recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Adela Sigiland

**Adela Sigiland** (ca. 190 – 231) var en avalonsk prostituert. Hun var bastarden av Herleva Iphigeneius og Ercanbald Streisand. Hun levde et klosterliv, men var bestandig sett ned på av munkene som oppdro henne. Dette endte til slutt med et liv i prostitusjon, da hun var blitt forført av en sjømann i Flynn by.

Hun ble bannlyst fra klosteret etter sin oppførsel, men ikke før hun hadde tatt jomfrudommen til munkeordenens overhode. Hun benyttet seg av dette til å skaffe seg en liten bolig med dyrkbar jord ikke altfor langt fra byen – og holdt det mot munken lenge, og adopterte endog en gutt for å sikre seg en månedlig sum med penger.

Denne svindelen foregikk i flere år før hun til slutt ble anmeldt av munkens etterkommer. Det var et uforsiktig brev som fikk den nye munken til å etterforske saken, og hun ble innhentet av Syndbyckerrlias' citadell-guvernør.

Hun bla satt i arrest, og skulle bli henrettet etter en kort avstemning blant citadellets råd; hun klarte allikevel å innynde seg hos guvernøren, som utsatte henrettelsen – for å kunne innlede et forhold med henne. Da hun senere fikk vite om guvernørens kone tok hun affære, og startet en brann som – under et selskap guvernøren holdt – tok livet av konen. På denne måten sikret Adela seg en posisjon som guvernørens elskerinne. For å forsikre seg om at hun ikke skulle bli kompromittert av noen i citadellets råd, arrangerte hun for døden av konene eller barna deres. De skjønte dermed at Adela ikke va å spøke med.

Da citadellet én dag fikk to veldig unge fanger, begynte hun å undersøke i saken. Ett år senere, hadde hun lærte at den nå 15 år gamle gutten var blitt frarøvet sin stilling som rettmessige plass som ridder av Streisand. Hun fikk ikke greie på at hun var denne fangens eldre, uekte halvsøster, og arrangerte derfor hans frigjørelse. Hun gjorde dette ved å forføre sin uvitende guvernør, som ikke sa nei til å la dem gå fri. Adela ba gutten og jenten om å henvende seg til thrud-folket, som hadde gitt henne en håndfull av deres sønner etter at Adela hadde adoptert høvdingens nå eneste gjenlevende sønn. Den adopterte gutten som Adela hadde brukt for å drive utpressing mot munken, hadde bodd sammen med henne i citadellet alle de årene. Nomadene lovet å ta godt vare på dem alle.

Etter dette er det usikkert hva som kjer med Adela, da det eneste som er å finne er informasjon fra Olwyn Streisands dagbok om samtalene han hadde med Adela. Allikevel kan citadellets arkiver fortelle at hun drev det etter guvernørens død, men ble snart veltet av citadellets rådsforsamling. Det er dermed høyst sannsynlig at hun ble myrdet for dette. Mannen som overtok, guvernør Fiennes, bøtet imidlertid med livet i etterkant – da han sendte hodet hennes til thrud-folkets høvding, Adelas adoptivsønn.
Et hjem i kvinnens hender

***Et hjem i kvinnens hender*** var en bok skrevet av hertuginne Myles-Sacheverell. I boken forteller hun om noen enkle knep hvordan en kvinne kunne manipulere sin ektemann og tvinne ham rundt lillefingeren. Hun kritiserer hvordan mennene forventer at kvinnen skal være hjemme og føde barn. Hun forteller videre hvor misfornøyd hun er med det at Avalon i teorien er likestilt, men at det mannlige kjønnet i offentligheten nesten får vektskålen til å tippe over. Det såkalte *hjemmet* som hertuginnen ofter referer til, er et symbol for Avalon som er kvinnenes hjem.

Boken solgte lite i det offentlige, men hertuginnen solgte flere eksemplarer av boken privat og gjennom kontakter. Mange aviser roste hertuginnen for hennes kamp mot samfunnet, mens andre neglisjerte henne og hennes verk. Da en fogd aktet å pågripe hertuginnen for å ha "opptrådt uaktsomt ovenfor sine medborgere i Avalon", gikk det store demonstrasjoner som fikk fogden fra det.

