Pienet tassut, suuri tehtävä

Neljän loikan matka -sarjan aloittava tarina

## Hahmoluettelo

Tupsu: Valkoinen kani jolla musta silmänympärys

Tammi: Ruskea, pitkäkarvainen ja suuri kani jolla muutamia arpia

Lehti: Valkoisen ja kinuskinruskea kirjava luppakorvainen kani

Sammal: Pitkä ruskeanharmaa rusakko

Tynkä: Harmaa hännätön rotta

Suuri ja pieni korvaton

## Luku 1

Aamu tuntui palanneen aikaisemmin kuin koskaan. Aurinko valaisi koko pienen huoneen, mukaanlukien pienen metallisen häkin sen nurkalla. Häkin sisällä makasi pieni valkoinen kani joka nosti päätään auringon lämmittäessä tämän valkeaa turkkia. Kani nousi nopeasti pystyyn kuullessaan askeleita. Matala, ääni karjui jotai huoneen ulkopuolelta. Korkea, linnun laulua muistuttava ääni vastasi takaisin ärtyneenä. Valkea kani, Tupsu, painoi korvansa kohti maata. Tupsu aivasti, hänen häkkiään ei oltu siivottu aikoihin. Pöly täytti jokaisen nurkan. Kani oli nälissään ja pohti "Unohdettiinko minut…taas?".

Pelien äänet kuuluivat yhä viereisestä huoneesta, mutta hiljenivät pian huudon taustaksi. Huudon sekamelskasta hän kuuli lähestyviä askeleita. Tupsu innostui ja nousi pystyyn. "Saan huomiota! Ruokaa! Silityksiä!" hän hihkui juostessaan häkkiään ympäri. Askeleiden ääni alkoi kuitenkin vaijeta. Tupsu oli ihmeissään. Eikö hän saakkaan mitään? Pian kuitenkin nuori korvaton asteli huoneeseen. Tupsu katsoi häntä innoissaan. Korvaton nosti kanin pois sen häkistä korvista pidellen. Tupsu vinkaisi pelosta ja alkoi potkimaan korvattoman vatsaa. Korvaton huusi jotain samalla päästäen irti lemmikkinsä korvista. Tupsu tippui puiselle lattialle. Hän nousi nopeasti ja juoksi avonaisesta ovesta talon keittiöön korvaton hänen perässään. Suurempi korvaton nosti pelosta vinkuvan Tupsun. Hänen sydän tykytti nopeasti pelon vuoksi. Tupsu potkaisi suurta korvatonta takajalallaan ja alkoi rimpuilemaan päästäkseen pois, mutta korvattoman ote oli liian vahva. Samalla suurempi korvaton sanoi jotain tunteettoman oloisesti kun nuorempi alkoi parkumaan. Seuraava asia jonka Tupsu kuuli oli suuri pamaus hänen takanaan, ja kylmä ilma alkoi pörröttämään hänen turkkiaan.

## Luku 2

“Käärmelampi on kuivumassa” sanoi harmaa rotta katsoen muita.

“Kuivumassa? Eihän se ole mahdollista Tynkä!” Ruskeankirjava rusakko pelästyi yrittäen pidättää hengitystään.

Koko paikka lemuaa korvattomien jättämille turhuuksille. Kaikki oli harmaan ja ruskean sekaista mössöä, johon rusakko ja rotta sulautuivat hyvin.

“Mitä voimme tehdä?” valkoisen ja kinuskinruskean kirjava kani sanoi. Hänen luppakorvansa nousivat hieman pystyyn kuunnellakseen tarkemmin.

“On selvitettävä mihin vesi kuluu..mihin se loppuu..”, Tynkä mutisi hampaidensa välistä.

Rusakko, Sammal, nyökkäsi pohtivasti mutta peloissaan. Häntä huomattavasti pienempi, luppakorvainen kani taas loikki vihaisen oloisesti. Hän vaikutti olevan valmis hyökkäämään. Sammal pukkaisi tätä hellästi.

“Rauhoitu Lehti”, hän kuiskasi.

