Angol Királyság

**Államforma:** Abszolút monarchia

**Vallás:** Katolikus

**Dinasztia:** Lancaster-ház

**Uralkodó:** I. Károly

## **Történelme**

         Az Angol Királyságnak nincs meghatározható alapítási dátuma. Az ország története a heptarchiáig vezethető vissza, amikor hét kisebb királyság, Kelet-Anglia, Essex, Kent, Mercia, Northumbria, Sussex és Wessex szövetséget kötött.

        A 9. századtól a többi terület felett is erős hatalommal bírt a wessexi király. Nagy Alfréd (871–899) nevezte először magát Anglia királyának. Fia kiterjesztette a katonailag ellenőrzött területet, amikor elfoglalta a szigetnek az addig dánok által uralt részeit. Testvérének Ethelfledának 918-as halálát követően Mercia uralkodója is ő lett. 927-ben az utolsó korai angol királyság, Northumbria is a wessexi király, Athelstan uralma alá került. Ő volt az első, aki egy egyesített Anglia felett uralkodott. Jogilag nem, de ténylegesen ő volt az első király.

        Anglia ettől kezdve soha fel nem oszló politikai egység. Ennek ellenére a 10. században a vikingek Dániából többször megtámadták a szigetet. Erre válaszul II. Ethelred elrendelte az összes dán lemészárlását, aki 1002-ben az ország területén volt. Ez csak még inkább felkeltette I. Svend, Dánia és Norvégia uralkodójának érdeklődését a szigetország iránt. Élete hátralévő részében négy teljes hadjáratot vezetett Anglia ellen. 1013-ban II. Ethelreddel szemben őt koronázták Anglia királyává. 1014. február 2-án meghalt. Fia, Knut folytatta a háborút. II. Ethelred 1016. április 23-án meghalt. Fiát hamarosan megtámadta Knut. A dán király beleegyezett abba, hogy II. Edmunddal megosztva uralkodnak a területen, de Edmund később, 1016. november 30-án meghalt, így az ország a dán uralkodó uralma alatt egyesült. A dán uralom egészen II. Hardenkut haláláig, 1042. június 8-áig folytatódott. Ő Knut és Normandiai Emma, II. Ethelred özvegyének a fia volt. II. Hardeknut fiú utód, trónörökös nélkül halt meg, így a trónt féltestvére, Hitvalló Edward követte a trónon. Az Angol Királyság ismét független.

A béke csak a gyermektelen Edward haláláig, 1066. január 4/5-éig tartott. Ekkor sógorát, II. Haroldot koronázták meg. Unokatestvére, Hódító Vilmos szintén bejelentette az igényét a trónra. Anglia ellen támadást intézett, és Sussexnél 1066. szeptember 28-án lépett a szigetre. A király seregeivel együtt a Stamford Bridge-i győztes csatáét követően Yorkban állomásoztak. Végig kellett vonulniuk Anglián, hogy újabb ellenségükkel találkozzanak. II. Harold és I. Vilmos csapatai végül is a hastingsi csatánál (október 14.) találkoztak egymással. Harold elbukott, és Vilmos került ki győztesen. Ezt követően Vilmos csekély ellenállással el tudta foglalni Angliát. Ennek ellenére nem tervezte, hogy a területet a *Normann Hercegség*hez csatolja. Mint herceg, I. Fülöp hűbérese volt. Így, hogy egy független ország uralkodója, megvolt rá a lehetősége, hogy bármifajta külső hatástól függetlenül irányítsa az országot.

            Az Angol Királyság és a Normann Hercegség között személyi perszonálunió állt fenn 1204-ig. Ebben az évben (Földnélküli) János I. Vilmos negyedik generációs leszármazottja, II. Fülöppel vívott csatájában elveszíti a kontinentális területek feletti irányítást. Az ország többi része továbbra is János, és örököseinek fennhatósága alá tartozik, ezek a mai Csatorna-szigetek.

         János magáénak tudhatta még az Aquitánia hercege címet és a terület feletti jogokat is. Unokája, I. Edward megtámadta Utolsó Llywelynt, és győzelmével 1282-ben elfoglalta Waleset. Ő hozta létre, először idősebb fia, II. Edward számára a Wales hercege címet.

          II. Edward volt az apja III. Edwardnak, akinek a francia trón iránti igénye indította el a százéves háborút. (1337–1453) A háborút Anglia elvesztette, és csak egyetlen francia város felett tudta megőrizni a befolyását: ez a város Calais.

         A királyságnak rövid ideje volt az újjáépítésre, mert 1455 és 1487 között zajlott a rózsák háborúja. A háború lényegét tekintve a York-ház és a Lancaster-ház között kirobbant, a trón birtoklásáért folytatott polgárháború volt. Mindkét család III. Edward leszármazottja, közöttük szoros rokoni kapcsolatok voltak. A háború végén a Lancaster-ház győzedelmeskedett, és III. Edward egyetlen jogos örökösének tekintették magukat. Innentől kezdve szigorúan léptek fel mind a francia trónért, mind pedig a Brit-szigetek és Dánia felé, hogy az egykoron elvesztett területeket visszaszerezzék, és Európa meghatározó Birodalmává váljanak.

## **Vallás**

        Az Angol Királyságban elterjedt vallási forma a római katolikus. Az állam püspökökkel rendelkezik, akiket olykor a Pápai Állam szolgálatába állít. Hű katolikusok alkotják az országot, akik tűzzel és vassal képesek harcolni hitükért, és akik a mindennapjaikban ugyanúgy Istennek és királynak szint vallanak. Az Angol Királyságot továbbá a Pápai Állam által kirendelt papok járják az országot, akik tanítanak és miséznek.

## **Államforma**

      Az Angol Királyság államformája abszolút monarchia. Az uralkodó teljes hatalommal irányít, nem befolyásolják törvényhozását törvények, rendeletek. Munkáját egy Tanács segíti, akik szükséges esetben az uralkodónak tanácsokat javasolnak, és követekként szolgálnak, ugyanakkor ha kell, a király helyettesítőjeként is szolgálnak. A Tanács tagjai az ország fontosabb városainak is vezetői ugyanakkor, mint pl. Liverpool, Manchester, Sunderland, Cardiff, Southampton, vagy Norwich.

## **Uralkodó**

     Az uralkodó a fiatal, I.Károly, aki VI. Henrik, Lancaster-i uralkodó fia. A Rózsák háborújából kikerülve, apja gyengeségétől fogva, és a York-ház feletti győzelemtől vezérelve megkapta a hatalmat apjától, annak ellenére, hogy fiatal gyerekként még nem tudott kormányozni. Apja halálakor Károly már edzett, tanult ifjú volt, így ekkor már teljeskörűen tudott fellépni, és a Királyságot igazgatni.