Бард

*Ця сторінка в розробці*.

Hobbit

**Бард** (англ. *Bard*), коронований як Бард I - командир міського ополчення Есгарота, вбивця дракона Смауга і король міста Дейла з 2944 року.

Був нащадком Гіріона, останнього короля Дейла. Після того, як місто було зруйноване при нападі Смауга в 2770 році, сім'я Гіріона бігла в місто Есгарот, де його нащадки стали простими городянами.

## Біографія

Бард служив міським стражником в Есгароті, був відомий як влучний лучник. Серед городян славився недобрими ознаками, проте його поважали за хоробрість.

У 2941 році Т. Е. на Есгарот напав дракон Смауг, і Бард першим помітив його вогонь біля Самотньої гори. Городяни не чинили б опору дракону, якби не Бард, який підбадьорював лучників і закликав Бургомістра віддати наказ боротися до кінця. Луска Смауга була непробивною, і Бард марно випускав стрілу за стрілою. Місто було охоплене полум'ям, і із захисників залишилися лише Бард із загоном воїнів, які незабаром втекли. Коли в Барда залишилася остання, чорна стріла, на його плече сів дрізд. Виходячи з роду жителів Дейла, Бард виявив, що розуміє мову дрозда. Дрозд повідомив, що в лусці Смауга є дірки і її можна побачити при світлі місяця.

Бард прислухався, і коли Смауг пролітав над ним, випустив чорну стрілу прямо в уразливе місце дракона. Смауг впав на місто і знищив його в передсмертних конвульсіях, але Барду вдалося врятуватися вплав. Жителі Есгарота, що вижили, з радістю вітали його і назвали своїм королем, що дуже не сподобалося Бургомістру. Він зажадав, щоб Бард вирушав правити у своє королівство - Дейл. Коли гнів народу звернувся на нього, Бургомістр швидко перевів його на гномів, які пробудили дракона. Бард зупинив розгніваних людей, але сам згадав про незліченні багатства Еребора, за допомогою яких зміг би відновити Дейл. Бард залишився у підпорядкуванні Бургомістра і подався допомагати городянам. Він завжди діяв від імені Бургомістра, хоча робив все на власний розсуд. Озерні жителі не пережили б зими, але Бард відправив гінців по допомогу, і перш за все, до короля лісових ельфів Трандуїла. Гонці зустріли військо ельфів дорогою, оскільки їхній король вирушив у похід за скарбом Еребора. Зглянувшись на людей, Трандуїл прийшов на допомогу і переправив униз по річці запаси провіанту. Бард приєднався до походу Трандуїла за скарбами, зібравши всіх чоловіків, здатних тримати зброю.

У Еребора Барда і Трандуїла зустрів Торін Дубощит, який відмовився вести переговори, поки військо ельфів не вирушить додому. Бард не прийняв умов гнома, оскільки ельфи допомогли їм. Війська людей і ельфів взяли Еребор в облогу, сподіваючись взяти Торіна змором. Коли зима була вже близько, на переговори з Бардом та Трандуїлом прийшов хобіт Більбо Беггінс. Він вирішив вирішити конфлікт, віддавши Аркенстон і тим самим змусивши Торіна обміняти його на скарби. Однак Торін на переговорах збрехав, збираючись відібрати Аркенстон за допомогою війська свого родича, Даїна Желеностопа. Війська Барда і Трандуїла зустріли Даїна на підході до Еребора, і Бард не збирався їх пропускати, маючи намір спочатку отримати скарби. Бард мав намір влаштувати на гномів засідку, але перш ніж почалася битва, з'явилися полчища орків.

Всі розбіжності були забуті, і в Битві П'яти Воїнств люди Барда боролися у союзі з гномами та ельфами. Під натиском ворогів Бард зайняв оборону на східному хребті разом із гномами, і з загоном своїх воїнів зустрів атаку орків-вершників у долині. Поступово орки відтісняли Барда, проте, коли з Еребора атакував Торін, натхненні люди кинулися в бій і Бард не зміг їх утримати. Орків відкинули, але у долині вони мали чисельну перевагу. Коли люди, ельфи та гноми зазнавали поразки, на допомогу прийшли Великі орли та Беорн. Орки було перебито, і мало кому вдалося втекти.

Під час похорону загиблого Торіна Бард поклав йому на груди Аркенстон, сказавши, що камінь буде з ним, доки стоїть Самотня гора.

Бард отримав чотирнадцяту частину багатств Еребора, що він розділив з Бургомістром Есгарота і витратив відновлення Дейла. Найулюбленіший із цих скарбів, смарагди Гіріона, Бард подарував Трандуїлу.

Бард правив Дейлом з 2944 року Т. Е., зібравши там багатьох людей півночі, поки не помер у 2977 р. Т. е.