Lehti kääntyi ympäri ja katsoi Tynkää. “Teemme minkä voimme”, hän lupasi, katsoi kauas yön polun yli ja lähti lopulta loikkimaan sinne. Sammal nyökkäsi kohteliaasti rottaystävälleen ja ryntäsi Lehden perään.

## Luku 3

Tupsu kulki ympäri Korvattomien häkkejen rivejä. Hänen sisällään oleva pelko vain kasvoi jättäen muistot lämpimästä häkistä taakseen. Aurinko oli alkanut katoamaan vieden lämmön mukanaan. Naaras haistoi jonkin lähellään. Jonkin märältä haisevan, jonkin joka piti uhkaavaa ääntä ja lopulta iski kyntensä kanin pyöreään kehoon. Tupsu vinkaisi ja lähti juoksemaan pakoon, mutta turhaan. Hänen kimpussaan oli jokin suuri ja oranssi. Jokin joka murisi kuin korvattomien koirat. Tupsu sulki kyynelistä täyttyvät silmänsä. Pian tämä oranssi olento päästikin hänestä irti. Pelon valtaama Tupsu jäi kyyhöttämään maahan, mutta kuuli ärinää ja tömähtelyä, vinkumista ja roisketta. Hän avasi tummat silmänsä ja ilokseen huomasi toisen kanin, mutta huolekseen hän tajusi tämän kanin taistelevan suurta eläintä vastaan.

“Juokse nokisilmä!” Kani ärähti.

Tupsu hämmentyi, mutta hoksasi pian kanin tarkoittaneen häntä. Tupsu lähti juoksemaan toinen kani pian perässään. Suuri oranssi eläin oli juossut harhaan.

“Kuka olet!?” Tupsu huusi juostessaan, pelko virtasi yhä hänen sisällään.

“Olisit iloinen että edes pelastin sinut tuolta Ketulta”, Tupsua suurempi kani vastasi.

“Ketulta?” Tupsu ihmetteli.

“Se oranssi oli kettu, olen kokenut taistelija”, Kani tuhisi juostessaan Tupsun ohi.

Tupsu oli hetken hiljaa ja pohti, mutta pian jatkoikin kyselemistä.

“Kuka sinä siis olet?” hän  kysyi ja pysähtyi.

Kani pysähtyi huomatessaan Tupsunkin pysähtyneen. Hän avasi suunsa ja kertoi “Olen Tammi”.

Tupsu huohotti. Hän nyökkäsi nopeasti ja katsoi maahan.

“Olen..Tupsu..”, hän sai tuhistua.

“Korvattomienko olet? Aika huono nimi,” Tammi naurahti pilkkaavasti

“Olin, mutta en päässyt enää sisälle ja eksyin”, Tupsu tuhahti.

“Sääli”, Tammi sanoi esittäen myötätuntoista.

## Luku 4

Lehti ja Sammal loikkivat kukkien keskellä. Ruohoa ei juurikaan näkynyt valkoisten terälehtien peiton alta.

“Haistatko tuon… joku muu kani on täällä”, Lehti kuiskasi.

“Mennään pakoon”, Sammal vikisi hiljaa.

“Mene sinä minä tutkin”, Lehti hihkaisi ja lähti juoksemaan hajua kohti ennenkuin Sammal ehti sanoa mitään vastaan.

Lehti juoksi valkeiden kukkien keskellä nopeasti. Hänestä erottui vain kinuskinruskeat täplät, mutta kauempaa erottui myös ruskeaa. Lehti kiihdytti vauhtiian samalla tarkkailen ruskeaa olentoa, jonka hän pian tunnistikin Tammeksi.

“Tammi! Mitä tuoksullesi on käynyt?” Lehti sanoi päästessään ystävänsä luokse.

“Tämä nokisilmä haisee, en minä”, Tammi mutisi paljastaen Tupsun takaansa,

“Nokisilmä? Sopii kyllä nimeksi”, Lehti pohti.

“Olen Tupsu”, Tupsu sanoi napakasti.

Lehti hymähti hiljaisesti kääntäen päänsä nähdäkseen taakseen. Sammal loikki hitaasti muiden luokse.

“Käärmelampi kuivuu. Tynkä kertoi kaik-”, Sammal keskeytti lauseensa nähdessään Tupsun.

