Johann Weyer

Mladý a pohledný světlovlasý asistent slovutného lékaře Paracelsa. Roku 1550 zavítal se svým mistrem do dominikánského kláštera v Poissy, kde měli na příkaz abatyše přednášet dívkám, po dvou přednáškách však Paracelsus sáhl po špatném materiálu a museli urychleně utíkat. Což se prý stávalo často. Řadě dívek to přišlo celkem líto, neb se na Johanna opravdu nekoukalo špatně.

Johann se také více zajímal o hvězdy a byla na něj odkázána Magdalen Fleming, když se na snažila klást Paracelsovi nenápadné otázky o astrologii a osudu. Johann jí tak ochotně poskytl nějakou tu četbu i večerní přednášku a Magdalen, zdá se, byla též názoru že se na něj nekoukalo špatně, tudíž je ostřížím zrakem sledovala Inge Kempenich von Eltz. Ta dívkám později řekla, že Johannovo pravé jméno je ve skutečnosti Johann Kempenich von Eltz a jedná se o jejího staršího bratra. Oba spolu tak trochu utekli z domova a od rodičů, když se přidali k Paracelsovi. Johann byl taky zabraný do protestanství - byť obecně dost otevřený a flexibilní co se nových myšlenek týče - a zasvětil do něj rovněž Inge.

Zatímco Johann se tak učil - nejprve u Paracelsa a posléze u Agrippy - Inge měla za úkol spřátelit se s dívkami v klášteře a vymyslet, jak by se oba mohli dostat k francouzskému dvoru, kde se učencům podle Johanna velmi dařilo. Inge se to snažila při Johannových návštěvách v klášteře realizovat taky přes snahu dohodit mu jednu ze sester Fleming - a preferovala spíš Magdalen než Margaret - nicméně to moc nedopadlo. Roku 1553 se pak vyděšený Johann objevil u Inge v pokoji s tím, že musí s Paracelsem teď na čas opravdu zmizet. Pokusili se schovat pod klášterem nějaké knihy, ale vyrušil je u toho jakýsi John, další z Agrippových žáků, který je obvinil, že způsobili Agrippovu smrt. Podle nich ovšem Agrippa překročil hranici a spolčil se se zlem. V následné potyčce Paracelsus zemřel a Johann utekl kamsi do tmy, pronásledován Johnem.

Měl původně v plánu jít později na univerzitu, do Paříže či Orléansu. Na jaře roku 1556 dívky zjistily, že Johann žije a je skutečně v Orléans, když se ten konečně Inge ozval - s tím, že má problém a potřebuje peníze. Ukázalo se, že Johann se zde živil lecčím, zejména pak lecčím nelegálním jako neschválenou ražbou mincí, a potřeboval nějaké finance na vydání svého varovného spisku o Faustovi, neb jeho šéfa zrovna zabásli. Jinak je ale rád provedl v noci místní univerzitní knihovnou a pomohl jim s jejich pátráním, po meči. Dotěrné dotazy Maud a Magdalen na věno pro Inge ho ovšem natolik rozhodily, že přiznal, že s Inge nejsou žádní šlechtici, ale holandští vesničané - a na Eltzu jenom sloužili spolu s rodiči. Inge byla na něj poté velmi rozlícená, zato Johanna hlavně zaměstnávalo, proč si sakra Inge chce brát nějakého Arthura Erskina, který byl dle jeho názoru sice dobrý s mečem, ale jinak úplně blbý a pověrčivý. Jeho sestra měla na víc - a Johann k tomu poněkud žárlil, takže celou dobu dívčina pátrání po okolí Orléansu rovněž rozjížděl své poněkud jednostranné soupeření se sirem Arthurem, který ho ani příliš nevnímal. Soupeření vyvrcholilo při prvomájových oslavách, kde byla Maud májovou královnou, a jak Johann, tak Arthur se účastnili úkolů pro výběr krále, byť Johann některé řešil poněkud... kreativně a s přátelskou výpomocí. Při svém závěrečném koktání pak Johann přiznal, že ho velmi překvapilo, jak Maud vyrostla do krásy a že vypadá tak, jak si dříve představoval všechny ty princezny a víly, načež celý rudý raději utekl a diskvalifikoval se sám. Na Maud jeho řeč i dary také poměrně zapůsobily, ale vybrala coby vítěze nakonec Arthura: neb chtěla popíchnout Inge... a taky si pořád nebyla jistá, jak se ohledně Johanna vlastně cítí Magdalen.

V následném šedo-černém vlčím chaosu si ovšem Johann s dívkami na vlastní kůži ozkoušel, jaký to krkavec je pronásleduje, a pocit vlastní neschopnosti a bezmocnosti u něj vyvolal jistou krizi ohledně směřování jeho života - krom toho, že přišel o prst a utržil nějaká další zranění, takže ho dívky musely vzít s sebou do královského paláce v St Germain-en-Laye. Zde se Johann ovšem rychle seznámil s místním lékařem Ambroisem Paré, který na něj udělal velký dojem, tudíž mu záhy začal trochu pomáhat... a dohlížet na Magdalen a Inge, které začaly provádět nějaké experimenty již trochu na hraně. K tomu ho Marie Stuartovna požádala, zda by mohl prohlédnout dauphina, moc příznivě to s ním ovšem Johann neviděl. Zato se pilně seznamoval s mladou služebnou Simone Estienne, která v něm tak trochu viděla bratra a slíbila mu pomoc s vydáním toho Fausta.