. Tyto mapy se nepoužívaly k navigaci přesně stejným způsobem, jakým používáme mapy dnes. Nenosili je s sebou na lodích, ale studovali je a učili se je nazpaměť, aby získali lepší představu o ostrovech, vlnách, větrech a proudech v Tichém oceánu.

Tyčové mapy byly osobní - námořníci měli své vlastní tyčové mapy, které používali, aby se dostali zpět na místa, která navštívili. Něco jako moje mentální mapa do oblíbené kavárny. Tyto mapy představovaly něčí vlastní vnímání prostoru v jeho individuálním světě. Mapy se dají používat i politicky a rozhodnutí o tom, kde na mapě zakreslit hranice, dávají prostorům národní identitu. Například v Antarktidě a na některých okolních ostrovech probíhá spor o území, který je v současné době díky smlouvě z roku 1959 přerušen. Původně ji podepsalo 12 zemí, jejichž vědci prováděli na kontinentu výzkum, a souhlasily s tím, že žádná z probíhajících aktivit nebude znamenat, že si na území činí nárok. V šedesátých letech však Argentina navzdory smlouvě zveřejnila mapy, na nichž si nárokuje území v Antarktidě. Takže každý, kdo tyto mapy používá, vnímá toto území jako součást Argentiny. Ale to, kde zakreslit hranice, není jediné politické rozhodnutí, které může kartograf učinit. Podívejme se na stránky.

Řekněme, že se píší 50. léta 20. století a my jsme američtí kartografové pracující na nové mapě světa. Studená válka mezi Spojenými státy a Sovětským svazem se blíží ke svému vrcholu a toto napětí může ovlivnit naše rozhodnutí při tvorbě mapy. Nejprve musíme zvolit druh projekce, například Mercatorovu projekci. Tento typ mapy, který poprvé vytvořil v roce 1569 vlámský kartograf Gerardus Mercator, v podstatě mění sféroidní Zemi na válec. Mercatorova projekce zobrazuje linie zeměpisné délky neboli poledníky jako rovnoměrně rozmístěné a rovnoběžné svislé čáry procházející od pólu k pólu. Čáry zeměpisné šířky neboli rovnoběžky jsou na této mapě rovněž rovnoběžné, ale s rostoucí vzdáleností na sever nebo na jih od rovníku se od sebe vzdalují. (Na glóbu nejsou poledníky rovnoměrně rozmístěny, ale na pólech se stáčejí k sobě.) Při tomto rozložení se měřítko zkresluje a oblasti vzdálenější od rovníku se zdají být větší, než ve skutečnosti jsou. Podívejte se třeba na Grónsko. Je v podstatě stejně velké jako celá Afrika! Nejde o to, že by toto zobrazení bylo špatné - každá volba mapy má své chyby. Ale díky Mercatorově projekci vypadá SSSR velký a hrozivý. To je jen začátek, takže si načrtneme hranice zemí. A nyní je čas přidat barvy. Jako kartografové z USA jsme pro SSSR zvolili nejprve červenou barvu. Na Západě je "rudá" nebo "rudý strach" synonymem pro strach z komunismu. Zobrazení hlavního nepřítele Spojených států v červené barvě vysílá divákovi okamžitou zprávu. Pro další efekt však přidejme srp a kladivo - zbraně připomínající kosu smrti a symbol sovětské éry, který v Američanech vyvolával strach. Jak vidíte, jen několika málo volbami při tvorbě mapy můžeme skutečně přispět k vyvolání velkých nacionalistických emocí.

Ačkoli studená válka skončila, naše mapy stále odrážejí nacionalistický zápal v modernější době. Rádi si myslíme, že data a čísla jsou objektivní, ale to, jak jsou data na mapách zobrazena, může ovlivnit to, čemu lidé o světě věří. Jako tyto dvě mapy, které obě ukazují počet hispánských obyvatel na Floridě na základě sčítání lidu z roku 2000. Vypadají jako velmi odlišné mapy, ale ve skutečnosti jde o stejné údaje! Mapy lze použít i k vyprávění příběhů o společenských problémech. Na této mapě jsou pomocí různých symbolů zahrnuty velké chemické havárie, ekologické katastrofy, podivné výkyvy počasí a odlesňování. Při pohledu na tuto mapu tak můžete mít pocit, že Země zažila v 80. a 90. letech 20. století velký ekologický stres. A to je volba, kterou kartograf učinil. Mapy mohou být silným argumentem, protože spojují mnoho vizuálních informací, které mohou zvýšit naše povědomí o určitých problémech - nebo značně zkreslit naše chápání světa. Mapy jsou mocným nástrojem a budou důležitou součástí naší cesty zeměpisem.