De som ikke hadde råd til å kjøpe boken, fikk den tilsendt gratis fra et trykkeri som hertuginnen var medeier i, sammen med en annen kvinne – fra middelklassen.
Elementene Wikia - stab

## ***Byråkrater***

*Elementene Wikias* ***byråkrater*** er brukere som har høyest tilgang til wiki, slik at vi kan bruke ellers begrensede tekniske egenskaper, beskytte og slette sider, og blokkere bidragsytere, samt endre brukerrettigheter. Vær oppmerksom på at vi fungerer som den høyeste autoritet på denne wikia, men er eid av 12F.

## ***Administratorer***

*Elementene Wikias* a***dministratorer*** er på mange måter like byråkratene. De har imidlertid ikke muligheten til å fremme eller degradere andre brukere. De har evnen til å beskytte og slette sider og blokkere andre brukere.
Aodhán Gumarich

**Aodhán Gumarich** var en homofil, avalonsk adelsmann. Han var et offer av sin egen mors utrensking av sine barn – for utenom sin øyensten Widukind.

## ***Biografi***

### **Ville fantasier**

Aodhán hadde alltid følt seg annerledes blant de fem brødrene sine: mens de var ute på jakt og kurtiserte pikene på sosiale sammenkomster, tilbrakte Aodhán tiden i klesbutikker og studere de mannlige personene de besøkte. Ved ett tilfelle ble han observert sammen med en vicomte – som hadde fattet interesse for ham. Aodhán og vicomten ble fanget i sengen sammen, og navnet Gumarich risikerte å bli vanæret for evig tid.

Videre ble det ofte diskutert blant sosieteten på sammenkomstene de var tilstede på, at Aodhán hadde et "usunt forhold" med sin bror. Det var ikke å legge skjul på at Aodhán tilba sin eldre bror, og da han hørte disse ryktene fra en løsmunnet adelskvinne, lot ikke Aodhán disse ryktene bare stå stille. Han lot disse fantasiene gå i oppfyllelse.

### **Gumarich-mordene**

Lady Gumarich, en kvinne med tanker om toppen, satte sin øyensten på saken for å bli kvitt Aodhán. Hun så på Aodhán som en flekk i Gumarich-enes renommé; Widukind gjorde som han fikk beskjed om, og ventet på sine ordre.

En natt huset Gumarich holdt en sammenkomst med vicomten og hans familie, og da Aodhán gikk og la seg den natten, hørte han banking på døren. Inn kom Widukind – kun kledd i en slikekåpe. Aodhán hadde drømt om denne fantasien. Han la seg i sengen og ventet på å bli tatt imot av sin egen bror. Widukind gikk bort til sengen og tok av seg kåpen, og gikk til sengs med ham. De to brødrene elsket gjennom natten – men alt tok en grusom utgang. Etter at Aodhán hadde latt fantasiene gå gjennom natten, tok Widukind en pute og klemte den over Aodháns hode.

Da tjenestepikene kom inn på rommet til Aodhán for å re opp sengen, fant de en kvalt, naken Aodhán – Widukind hadde gått tilbake på rommet sitt. Den morgenen ble Lanzo Gumarich rasende på vicomtens familie. Avisene fikk mye å skrive om de kommende månedene – ikke bare mordet på Aodhán, men også det senere selvmordet vicomten gjennomførte.

## ***Trivia***

1. *Aodhán* kommer fra det irske *Áedán*, som betyr "ild".
2. *Gumarich*er avledet av de germanske elementene *guma* som betyr "mann" og *ric* som betyr "makt, herkse".
Amaly-Hilda Chimp

**Amaly-Hilda Chimp** (født **Ewald**) (467, A.Æ. – 522, A.Æ.) var en avalonsk bastard-baronesse, som hadde kommet til sin posisjon bare ved å bli giftet bort til den seks år eldre Fridenot Bjørnespidder. Hun var det uekte barnet til Farvaldr Aetius Ewald og Domitia Leutguard, og hadde ingen søsken. Ved å gifte henne bort til Bjørnespidderen, minsket kong Symeon I sjansen for at Amaly-Hilda ville konspirere mot ham – især med en så lojal mann som Bjørnespidderen.