Lehti esitteli Tupsun Sammaleelle, joka katsoi Tupsua epävarmasti. Tammi alkoi sukimaan ruskeaa turkkiaan. Hän varoi arpiaan ja uusia naarmujaan vaikka ne peittyivätkin tuuhean turkin alle.

“Mikä siis kuivuu?” Tupsu jatkoi keskustelua.

“Käärmelampi, tärkein vedenlähde kaikilla eläimillä täällä”, Sammal kertoi yrittäen näyttää viisaalta.

“No pelastetaan se!” Tupsu hihkaisi.

“Me pelastamme, Sinä palaat pesääsi”, Tammi käski.

“Eeeeiiiii halusin uuden kaverin”, Lehti vinkui.

“Minulle kelpaisi uusi seura”, Sammal myönsi ujosti.

Tammi katsoi Tupsua hiljaa, mutta antoi tämän liittyä ryhmään. Edes väliaikaisesti.

## Luku 5

Uusi aamu koitti. Kanit olivat nukkuneet pienessä kolossa käpertyneinä toisiinsa. Lehti heräsi ensimmäisenä. Hän ryömi kolosta ulos ja alkoi syömään ruohoa rauhallisesti. Pian hänen perässään tuli Tammi jonka perässä taas Sammal. Tupsu olikin yhä nukkumassa rauhassa.

“Ei nokisilmä edes pärjää jos ei herää aikaisin”, Tammi mutisi kasa ruohoa suussaan.

“Hänen on totuttava erilaiseen ympäristöön ja tapoihimme”, Sammal muistutti.

Tupsu kömpi ulos pesästä, hän venytteli ulos päästessään ja haisteli raikasta ilmaa mykistyneenä.

“Menemme nyt käärmelammelle tutkimaan”, Tammi käski ja lähtikin kulkemaan metsän läpi.

Muut kulkivat hänen perässään. Tupsusta tuntui matkan kestävän ikuisuuden. Hän loikki unenpöpperöisenä muiden perässä hitaasti, mutta pysyi kuitenkin heidän vauhdissaan. Tammi oli koko matkan hyvin vakavan näköinen. Hän ei sanonut koko matkan aikana sanaakaan. Lehti kyseli Tupsun elämästä innoissaan ja selitti omastaan. Samalla Sammal tarkkaili ympäristöä muiden takana. Pian edessä näkyikin suuri lampi.

“Sehän on kuivunut ainakin puoli korvaa”, Sammal arvioi.

“Se oli pari auringonlaskua sitten vain hännän kuivempi”, Lehti muisteli huolissaan.

“Mikä tuo on?” Tupsu katsoi mustaa asiaa.

Tammi asteli asian luo ja tökkäsi sitä tassullaan.

“Korvattomien jättämä…johtaa käärmelampeen”, Tammi tokaisi.

“Mutta mihin se vie?” Lehti kysyi ihmeissään.

“Se pitääkin selvittää”, Sammal sanoi katsoen Lehteä.

## Luku 6

Kanit päättivät jakautua kahteen. Lehti ja Sammal lähtivät takaisin kertomaan Tyngälle kuivumisesta, kun taas Tammi ja Tupsu lähtivät seuraamaan mustaa asiaa.

"Emme saa vahingoittaa sitä, Korvattomat suuttuvat jos heidän tavaroitaan hajottaa", Tupsu muisteli hiljaa.

Tammi hyppäsi mustan asian päälle ja kulki sitä pitkin. Tupsu katsoi huolissaan tämän askelia, mutta hyppäsi kuitenkin uroksen perään. Musta asia tuntui kanien tassujen alla kuumalta. Aurinko paistoi suoraan siihen. Tupsu katseli Tammen pitkää ruskeaa turkkia. Se oli kummallisen siisti eikä näyttänyt rusakon turkilta.

“Mitä rotua olet?” Tupsu kysyi katse toisen turkissa.

“Emoni oli pitkäkarvainen niinkuin minä”, Tammi vastasi yhtä kylmästi kuin aina ennenkin.

“Mutta miten olet noin suuri?” Tupsu ihmetteli hiljaa.

