Sociální stratifikace v USA

*Minulý týden jsme si představili tři dimenze sociální stratifikace Maxe Webera: ekonomickou třídu, sociální status a moc.  Jak se ale tyto tři dimenze ve skutečnosti vzájemně ovlivňují v reálném světě?  Jak vypadá sociální stratifikace tady a teď?  Nebo bych měl spíše říci, jak vypadá stratifikace ve Spojených státech právě teď?  Pro všechny neameričany, kteří se dívají, nebojte se - ke stratifikaci ve světě se dostaneme později.  Ale dnes se zaměříme na Spojené státy a na to, jak se zde projevuje sociální nerovnost.  Plníme ideály, které Jefferson vytyčil v Deklaraci nezávislosti?  Jsou si všichni lidé rovni?  Pozor, spoiler: Sociologie říká, že ne tak docela.*

Když slyšíte lidi mluvit o nerovnosti v USA, je pravděpodobné, že mluví konkrétně o příjmové nerovnosti nebo nerovnosti v bohatství.  Začněme tedy tam.  Nejprve si rozdělíme USA na 5 rovnoměrných skupin, v každé z nich bude 20 % obyvatelstva.  Těmto skupinám sociologové říkají kvantily.  Od roku 2015 tvoří domácnosti v USA, které vydělávají méně než 22 800 dolarů ročně, spodní kvintil příjmového rozdělení.  Přesný střed rozdělení, neboli medián příjmů domácností, činil přibližně 56 000 dolarů ročně.  A horní kvintil?  To je každá domácnost, která vydělává více než 117 000 dolarů ročně.  Nyní nám prostý fakt, že tyto kvintily mají různé příjmy, říká, že nemáme dokonale rovnou společnost.  Dokonalá rovnost by znamenala stejný příjem pro všechny.  V USA tedy zjevně existuje určitá příjmová stratifikace.  Ale jak moc?  Domácnosti v nejvyšším kvintilu vydělávají přibližně 50 % všech příjmů ve Spojených státech.  A asi 20 % všech příjmů vydělává jen 5 % nejvyšších příjmů.  A spodní kvintil?  Tyto domácnosti vydělávají pouze 3,4 % všech příjmů v USA.  To jsou dost velké rozdíly!  A ještě se zvětšují, když mluvíme o bohatství.  Ale popořadě: Bohatství NENÍ totéž co příjem.  Příjem jsou peníze, které vyděláte prací nebo investicemi, zatímco bohatství je celková hodnota peněz a dalších aktiv, která vlastníte, jako jsou nemovitosti, akcie a dluhopisy.  U dolního kvintilu je průměrná úroveň bohatství domácností záporná.

Je to proto, že součástí bohatství jsou dluhy - pokud tedy máte více dluhů než kladných aktiv, je vaše bohatství záporné.  U dolního kvintilu tak máme průměrné čisté jmění v záporné hodnotě přibližně 6 000 USD a mediánovou úroveň bohatství domácnosti ve výši přibližně 68 000 USD.  Tušíte, jak by mohla vypadat horní část?  No, příjem domácnosti horního kvintilu byl asi dvakrát vyšší než mediánový příjem.  Takže dobrý odhad by byl asi tak 140 000 dolarů pro bohatství?  Špatně. Průměrné čisté jmění osob v nejvyšším kvintilu je devítinásobkem mediánu - 630 000 dolarů.  A to se ani zdaleka neblíží úrovni bohatství 1 % nejbohatších.  Podle amerického Úřadu pro sčítání lidu je hranicí pro vstup do 1 % nejbohatších 2,4 milionu dolarů.  Úroveň bohatství se také liší podle demografických skupin.  Například ženy mají tendenci dosahovat nižší úrovně bohatství než muži.  Manželské páry shromažďují větší bohatství než lidé, kteří nejsou sezdáni.  Rasa a bohatství spolu úzce souvisí - mediánová úroveň bohatství bělošské domácnosti je přibližně 12krát vyšší než u černošské domácnosti.  Jedním z hlavních zdrojů bohatství Američanů je vlastnictví domů.  Bílí Američané mnohem častěji vlastní domy než černí Američané a čtvrti, ve kterých žijí bílí Američané, bývají bohatší - i když se kontroluje příjem.  Patrick Sharkey, americký sociolog, který se zabývá výzkumem sousedství a bohatství, zjistil, že černošské rodiny vydělávající 100 000 dolarů ročně žijí v takových čtvrtích, v jakých by žila bílá rodina vydělávající pouze 30 000 dolarů.  Odkud se tedy tyto rozdíly berou?  No, za prvé, mnoho bohatství se předává z generace na generaci.