Som det uekte barnet av en adelsfamilie og prinsen av Flynn, hadde hun i teorien krav på tronen om arverekken stoppet med en av prinsene eller prinsessene – og andre legitime slektninger var i live. Allikevel levde hun og moren et middelmådig liv ved hoffet: hun manglet ingenting og hadde flere beilere. Hun var vakker og bar et moderlig preg og ble sett på som en velegnet mor, men hun kastet alle beilerne på dør. Hun ønsket tronen og hele hoffet for sine føtter.

Det var derfor en plage da kongen sendte henne for å leve med baronen av Whiterock. Hun levde ikke like luksuriøst som ved hoffet, men hadde penger i overflod. Hun brukte dem i stor grad på å arrangere fester og igangsette bygningsprosjekter for å øke kulturlivet i byene som Bjørnespidderen hadde grunnlagt. Mennene som regjerte over dem som guvernører var – etter Amaly-Hildas synspunkt – udugelige og ukulturelle. Hun fikk derfor tre av sønnene og datteren sin til å innynde seg hos dem, og når tiden var riktig: slå dem ned, alle på én gang.

Amaly-Hilda levde ikke til å se sine planer bragt ut i live: hun døde ett år før mannen. Etter hans død tok eldstesønnen Ansigar setet som baron. Brødrene og søsteren hans myrdet guvernørene av Fearann an mathan, Gerald, Leofsige og Eadric, og inntok deres plasser.

## ***Trivia***

1. *Amaly*
2. *Hilda*
3. *Chimp*
4. *Ewald*
Darukus

**Darukus** er hovedstaden på Jipsir og administrasjonssenter for fyrstedømmet Süden-Felder.

## ***Historie***

### **Første Æra**

Da Oldtidsgudene grep sine barn på fersk gjerning i en elskovsstund, ble Åne drept og partert. Kroppen hans ble til de forskjellige nasjonene i Underverdenen.

### **Andre Æra**

Praxiaene, sjeler fra Mortehavet, finner en måte å overleve på Jipsir og bosetter seg ikke langt fra Darukus. De formerer seg, og grunnlegger den jipsirske sivilisasjonen. Fremover 1500 år, og Praxia har etablert seg som et mektig, moderne rike som dekker alle øyene i Mortehavet. Darukus blir snart gjort til hovedstad for hele det Praxiriske rike.

Evynne Méricourt en tussarixisk oppdager, har blitt sendt i eksil i Podarix (på denne tiden en koloni av Tussarix) grunnet kjetterske utsagn. Hun blir fraktet til Podarix sammen med en gjeng andre lovbrytere. De gjør opprør, og drar bort fra kursen mot Podarix og setter kursen østover. De lander i Darukus.

I Darukus blir Evynne tatt imot av praxiaenes dronning: Hrodohaidis Raptis. Dronningen og flyktningene kommuniserte gjennom tegnspråk og gester, og de ble enige om at flyktningene kunne bli der for en stund – men ikke for lenge heller.

Da Evynne forlot Raptis' rike, returnerte hun til det daværende Louise. Hun dro innover i Tussarix sammen med de andre lovbryterne og endte snart opp i datidens Le Ryxân. Hun og de andre lovbryterne ble allikevel fort arrestert igjen da de ankom hovedstaden. Etter å ha fortalt domstolen om hva hun hadde sett og opplevd sammen med de andre lovbryterne, ble hun satt til å lede en ekspedisjon til Praxia – denne endte med en invasjon av Darukus som snart førte til Tussarix' overtagelse og ødeleggelse av det Praxiriske riket. Kongedømmet ble til kolonien Jipsir med Darukus som regjerende sete.

I år 2540 faller kolonien ut i en borgerkrig – som Tussarix nekter å ta del i. Visekongen av kolonien har nektet å modernisere samfunnet, og keiserinnen av Tussarix ser det ikke som sin plikt å hjelpe visekongen – og kolonien blir delt inn i nye riker. Tussarix sender diplomater for å skaffe seg nye allierte, men alle avslår. Jipsir godtar den utav ren desperasjon: både økonomi og matforsyninger er strukket til bristepunktet, og Darukus er midt i en egen borgerkrig.