“Korvattomat tekivät minut”, Tammi tuhisi.

“Eli sinäkin olet korvattomien!” Tupsu iloitsi.

“Korvattomien risteytys. Ei lemmikki”, Tammi tokaisi vilkaisten Tupsua takanaan.

“Eikö se ole sama asia?” Tupsu sanoi ihmeissään.

Tammi hymähti vastaukseksi. Hän ei halunnut keskustella Tupsun kanssa. Tupsu oli vain lemmikki. Miksi hän yhtäkkiä olisi selviytyjä? Miksi hänen piti estää käärmelammen kuivuminen?

“Pysähdy. Yönpolku on edessä”, Tammi kertoi samalla pysähtyen.

“Yönpolku?” Tupsu kummasteli.

“Yönpolku. Korvattomien ja heidän vehkeidensä vaarallinen tie”, Tammi tuhisi jo ärtyneenä Tupsun tietämättömyydestä.

Suuri valkoinen asia kiisi yönpolulla. Sen etuosassa oli suuret hehkyvat silmät, tassut olivat pyöreät ja kehä muistutti kilpikonnaa. Tammi hyppäsi pois mustan asian päältä ja lähti pinkomaan polun yli. Tupsu epäröi hetken, mutta lähti juoksemaan parin korvan päässä Tammesta.

## Luku 7

Sammal ja Lehti olivat palanneet lemuavalle paikalle. Hännätön rotta istui odottamassa sen reunalla.

"Mitään uutta?" Tynkä kysyi huolissaan.

"Korvattomien musta asia johtaa käärmelampeen. Tammi ja Tupsu lähtivät etsimään sen toista päätä", Sammal selitti sulkien silmänsä ajatellakseen.

"Tupsu?" Tynkä sanoi hitaasti ja kysyvästi.

"Uusi tyyppi ryhmässä! Vanha lemmikki", Lehti kertoi innoissaan.

"Korvattomien… nehän tuhoavat koko metsän!" Tynkä karjaisi, mutta kokonsa vuoksi ei kuulostanut kovin pelottavalta.

Lehti naurahti samalla kun sammal katsoi tynkää mietteliäästi.

"Eihän ne kaikkea tuhoa. He pitävät ikuisen vihreän maata kunnossa ja hoitavat omia poikasiaan", Sammal viisasteli.

"Mutta he kyllä vievät puita metsästämme", Lehti lisäsi.

Tynkä oli hiljaa. Hän muisteli korvattomia ja heidän aiheuttamia tuhoja. Korvattomien ansa oli vienyt häneltä jo hännän.

"Tupsusta on päästävä eroon", Tynkä käski madaltaen ääntään.

"Me emme tee sitä. Hän kuuluu meihin!" Lehti intti vastaan.

"En suostu puhumaan korvattomien lemmikin kanssa!" Tynkä huusi.

Sammal perääntyi askeleen ja suuntasi katseensa tassuihinsa.

"Sitten me emme puhu sinulle", Lehti päätti ja lähti loikkimaan pois lemuavalta alueelta.

"Sori!" Sammal huudahti ennen kun ryntäsi Lehden perään.

## Luku 8

"Juokse Juokse!" Tammi huusi katsoessaan Tupsua yönpolulla.

Tupsu kiihdytti vauhtiaan ja reunalle päästyään loikkasi niin pitkän loikan että Tammikin ihmetteli.

"Vielä olisi voinut parantaa", Tammi mutisi yrittäen olla kehumatta hyppyä.

"Ilmeesi sanoo muuta", Tupsu naurahti ja asteli takaisin mustan asian päälle.

Tammi hymähti pieni hymy kasvoillaan.

“Kato säähä hymyilet”, Tupsu kiustoitteli.

Hän asteli avian Tammen naaman eteen. Tämä perääntyi nopeasti.

“Okei oli se hyppy ihan vakuuttava”, Tammi paljasti silmiään pyöräyttäen.

Tupsu alkoi nauraa ja kääntyikin ympäri. Tammi puolestaan palautti kasvonsa peruslukemille ja loikki rauhallisesti Tupsun eteen. He kulkivat hitaasti mustaa asiaa pitkin kunnes siitä alkoi kuulua ääniä. Tammi painoi päänsä kiinni mustaan asiaan kuullakseen tarkemmin.