In the 1930s, the government founded the Federal Housing Agency,  an office set up to regulate mortgages and interest rates, to guard against the types of foreclosures that happened during the Great Depression.  The FHA began insuring mortgages, and since these mortgages were backed by the government,  they made getting a house less risky and easier for many Americans.  Which is great!  Except they didn’t make it easier for all Americans.  The big banks that issued the loans engaged in a practice called redlining,  in which they’d literally draw a red line line on a map around neighborhoods they considered too risky to invest in.  If your house was within that red line, the banks wouldn’t give you a loan.  And the neighborhoods that got redlined were the ones where minorities, particularly Black families, lived.  Redlining was outlawed in 1968,  but because homeownership is the major source of wealth for most Americans,  neighborhood segregation and racial wealth inequalities are the legacies of policies like redlining.

Dobře, takže co se týče peněz, nevypadá to s USA úplně stejně.  A peníze - zejména bohatství - neovlivňují jen ekonomickou třídu.  Je to také forma moci, včetně moci politické.  Studie amerických politologů Martina Gilense a Benjamina Page z roku 2014 se zabývala vztahem mezi politickými názory lidí na vrcholu příjmové distribuce a skutečně přijatými zákony.  Zjistili, že názory lidí na vrcholu mají významný, pozitivní vztah k přijímaným zákonům, zatímco názory lidí ve středu příjmového rozdělení mají téměř nulovou korelaci s tím, jaké zákony jsou skutečně přijímány.  Ale nezapomeňte: Korelace neznamená příčinnou souvislost.  Studie nám neříká, PROČ vyšší příjem souvisí s větším politickým vlivem.  Vliv ekonomické elity může pocházet z darů politickým kandidátům.  Vyšší příjem však také souvisí s vyšší úrovní vzdělání - a vzdělanější lidé bývají také občansky aktivnější.  Kromě příjmů a bohatství existuje v USA mnoho dalších faktorů, které ovlivňují sociální stratifikaci.  Je to například zaměstnání.  Pokud jste dospělý člověk, pravděpodobně první otázka, kterou vám lidé položí, je: "Co děláte?".  Je to proto, že zaměstnání, které vykonáváme - a to, co si o něm myslí ostatní lidé -, je významnou součástí našeho socioekonomického statusu.  Pravděpodobně máte názor na to, jaká zaměstnání jsou super, jaká jsou působivá - a jaká byste nikdy nepracovali.  Právě o tyto názory se zajímalo Národní centrum pro výzkum veřejného mínění, think tank při Chicagské univerzitě, když vytvořilo žebříček "prestiže povolání".

 Na prvním místě žebříčku?  Chirurgové, rektoři vysokých škol, právníci, jaderní fyzici, astronauti.  Uprostřed žebříčku, s průměrným hodnocením 5, se umístila zaměstnání jako manažeři nákupu, vedoucí kanceláří, IT technici, soukromí detektivové.  Správně, vy všichni vedoucí kanceláří, jste stejně cool jako Veronica Marsová.  A na konci žebříčku jsou zaměstnání jako pikolíci, obsluha parkoviště a telefonní operátoři.  Možná jste si všimli, že v typech zaměstnání v jednotlivých kategoriích jsou určité podobnosti.  Za prvé, práce s profesní prestiží jsou obvykle docela dobře placené.  Máme zde překrývající se sféry stratifikace - z toho, že jste právník, máte sociální a finanční výhody.  Dělník v autobusu? To už tolik ne.  Další věc, které si můžete všimnout, je, že všech pět nejprestižnějších zaměstnání vyžaduje vysokoškolské vzdělání.  A nejen vysokoškolský titul - lidé na těchto pozicích mají obvykle i nějaké postgraduální vzdělání.  Pracovní místa na konci prestižního žebříčku však vysokoškolské vzdělání nevyžadují a mnohá z nich dokonce ani maturitu.  Takže druh vzdělání je nakonec docela důležitý pro to, kde skončíte z hlediska společenského postavení.  Většina dospělých Američanů má středoškolské vzdělání s maturitou - v roce 2015 to bylo přibližně 88 %.