Tussarix' keiserinne sender fetteren sin, Alexandre, til å hjelpe visekongen, men denne velger å drepe visekongen og ta posisjonen selv. Han slår raskt ned opprøret, og han etablerer monarkiet Jipsir – med seg selv som kongen. Alexandre kroner seg senere til Alexander I, en seremoni som tar sted i Darukus' katedral, hvor han også senere gifter seg med kvinnen som blir Karlietta I, som han fikk tre sønner med: Alexander II, Ludwig og Odo. Kongeboligen blir lagt på en høyde i Darukus, og arkitekturen blir hentet fra det daværende sommerpalasset til det tussarixiske kongehuset. Alexander begynner å modernisere Jipsir – noe som er vanskelig, da den jordeiende adelen går imot ham. I mellomtiden reiser han en stor statue av seg selv foran palasset med ham på hest, og hans jipsirske familie under ham kledd som Oldtidsgudene.
Champs-Mobile-Thierry

Gaten er viden kjent for sine store herregårder; **Champs-Mobile-Thierry** ligger ikke langt fra slottet i bydelen Saint-Jacques de la Cité i Le Ryxân, og er beregnet som et "må-se-sted" for reisende i Tussarix' hovedstad. Det som allikevel er det mest karakteristiske med gaten, er at den avslutter ved fjellveggen mot nord i Le Ryxân, og den eneste inngangen er gjennom *les portes de Champs-Mobile-Thierry*.

Gaten er bred nok til at det kan passere fire hestevogner hver vei. Husene blir eid av aristokrater, rike familier eller ambassadører og diplomater. Gaten blir dessuten brukt i forbindelse med monarkenes kroninger og dåpspromenader.

I enden av Champs-Mobile-Thierry, ligger katedralen hvor monarkenes seremonier tar sted. Etter en kroning, blir monarkene ført til en hestevogn som bringer dem nedover gaten, hvor adelen og andre rike kan bli de første som får se monarkene og deres følge. Det er likedan etter dåpen av en kongelig. Barnet blir brakt sammen med sine foreldre gjennom en åpen vogn og hilser til sine fremtidige undersåtter.

Noen av de mektigste familiene i Le Ryxân bor her, blant annet huset du Floem.
Diktator av Jipsir

**Diktator av Jipsir** er tittelen på herskeren av Jipsir etter revolusjonen, og avløste kongetittelen i 183 T.Æ.. Setet ble etablert av Karl Sulzbach, den ledende skikkelsen under revolusjonen. Paranoid fra barnsben av, var Sulzbach overbevist om at hans medsammensvorne ville snu seg mot ham. For å hindre statskupp sørget han for at en "ulykke" ble stelt i stand for de fleste – om det var mord eller skandaler som fikk dem arrestert eller sendt i eksil.

Fire år inn i styret sitt, ble oppslutningen til Sulzbach svekket på grunn av hans sterke sentralisering av makten. Istedenfor at den ble spredt utover Jipsir, ble det satt i Darukus. De plutselige forsvinningene av hans medhjelpere hjalp heller ikke på ryktet hans. Med hjelp fra sine rådgivere – alle var menn fra hovedstaden – burde han sette én uavhengig generalguvernør for å administrere de tidligere fyrstedømmene. Hver av disse skulle administrere sammen med seks andre guvernører – som alle skulle valgt fra de lokale områdene. Planen ble gjennomført, og samtidig med generalguvernør- og guvernørsetene ble det utpekt en rekke ministre i Sulzbachs nye administrasjon (han hadde satt sine gamle rådgivere som generalguvernører).

Allikevel var de én person som ikke var fornøyd med Sulzbach fremdeles: Elke Fortuyn. Hun var en uttalt feminist, og en velstilt filosof i samfunnet. Hun var sågar en forhenværende baronesse fra Silbertal som hadde overlevd revolusjonen, ettersom hun hadde aktivt kjempet for den vanlige manns rettigheter. Etter hennes mening, var administrasjonen til Sulzbach bare preget av illojale og opportunistiske menn. Disse mennene hadde ikke gjort noe for å forbedre tilstanden til sine familier. Elke kunne heller ikke forstå hvordan disse mennene kunne representere kvinnenes stemme i reformasjonen etter kongedømmets slutt. "Hvis en kvinne ikke kan snakke på veiene av en mann, hvordan kan en mann gjøre det samme for en kvinne?" De sterke meningene hennes fikk Elke til å bli lagt merke til av Sulzbach-administrasjonen: de svarte med å sette henne i arrest, på Sulzbachs ordrer. Elkes kritikk av Sulzbach-administrasjonen førte til en bølge av feministmarsjer i de store byene for å kreve at hun ble satt fri. Disse demonstrasjonene ble raskt slått ned, og Sulzbach fikk Elke henrettet på bålet – til ministrenes skepsis.
Baron av Foary

**Baron av Foary** er en tussarixisk adelstittel som har vært i besittelsen av blant annet huset Foary og Poslain. Den antatte første bæreren av tittelen var Gérard Foary. Som baron av Foary, tjener en under greven av Teckel: en skal bidra med tropper i militære konflikter, og økonomiske midler i fredstid.