“Kuulostaa vedeltä…Vedeltä!” Tammi huudahti ja lähti juoksemaan mustaa asiaa pitkin.

Tupsu jäi hämmentyneenä paikalleen, kunnes hoksasi lähteä toisen kanin perään. Tammi kuohui vihasta. Hän puri hampaitaan yhteen ja painoi korviaan luimuun. Tupsun valkeat tassut olivat muuttuneet ruskeiksi mullasta. Naaras suki tassujaan hetken, kunnes huomasi Tammen kadonneen näkyvistä.

## Luku 9

Lehti juoksi kohti korvattomien häkkejä.

“Eikö pitäisi palata pesälle?” Sammal epäröi.

“Kerromme Tammelle ja Tupsulle Tyngästä ensin”, Lehti tokaisi.

Sammal nielaisi juostessaan Lehden perässä korvattoman häkin ohi.

“Jos se musta asia ei edes johda tänne?” Sammal pohti huolissaan.

“Palaamme auringonlaskuun mennessä pesälle pelkuri”, Lehti naurahti.

Sammal tuhahti hiljaa. Hän kiihdytti vauhtiaan ohittaakseen huomattavasti pienemmän Lehden.

“Onko tuo Tupsu? Missä Tammi on?” Sammal pohti tarkastellessaan valkoista möykkyä kaukaisuudessa..

“Otetaan selvää”, Lehti päätti.

Hän lähti juoksemaan vielä nopeampaa, yllättävänkin nopeasti.

“Lehti! Sammal!” Tupsu innostui ja juoksi heitä vastaan.

“Missä… Tammi on?” Lehti sai sanotuksi huohottaessaan.

“En tiedä.. Hän katosi näkyvistä”, Tupsu sanoi hieman nolona.

Tupsu painoi päätään huomatessaan Sammaleen järkytyksen.

“Hän siis on kadonnut korvattomien häkkejen luo..?” Sammal kuiskasi huolissaan.

“Niin..”, Tupsu mutisi.

“Hän pärjää kyllä! Saitteko selville mihin se musta johti?” Lehti lohdutti.

“Epäilisin korvattomien käyttävän vettä johonkin”, Sammal pohti.

“Mustasta kyllä kuului jotain ääntä”, Tupsu muisteli.

## Luku 10

Kolmikko lähti seuraamaan mustaa asiaa. Lehti loikki innoissaan edellä kun taas Sammal tassutti hitaammin perässä. Tupsu oli huolissaan Tammesta vaikka he olivatkin tavanneet juuri. Olihan Tammi pelastanut hänen hengen. Tupsu katsoi tyhjyyteen. Hänen silmissään tuntui sumenevan.

“Tupsu? Kunnossa?” Lehti kysyi katsoen ystäväänsä.

Tupsu ravisteli päätään.

“Jo-Joo..”, hän sanoi nopeasti.

Sammal asteli Tupsun viereen ja näin he kulkivatkin kunnes musta asia katosi maan syövereihin. Lehti alkoi kaivaa mustan asian ympäriltä, mutta musta asia meni vain syvemmälle ja syvemmälle.

“Eikö Tammi olekaan täällä?” Tupsu pelästyi, mutta kukaan ei kuunnellut häntä.

“Miten me nyt selvitämme miksi käärmelampi kuivuu?” Lehti harmisteli.

“Etsimme toisen pään”, Sammal sanoi tyynesti.

Sammal lähti etsimään mustan asian toista päätä. Hän yritti kuulla saman äänen joka oli aikaisemminkin kuulunut.

“Etsi sinä Tammi. Me tutkimme tämän loppuun”, Lehti päätti.

“Mutta enhän minä osaa selviytyä!” Tupsu huudahti huolissaan, mutta Lehti oli jo ehtiyt loikkia liian kauas.

“Etsin hänet sitten yksin”, Tupsu sanoi itselleen.

Hän veti syvään henkeä ja sulki silmänsä.

“Etsin hänet”, naaras toisti avaten silmänsä.