Вільні (розділ 1)

Вогнинка потягнулася на підстилці з моху. Їй снився чудесний сон! Ніби вона біжить швидше за вітер і веде свою Зграю на Зборище...

- Агов!- вигукнула вовчиця коли на неї застрибнув її брат -Злізь з мене, Біленький!

- Ой, ну гаразд.- закотив очі Біленький -Уже й розбудити не можна.

- Я не спала!- прогарчала руда, скинула з себе брата і залізла білому на спину.

- Бійка! Бійка!- загукали коричневе і руде вовченята.

- Клуто!- підбігла до них біла вовчиця.

- Мов малі діти!- закотила очі золотиста.

- Що я пропустив?- сонно спитав бурий.

- Народ!- пробурчав білий вовчик -Майте повагу до тих хто спить!

- Коли вони всі вже стануть учнями?- промурмотіла бура вовчиця -Десятеро вовченят - ну це вже занадто!

- Я вже думала Темна Зграя напала, так вони горлопанять!- погодилася з мамою сіра вовчиця.

А Деревце взагалі нічого не сказав, тільки зарився носом глибше в мамине хутро.

- Вогнинко! Біленький! Досить!!!- загукала на них біла вовчиця.

Вогнинка потюпала до мами.

- Дякую, Блискавко!- видихнула бура вовчиця -Я вже думала, що доведеться виходити. А там же дощ!

- Ага, дякую!- повторила сіренька.

- Підлиза!- ледь чутно прогарчала Вогнинка.

- Хто? Небка?- запитав Біленький -Це точно!

- Земле, це ж просто вовченята! Ти теж шуміла будучи малям! Я це пам'ятаю.- примирливо й сонно промурмотіла синя вовчиця - Вода.

- Тоді я тобі не заздрю, якщо ти таке чула!

Вода підвелася.

- Я йду до купи здобичі. Вам щось принести?

- Так, будь ласка. Кроля, якщо можна.- підвела голову Блискавка -Я просто вмираю з голоду!

- Візьми мені, будь ласка, будь що.- відповіла Земля.

- О, а ми можемо піти надвір?- з надією спитала Вогнинка.

- Нізащо! У вас нещодавно був щенячий кашель!- скрикнула Блискавка -Там дощ! А ти ж не хочеш мочити лапки, правда ж?- вже лагідніше спитала вовчиця.

- Мабуть... Мабуть ні...- невпевнено відповіла мала.

Біла згорнулася клубком навколо трьох своїх вовченят. Лагідно прилизала чубчик Квіточки, який як завжди стирчав, погладила носом Біленького, лизнула щічку Вогнинки і заплющила очі. Проте Вогнинка знала, що мама не спить. Бо ж вона чекала Воду. А Біленький знай собі хропів ні про що не думаючи.

Пізно було. Земля тихо промурмотіла своїм вовченятам лягати біля неї. Маленька як зазвичай не хотіла спати, Хмарко вже спав до цього, а Небка акуратно згорнулася в сірий клубочок і заснула.

Зайшла Вода. Поклала Блискавці кроля, бачачи, що малята сплять. Землі поклала дрозда і сама згорнулася навколо малят.

Стало тихо. Всі заснули. І вовчиці закінчивши трапезу позасинали. Кілька хвилин ще було чути як язик Води шурхотить по промоклому хутру, а тоді й це припинилося. А до Вогнинки сон не йшов. «Як же тут спати, коли на території походжає лис?» - думала вона. Еверест сьогодні його помітив.

Тихенько вислизнувши з під маминого хвоста вогнисто-руда вовчиця вибігла надвір. Ну не зовсім "надвір", а під тернові гілки, що звитали з даху ясел мов невеличкий дашок. «Я не буду робити нічого поганого! Просто прожену лиса... Ну хоча б побачу, що діється за межами табору!» гадала вовчиця.

На варті сьогодні стояв Вогонь. Яскраво-руде хутро було добре видно на фоні темного ожино-тернового паркану. «А моє хутро?- раптом подумало вовченя -Воно ж теж вирізняється на темному фоні!». Та тут вона згадала. Прудкенький якось уже вислизав з табору по малину вночі. Звісно його темне хутро не було видно, але він вивалявся в багні щоб перебити запах. Руда зробила так само.

Прослизнувши туди, де за словами Прудкенького була діра в загорожі вона пробралася туди.

- Заяче лайно!- пробурмотіла вона, коли частина бруду і хутра по причіплялися на колючки. Знов вивалявшися у бруді вона рвонула з місця. Не вистачало ще того щоб Вогонь побачив її тут, застряглу в тунелі, обшарпану і брудну.

Повівши носом туди-сюди мала вирушила туди де, як казала її мама, знаходилося озеро.

\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*

Вовчиця лежала на білому піску під зорями. Ну, не зовсім під зорями, бо ж були хмари. На її щастя дощ ущухав і це вже була скоріше мряка у повітрі. Вона обтрусилася і підвелася щоб іти за лисом. Враз почула голоси:

- Уааах...- позіхнув хтось -Чому я у нічному патрулі?- Вогнинка упізнала голос Хвилі -Зараз же навіть проблем з іншими Зграями нема...

- Ну то й що? На території походжають кілька лисів!- що ж це Кущ каже? Хіба лис не один?

- Ага! Лисенята родилися у лиса. Нам і одного було вдосталь.- вовченя упізнало Ніч.

Вогнинка швидко зметикувавши кинулася до кущів. Та було вже пізно.

- Хто це був?!- рвонула на берег Ніч.

Хвиля розгубилася і почала занюхувати повітря.

- Де?!- швидко побігши за ученицею спитав Кущ.

- Та отам! У кущах!- гукнула йому чорна -Я йшла за вами, а ж раптом помітила на березі щось коричневе. Подумала, що то грязюки нанесло. Але як тільки ми підійшли воно рвонулося з місця! То точно був кіт!

- А ну, зараз побачимо!- загарчав старший вояк.

Хвиля підбігла до них. Вона все почула.

Троє вовків зазирнули під кущ.