Tittelen som baron av Foary ble ikke holdt av Foary-ene lenge: da de ble bortvist fra fyrstinnens hoff etter samlingen av Tussarix, holdt Gérard tittelen for en kort tid før sin død. Da sønnen Christophe prøvde å innynde seg hos fyrstinnen igjen med midler og verdier han ikke hadde, sendte hun sin bror for å ta hånd om Christophe. Mannen ble brent på bål, og tittelen gikk videre til huset Poslain – en gren av Lévêque-familien –gjennom et ekteskap mellom fyrstinnens datter og hennes fetter, som var 18 år eldre enn fyrstinnens datter. Foary-ene ble med dette redusert til riddere av Jutia, og dermed underlagt huset Poslain.

Etter keiserinne Maries død i 1396 ble Marguerite Foary offer for spott og spe fra de lokale landeierne, og søkte til slutt tilflukt til baronesse Marie av Foary: hun var også en utsatt part etter Maries død. I løpet av borgerkrigen som fulgte, samlet kvinnene tilhengere som hadde vist sin lojalitet til den falne keiserinnen i et forsøk på å gjøre krav på tronen. Middelklassen i forskjellige byer støttet dem, og de erklærte baronessen den nye monarken. Resultatet ble felttoget mot Foary-søstrene, som endte med henrettelsen av Marguerite og Marie i Chèvabeauix, med titlene overtatt av datteren til den selvutnevnte erkehertugen av Tuss, Montagnards.

Etter Mariekrigens slutt, ble Montagnards-familien og deres allierte enten henrettet, sendt i eksil på Île des Condamnés, eller satt i arrest i La Fortresse i Le Ryxân. Setet som baron av Foary gikk direkte til fyrsten av Zarax, som takk for hans støtte til Landry-koalisjonen. Stillingen ligger fremdeles hos den sittende familien av Zarax.
Fenrisulven

**Fenrisulven** var en titan skapt av Vokterne som deres egen vakt. Fenrisulven tjente som kjæledeggen til Gaia.

For å utføre skapelsen av Hermes og Hløkk – laget ved hjelp av et kjønnshår fra Gaia, vind og mørke. Disse ingrediensene ble lagt i en flamme skapt av Afrodite, sammen med et lårbein fra Fenrisulven. Da ribbeinet sprakk, steg Hermes og Hløkk ut.

I år 3222, Første Æra, ble det holdt en begravelsesseremoni for Beatrice. Brutus var den som bar fakkelen til hennes hvilested og tente det. Asken hennes ble kastet ut i luften fra høyden av Thessalia, hvor Pythia ville hente henne. Kort tid etter søsterens død, valgte Brutus å iverksette et angrep på Unaberb. Etter seieren der, ble hans egen hær styrket med våpen og skip. Brutus brukte disse midlene til å lede flere angrep på Vokternes lojale fotsoldater. Etter seieren i Flynnbukten, sendte Vokterne Fenrisulven på Brutus. Brutus klarte allikevel å nedkjempe dyret, og tok halen som trofé. Han tok den hvite halen og satte den i hjelmen, som et uttrykk for spott og spe ovenfor Vokterne.
Eric Dano

**Eric Percival Dano** (857 – 888) var baron av Bedivere, Olwyn-upon-Streisand. Gjennom sin første sønn, Robert, var han bestefar til Tameryn, Georgiana, Morgan og Niuma; gjennom sin andre sønn, Henry, var han bestefar til Daniel og Keith II; gjennom sin tredje sønn, Harry, var han bestefar til Lilias, Kate og Sarah Dano. Alle sønnene sine hadde han fått med sin kone Vera Quarter; gjennom disse var han svigerfar til Florence Duke, Amaly Kent og Criztia Sherm. Han var sønn av Percival Dano III og Viviene Dano-Sonny, samt bror til Robin Dano.

