Přírodní nebezpečí

*V rámci kurzu zeměpisu jsme navštívili spoustu podivuhodných míst. Proto si na závěr poloviny našeho seriálu o fyzické geografii zahrajeme malou hru - kdybyste si mohli vybrat kdekoli, kde byste žili? Ne kam byste se podívali, ale kde byste žili. Jak jsme se dozvěděli při naší virtuální prohlídce Země, ať jsme kdekoli, jsme zasazeni do přírodní krajiny. A to s sebou nese příležitosti - a rizika. Třeba kdybych hledal svůj vysněný domov v USA, měl bych na výběr z mnoha klimatických a topografických podmínek, protože USA jsou velké a rozprostírají se v několika zeměpisných šířkách. Jejich západní okraj se však nachází na okraji zóny střetu tektonických desek zvané Pacifický ohnivý kruh. Což znamená, že na tichomořském pobřeží dochází k mnoha zemětřesením, sopkám a dokonce i tsunami. A hurikány pravidelně bičují východní pobřeží a Mexický záliv spolu s bouřkovými přívaly, pobřežními záplavami a škodami způsobenými větrem. Střed není o nic bezpečnější - spousta států ve vnitrozemí se nachází v takzvané "Tornádové aleji" a téměř všechny státy se potýkají se suchem, záplavami nebo sněhovými bouřemi. Nemluvě o vlnách veder v Indii, požárech v Austrálii a Kanadě a sesuvech půdy v Japonsku. Plus mnoho dalších přírodních rizik, což jsou extrémní přírodní jevy, které představují hrozbu pro lidské systémy a lidi. Musíme se tedy ptát, zda existuje na Zemi místo, které je před katastrofou bezpečné. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.*

Přírodní události jsou všechny způsoby, kterými se naše neklidná Země neustále přetváří a upravuje. Například výbuchy sopek nebo tropické cyklóny... cyklonování. A v tomto kurzu jsme zatím studovali, proč k těmto přírodním jevům dochází. Třeba to, jak se ve skutečnosti srážejí a rozcházejí tektonické desky, které vytvářejí strukturu sopek podél Pacifického ohnivého kruhu a mnoho těchto erupcí. Abychom však byli geograficky gramotnými lidmi a plně pochopili, co mění přírodní událost v přírodní nebezpečí, musíme si uvědomit, že svět funguje jako soubor fyzikálních, biologických a sociálních systémů. Musíme tedy studovat i takové věci, jako jak lidé osidlují zemi a jak ke katastrofám přispívají vzorce bohatství, ekonomiky a politiky - tedy věci z humánní geografie. Každé přírodní nebezpečí má vlastně dvě hlavní složky: vlastní fyzikální událost nebo proces a potenciální dopad na člověka. Fyzikální události jsou řízeny všemi fyzikálními procesy, o kterých jsme se učili.

Mohou to být meteorologické události jako vlny veder a cyklony, geologické události jako zemětřesení a sopečné erupce a hydrologické události jako povodně, sucha, sesuvy půdy. Právě druhá složka - dopad na člověka - mění přírodní událost v přírodní nebezpečí. Například silné záplavy v místech, kde nikdo nežije - jako například v některých částech Sibiře - představují pro lidi mnohem menší hrozbu, a tedy i menší nebezpečí než mírné záplavy v hustě osídleném městě - například v Jakartě. Je však také důležité objasnit, co přírodní nebezpečí není. Něco, co je způsobeno člověkem, například události způsobující znečištění, jako je radioaktivní odpad nebo únik ropy, se považují za katastrofy způsobené člověkem a obvykle se do nich nezahrnují. A když k přírodní události skutečně dojde a způsobí lidem značné škody, nazýváme ji přírodní katastrofou. Jako geografové chceme porovnávat různá místa a odpovídat na otázku "proč by se toto nebezpečí stalo tady a ne tam?". Při hodnocení nebezpečí se tedy geografové mohou zabývat několika různými dimenzemi.

