Lucius

**Lucius** on suomalaista perua oleva murhasimulaatio, jossa ohjataan kuusi vuotiasta poikaa. Luciferilta perittyjen voimien avulla pelaaja auttaa Luciusta tappamaan mahdollisimman paljon ihmisiä lahjaksi itse paholaiselle.

## Paholaisen lapsi

Rikkaaseen perheeseen syntynyt Lucius ymmärtää kuusivuotis syntymäpäivänään olevansa antikristus. Hän aloittaa kartanon henkilökuntaan ja perheeseensä kohdistuvan surkeiden sattumusten sarjan lukitsemalla kotiapulaisen pakastehuoneeseen. Jotta hän voisi esittää kilttiä poikaa, tekee Lucius murhatöiden ohella kotiaskareita, samalla lavastaen kaikki murhat onnettomuuksiksi.

Mikä tekee pelistä karmivan on se, ettei murhien kohteeksi joutuva palvelusväki saati sukulaiset ole ansainneet surkeita loppujaan. Peli tekee kuitenkin kaikkensa, että vihdoin murhan tapahduttua pelaaja voi nautiskella mahdollisimman tarkoin kuvailluista ja graafisista välivideoista. Kieltämättä se tuo omanlaisensa tyydytyksen murhaepisodin päätteeksi.

Aluksi niin eloisa kartano alkaa pelin edetessä tuntua painostavalta sen tyhjyyden takia. Myös perhe alkaa ymmärrettävistä syistä hajota henkisesti. Vaan sepä ei päähenkilöämme kiinnosta, sillä hänen oikean isänsä, Luciferin ruokahalu on tyydytettävä mehukkailla sieluilla.

## Murhaleikkien toteutus

Peli on kolmannesta persoonasta kuvattua seikkailuhenkistä murhien toteutusta. Jokainen murhatyö on jaettu omaksi luvukseen, jotka alkavat aina Luciuksen huoneesta. Pelaajan on tutkittava massiivista kartanoa esineiden toivossa, jotta lavastus ja uhrien oikeaan paikkaan houkuttelu onnistuisi. Tarinan edetessä Lucius saa Luciferilta uusia kykyjä kuten siipirdium lentiusa, komennu ja unhoituta. Niiden avulla voidaan sekoittaa kartanon murhia tutkivan McGuffinin pää, kun murhatöitä on toteutettu yliluonnollisilla loitsuilla. Jos Lucius erehtyy käyttämään saatanallisia voimiaan muiden nähden, epäonnistuu tehtävä siihen paikkaan ja on aloitettava luku alusta.

Murhat ovat aluksi uhrien houkuttelemista tiettyyn paikkaan, jonka Lucius on sabotoinut. Esimerkiksi yhdeltä alkupään uhreista on vietävä tulitikut, jotta tämän on sytytettävä jatkuvaan nikotiinin tarpeeseensa tupakat kaasuliedellä. Tämän jälkeen hella on ruuvailtava epäkuntoon, jotta seuraavan kerran uhrin yrittäessä sytyttää tupakkaa, koko komeus räjähtääkin hänen kasvoilleen. Murhatyöt vaativat usein loogista ajattelua ja luovaa mielikuvitusta, vaikka ikävä kyllä peli vaatii kaikkeen ratkaisuksi vain tietyn esineen. Oleelliset esineet eivät välttämättä jouda inventaarioon, vaan esimerkiksi hiustenkuivaajaa on ohjailtava ajatuksen voimalla.

Joskus kuoleman välikätenä on toimittava yömyöhään, joten pelaajan on hiivittävä kartanon käytäviä paljastamatta itseään. Tätä olisin toivonut pelissä olevan huomattavasti enemmän, sillä peliin päätyi hiiviskelykohtia kaiken kaikkiaan vain kaksi. Aluksi jos aikuinen bongaa taskulamppunsa kanssa Luciuksen, on peli kerralla menetetty, mutta myöhemmin heidän muististaan voi pyyhkiä törmäyskurssin.

## Miksi työhuoneen lipasto on täynnä sukkia?

Vaikka peli onkin hyvin lineaarinen sen suhteen mitä pitää tehdä, ei pelaajaa opasteta juurikaan kädestä pitäen. Vihjeitä annetaan hyvin vähän, joka herättää turhautumista isossa kartanossa sokkona juosten. Esineiden löytäminen lukuisten lipaston laatikoiden, pöytien ja hyllyjen seasta käy työstä. Oikeita ihmisiäkään ei meinaa millään löytää heitä tarvittaessa. Jotkut esineet ovat kaiken kukkuraksi niin pieniä, ettei niitä välttämättä edes huomaa. Joskus taas kohteet ovat liian isoja. Vaikka uskoisi löytäneensä oikean ratkaisun, on klikattava tiettyä kohtaa kyseisestä kohteesta. Esimerkkinä bensakanisterin korkki tai pianon pedaalit.

Jos peli antaisi pelaajalle enemmän vihjeitä, vähentäisi se turhaa ravailua ja tarjoaisi silti haastetta. Lisäksi olisin toivonut, että kartanoa kuvaavassa kartassa lukisi huoneiden nimet esimerkiksi kursorin ollessa huoneen yllä. Joskus oli tilanteita, etten tiennyt mihin huoneeseen on mentävä. Kun lopulta jotain löytää vahingossa tai onnistuu päättelemään oikein, on löytämisen ilo kaikesta huolimatta melkoinen ja kokee sen ansaituksi.

Omaan makuun peli on varsin uniikki, sillä päähenkilö on pieni lapsi ja lisäksi täysin vinksahtanut Saatanan ystävä. Häntä ei kuvata supernerona, vaan Lucius on enemmän epäsosiaalinen ja ilkeä versio Yksin kotona -sarjan päähenkilöistä. Vaikka pelin juoni ei mikään mestariteos ole uskomattoman hölmöjen aikuisten takia, on sitä viihdyttävää seurata. Hahmoihin ei kiinny, mutta heitä kohtaan tuntee sääliä. Lyhyenä indiepelinä peli on ehdottomasti kokeilun arvoinen. Se voi olla joidenkin mielestä niin sanotusti hyväpaska, mutta itse luonnehdin sitä pikemminkin puutteellisena nautintona.