Eric døde i en duell mot George-Philip Livingstone, en duell som fikk eldstemann Robert til å hevne ham. Han begynte på en lang reise, men hevnet til slutt faren ved å vinne Livingstones gunst gjennom hans datter. Mordet på Livingstone ble utført på en falkejakt; mordet ble mistenkeliggjort av følgesvennene, men datteren tok det som et tegn på å gjøre foreldrene hennes stolte i form av post-mortem.
Ellanher Trosoloi

**Ellanher Sequoia Trosoloi** (466 – 502) var en avalonsk ridder av Welton og medlem av Rådet i Flynn under regjeringen til Farvaldr II av Flynn. Han var en radikalisert adelsmann som ble sett på som en trussel av kongen, og fikk derfor pusset Ira Colton pusset på seg.

Ellanher var en innflytelsesrik adelsmann med lommer dypere enn statskassen eller Rådets pengesekk. Han var korrupt og gjerrig, og et resultat av århundrer med incest. Han var gift med sin egen søster, Elena, som ga ham fem barn – som alle hadde en form for fysisk eller psykisk nedsettelse. Ellanher led av halting og framskutt underbitt, og ble derfor sett ned på av rådsmedlemmene, men han brukte det til sin fordel. Ellanher var manipulerende, og styrte Rådet mer eller mindre egenhendig. Det var også dette som ble hans undergang. Det gikk rykter innad i rådet om at kongen planla å bytte ut ridderne med nye adelsmenn: markiene. Ellanher nektet å miste sin posisjon til en høyere stilt adelsmann. Han sluttet seg derfor til Kieron Kobbel og hans konspiratører.

Planen var å samle kongefamilien på landsgodset til familien Gregorius i Colton, og drepe dem der – sammen med Gregorius-ene, som var lojale tjenere av kongehuset. Lederen av Gregorius-ene fungerte dessuten som monarkens droste, og tok dens avgjørelser om sittende regent var fraværende eller for ung. Hvis bare huset Ewald forsvant, men ikke Gregorius, ville de juridisk sett fungere som neste pulje kongelige innen de fant en ny Ewald-er fjernt på slektstreet. Komplottet ble allikevel avslørt av markien av Langstye, som ga dem vekk til kongen. Farvaldr hyret inn den kongelige agenten Ira Colton for å myrde Ellanher og hans medsammensvorne.

Ellanher ble på et tidspunkt tilkalt av lady Fachtna til hennes eiendom i Hrondias. Han ble her mottatt av alle rådsmedlemmenes hustruer – blant annet sin egen søster – som alle sto der nakne. Kvinnene avkledde ham, og lå med ham – men resultatet var ikke det han ventet. En orgie fulgte, og lady Fachtna tilkalte en kammerpike da den var overstått. Kvinnen ryddet opp og kom med ny drikke, og Ellanher gikk bort for å få påfyll. Han ventet allikevel ikke at hustruene tok fram skjulte dolker og myrdet ham. For å være sikker på at han døde av skadene, valgte kammerpiken å kutte av fingrene og tungen hans for å la ham blø ihjel.
Emmalyn Leutguard

**Emmalyn Leutguard** (født **Dolores**) (483 – 521) var en avalonsk kremmerdatter, som ble giftet bort til Ùisdean Leutguard for pengene sine.

Emmalyn var en av de rikeste kvinnene i Alessia, og eide et småbruk som hadde vært i Dolores-enes eiendom siden tidlig 300-tallet. Hun hadde et godt øye til én av slavene på gården, Solon, og som hun ønsket å gifte seg med. Faren hennes ville ikke ha noe av det, og siktet på adelsstanden. Han ønsket å gå etter den eldste av Leutguard-brødrene, men han måtte se langt etter det: han giftet seg med en annen mann. På denne tiden var allerede de andre opptatt, og Emmalyn ble gitt til Ùisdean.

Ekteskapet deres brakte med seg to døtre, men som slavene spekulerte om farskapet til. Mange var sikre på at det var Emmalyn og Solons kjærlighetsbarn. Hun arvet farens forretning, og drev småbruket etter hans død, mens hennes ektemann satt i de mørkeste rommene og skrev miserable dikt. Med tiden ble det en gang så skjulte forholdet mellom Emmalyn og Solon åpent – og det ble klart at døtrene var deres, ikke Ùisdeans.