Například bychom mohli chtít vědět, jak velká událost nějakým způsobem byla. Výška povodně nebo intenzita vichřice měří velikost události. Důležitým rozměrem nebezpečí je v mnoha ohledech také čas. Mohli bychom chtít vědět o četnosti výskytu, například zda jsou povodně sezónní nebo vzácné a zda se vyskytují v pravidelných intervalech nebo jsou náhodné, a jak dlouho trvají nebo jaká je doba trvání události. A sucho může vznikat týdny nebo měsíce, zatímco hurikán nebo sněhová bouře se mohou objevit náhle, takže se můžeme zabývat také rychlostí nástupu. Jako geografové samozřejmě vždy přemýšlíme o prostoru. Můžeme tedy sledovat plošný rozsah na zemském povrchu - například jak velkou oblast postihlo zemětřesení - a míru prostorové koncentrace v rámci této oblasti - například nejhůře postižená oblast bude v epicentru, kde byly nejsilnější otřesy. Vyhodnocování nebezpečí nám také může ukázat, jak se měnila v průběhu času, a ukázat, jak se složky životního prostředí a člověka ještě těsněji propojily. S růstem lidské populace jsme měli tendenci stěhovat se do oblastí, které jsou velmi atraktivní, ale zároveň představují vysokou míru ohrožení životního prostředí - například mnoho měst se nachází v pobřežních oblastech.

Nebo to mohou být jiné výhody, například bohatá sopečná půda, která umožňuje pěstování banánů. Naše volby a sociální systémy zvyšují dopad přírodních událostí a způsobují, že někteří lidé a místa jsou vůči určitým typům nebezpečí zranitelnější než jiní. To, kde můžeme najít příležitosti nebo co si můžeme dovolit z hlediska peněz, má velký vliv na to, co jsme ochotni akceptovat z hlediska rizika. Například na americkém jihu se v současné době přibližně polovina New Orleansu nachází pod úrovní mořské hladiny a lidé s nízkými příjmy žijí v nejníže položených oblastech, což je činí zranitelnějšími vůči záplavám. A když v roce 2005 hurikán Katrina zaplavil 80 % města a voda vystoupala až do výše 6,1 metru, tito lidé byli nejvíce postiženi problémy s připraveností na katastrofy a s reakcí na ně. Špatná reakce během jedné katastrofy však není celým příběhem. Daňová základna v New Orleansu byla narušena v důsledku útěku bílých obyvatel v 50., 60. a 70. letech, kdy se běloši - kteří byli obvykle finančně lépe zajištěni nebo se mohli podílet na bankovním a realitním trhu - masově stěhovali z centra města na předměstí. Lidé, kteří odešli, měli mnohem méně peněz, které mohly být zdaněny.

Takže časem se do kanalizační infrastruktury města neinvestovalo dostatečně. Kvůli většímu počtu situací, jako byl hurikán Katrina, se dnes mnoho geografů domnívá, že výrazy jako přírodní katastrofa nebo přírodní nebezpečí jsou zavádějící. A prosazuje se jejich definice jako "složité sítě interakcí mezi lidmi, prostředím a technologiemi, které se vyznačují mnohočetnými příčinami a důsledky". Což také znamená, že na to, jak jsou lidé v daném místě zranitelní, má vliv mnoho věcí. Stejně jako je obecně známo, že bohatství, vzdělání, vysoký stupeň sociální organizace a vyspělé technologie snižují zranitelnost. Při obnově New Orleansu se spousta energie a peněz soustředila na posílení hrází, protipovodňových zdí, stavidel a čerpacích stanic, aby se snížila zranitelnost vůči budoucím hurikánům.

Jako geografové však chceme vědět, zda to platí všude. Tsunami na Boxing Day v roce 2004 na severozápadním pobřeží dnešního indonéského ostrova Sumatra byla jednou z nejkatastrofálnějších přírodních událostí moderní doby. Její obrovská síla a rozsah zabily více než 230 000 lidí ve 14 zemích. Na Andamanských a Nikobarských ostrovech, skupině ostrovů u jihovýchodního pobřeží Indie, však Ongeové, kmen čítající asi 100 lidí, přežili díky tomu, že se ukryli na vyvýšených místech hluboko ve svém lese, aby unikli "běsnění vlny". Ongeové žijí na ostrově Malý Andaman již 30 000 až 50 000 let. Jejich ústní tradice je učila o tsunami a jejich folklór hovořil o "obrovském otřesu země následovaném vysokou vodní stěnou". Díky tomu, že dbali na své tradice, přežili, i když jejich osady byly zcela zničeny. Když tedy posuzujeme zranitelnost a studujeme, jak zmírnit přírodní katastrofy, musíme brát v úvahu všechny způsoby, jakými se různé národy vztahují ke svému prostředí, a hodnotu různých typů znalostí. Učebnice a výuka ve třídách jsou užitečné, ale zkušenosti z pozorného pozorování a života ve světě jsou stejně cenné.