Pouze 33 % Američanů starších 25 let má bakalářský titul a ještě méně - 12 % - má vyšší vzdělání.  A otázka, kdo studuje vysokou školu, silně souvisí se socioekonomickým zázemím.  U dětí narozených v 80. letech má čtyřleté vysokoškolské vzdělání 54 % dětí narozených v horní čtvrtině příjmového rozdělení.  U dětí narozených ve spodní čtvrtině je to pouze 9 %.  Stejně jako v případě majetkové nerovnosti souvisí s dosaženým vzděláním také rasová a etnická příslušnost.  Čtyřleté vzdělání má 22 % Afroameričanů a 16 % Hispánců, zatímco mezi bělochy bez hispánského původu je to 36 % a mezi Asiaty 53 %.  Zatím jsem vám pouze poskytl několik popisných údajů o příjmech, povoláních a vzdělání ve Spojených státech, které ukazují, že ano, ve Spojených státech existuje nerovnost.  Ale jak bychom měli o nerovnosti přemýšlet?  Je dobrá nebo špatná?  Můžete namítnout, že nerovnost sama o sobě není špatná.  Některá zaměstnání jsou těžší než jiná.  Lékaři se mnoho let vzdělávají, aby mohli zachraňovat životy.  A mně naprosto nevadí, že kardiochirurgové dostávají vyšší plat než já.  A je asi dobré žít ve společnosti, kde se podporuje tvrdá práce a učení se dovednostem, které přinášejí prospěch ostatním lidem.

To je myšlenka meritokracie - neboli společenského rozvrstvení založeného na osobních zásluhách.  USA jsou částečně meritokracií - společenské postavení do jisté míry odráží individuální talent a úsilí.  Velká část socioekonomického postavení je však také dána něčím, co nemůžete ovlivnit - postavením, do kterého jste se narodili.  Pokud začínáte na nejnižší příčce žebříčku, pravděpodobnost, že se dostanete na vrchol, je nízká.  Prostředí, ve kterém se nacházíte v prvních letech života, formuje vaši schopnost uspět v dospělosti.  Existuje řada výzkumů, které naznačují, že děti narozené v rodinách s nízkými příjmy začínají chodit do školy se zpožděním za svými vrstevníky a tyto rozdíly se s věkem jen prohlubují.  Nerovnosti v jedné generaci se často opakují v generaci následující.  A jak jsme již v průběhu tohoto kurzu uvedli, rasa a pohlaví úzce souvisí se sociálním postavením.  Existuje mnoho faktorů, které se na těchto nerovnostech mezi jednotlivými skupinami podílejí - rozdíly v úrovni vzdělání, rozdíly ve složení rodiny, rozdíly ve volbě povolání.  Pochopení toho, proč dochází k těmto nerovnostem mezi demografickými skupinami, je jednou ze základních otázek sociologie.

Dnes jsme však hovořili o pěti způsobech, kterými se sociální stratifikace v USA projevuje: příjmová nerovnost, majetková nerovnost, politická moc, profesní prestiž a dosažené vzdělání.  Probrali jsme popisné údaje o nerovnosti v USA a o tom, jak se liší podle rasy a pohlaví.  A nakonec jsme hovořili o relativní roli zásluh při určování socioekonomického statusu.