A to je důvod, proč mnozí geografové a týmy připravené na katastrofy tráví mnoho času "v terénu", hovoří s místními obyvateli svých komunit a poznávají tyto znalosti. Hodnocení toho, jak je nebo bylo dané místo zranitelné, nám pomáhá dozvědět se mnoho o přírodních nebezpečích, ale musíme se také vypořádat s následky. Myšlenka odolnosti je důležitým aspektem řízení rizik katastrof, protože přesouvá pozornost od zranitelnosti k obnově. V oblasti připravenosti na katastrofy se odolnost vyskytuje v mnoha různých podobách a je definována jako schopnost systému absorbovat šoky a poruchy - přesto si však zachovává své současné fungování a odráží se od nepříznivých událostí. Například tradiční územní plánování a využívání půdy v údolí Káthmándú vytvořilo silný smysl pro komunitu, který podporuje sociální odolnost, což je situace, kdy sociální vazby komunity pomáhají rychlejšímu zotavení. Ve starších historických městech v Nepálu tradiční otevřená prostranství, jako jsou dlážděná nádvoří, čowky, sousedská náměstí a větší otevřená prostranství na okraji měst, stmelují komunity při slavnostech, festivalech a rituálech.

A během zemětřesení v Gorkha v roce 2015 využívala komunita tyto prostory jako evakuační místa a jako útočiště pro domácnosti během katastrofy a po ní. A architektura v těchto městech využívá smíšené dřevěné a zděné konstrukce a specificky reprezentuje místní kulturu a technologie, ale také funguje jako odolnost proti zemětřesení. Budovy a domy jsou navrženy tak, aby absorbovaly vnější síly a odolaly posunutí během zemětřesení. Tento styl architektury by však nemusel nutně pomoci odolnosti města, jako je San Francisco nebo Tokio, kde jsou mrakodrapy a výškové budovy běžné. Různé kultury mohou mít odlišné postoje k riziku, roli vlády a také ke kolektivní sociální odpovědnosti. Obvykle je to, co činí místo odolným na místní nebo regionální úrovni, opravdu specifické, takže univerzální řešení neexistuje. Odolnost však znamená cestu vpřed a zvýšení odolnosti měst a komunit je širokým politickým cílem na mezinárodní, národní i nižší než národní úrovni. Ale bez ohledu na to, jak jsme připraveni, některé věci se po přírodní katastrofě nikdy nepodaří obnovit.

Domy a podniky lze obnovit a věci lze získat zpět, ale také jsme ztratili místo a náš smysl pro místa a vazbu k nim. Takže naše hra "kde bys žil" má vážný prvek. Přírodní nebezpečí neustále ohrožující náš domov je emocionálně vyčerpávající, ale pro některé není jiná volba. To, jak by se lidé měli připravit na rizika katastrof a vhodně na ně reagovat, zahrnuje pochopení a předpověď přírodní události a vnímání veřejnosti, komunikaci o rizicích, to, jaká je kapacita pro realizaci různých strategií, a také etiku a soucit. Vyžaduje to neuvěřitelné množství znalostí, času a úsilí, aby se ve fázi obnovy posílila odolnost komunity a vzrostla její schopnost vyrovnat se s dopady budoucích nebezpečí. Pravděpodobně žádné místo není zcela bezpečné před přírodními riziky - zejména s tím, jak se množí sociální a environmentální výzvy. Ale když uzavíráme polovinu našeho seriálu o fyzické geografii, doufejme, že jsme schopni lépe pochopit, jak horninové struktury, tvary reliéfu, půdy, vegetace, klima a počasí ovlivňují přírodní prostředí a naši roli v něm.

Když budeme přemýšlet jako fyzičtí geografové, budeme lépe vybaveni pro prostorové chápání míst a oceníme všechny souvislosti mezi všemi různými částmi jakékoli krajiny - včetně lidí! Fyzičtí geografové zítřka studují člověka jako činitele, který krajinu utváří a přetváří, a zaměřují se na změny životního prostředí a globální oteplování. A já doufám, že si každý z nás odnese do života kousek fyzické geografie. Kdybych mohl žít kdekoli, žil bych někde na Pacifickém ohnivém kruhu, kde bych mohl pozorovat sopky vytvářející novou půdu. Nebo poblíž záplavových oblastí Zambezi, kde se řeka zařezává do země. Nebo přímo tady v Miami, kde tropické bouře vyživují i bičují krajinu a kde se mohu učit a zkoumat, jak se lidé úžasným způsobem přizpůsobují a inovují. A kde se o to všechno mohu podělit s vámi a vytvořit Crash Course, přímo tady v mém obývacím pokoji.