Etter hennes død overlot hun driften av gården til Solon.
Cassandra Braidenbecker

**Cassandra Braidenbecker** (født **Jewell**) (ca. 3540, A.Æ. – 3567, A.Æ.) var en avalonsk kremmer og grevinne av Blarwen Cross, en stilling hun fikk gjennom mannen Preston. Sammen med ham fikk Cassandra et sett med trillingsønner, og grunnla dermed huset Braidenbecker.

Cassandra kom fra middelklassefamilien Jewell i Rockson, alle kremmere med eksotiske varer eller sjeldne verdisaker. Hun vokste opp med et ideal om å gjøre sitt beste for å øke sin families formue. Da hun derfor ble svindlet av Preston Braidenbecker – med det resultat at hun tapte flere sekker med kaffebønner fra Soleil og en skipslast med jernmalm fra Pan-Taka – tok hun saken til retten. Den korrupte dommeren hadde imidlertid bestemt seg på forhånd, og dømte i Prestons favør. Cassandra ble satt til å betale for utgiftene rettssaken hadde kostet.

Flere år senere hadde Cassandra fremdeles ikke glemt ham. Hun var sint for at hun hadde blitt svindlet, men beundret ham for strekene hans. Da hun derfor kom over ham på landeveiene, kom hun med et tilbud til ham. De kunne enten bli partnere, eller hun kunne sette en kule i hodet hans: han var en storsvindler, og hun en handelskvinne. Hun hadde eksotiske og sjeldne varer, og da kunne disse settes på spill – og dermed høyne gevinsten i en svindel.

Det tok seks år, men i 3558 hadde de fått dommer Harrington til å godkjenne et nytt landområde som Blarwen Cross under huset Braidenbecker. De hadde tjent landområdene med å kjøpe opp gjelden til de bankerotte adelsmennene, og nå ønsket de å bli adlet. Dommeren godkjente det, og med marki Amos av West Lunden på laget ble det godkjent. Gjennom denne tiden hadde Preston og kremmeren Cassandra utviklet følelser for hverandre og blitt gifte, og hadde et trillingsett med sønner. Sønnene fulgte i foreldrenes fotspor, og brukte deres rikdommer til å svindle seg en langt større pris. To av sønnene ble gifte med intet mindre enn markiser fra sør, og sikret seg landområder og rikdommer der. Den siste innledet et polygamt forhold med to kvinner, og de ble en kontroversiell trio blant sosieteten.

Cassandra kunne imidlertid ikke brydd seg mindre: hun hadde et godt liv, langt fra da hun startet ut som en kremmer i Rockson. Hun og Preston var lykkelige sammen, og sorgen var derfor stor da Cassandra døde av et hjerneslag grunnet et økende alkoholforbruk. Preston sørget over henne resten av livet sitt, og døde som en miserabel og ulykkelig mann.

## ***Trivia***

1. *Cassandra* er en varant av det greske Κασσανδρα *(Kassandra)* som muligens er hentet fra κεκασμαι (*kekasmai*) "overgå, å skinne" og ἀνήρ (*anḗr*) "mann", og kan settes sammen til "skinner på menn".
2. *Jewell* er en variant av det engelske navnet *Jewel*, som er delvis relatert til den direkte oversettelsen *juvel*, og det gammelfranske *jouel* – som mest sannsynlig er relatert til *jeu* "spill, lek".
	* Det kan også trekkes til det bretonske *Judicaël*, den franske formen av det gammelbretonske *Iudicael*, sammensatt av elementene *iud* "fyrste" og *cael* "generøs"
3. *Braidenbecker* er et navn som er sammensatt av navnelementene *Braiden* "laks" og *Becker*"baker".
Markios Iphigeneius

**Markios Iphigeneius** (ca. 180, A.Æ. – ca. 230, A.Æ.) var en avalonsk ridder av Mozenstock og sofist, og broren til Prudence og Herleva Iphigeneius. Han var en fjern slektning av Ásketill Ewald, som han snyltet på for å kunne komme seg nær sofisten Patina Chanossa.

Vokst opp ved det voksende hoffet i Flynn City, tok Markios innover seg hvordan mennesker over hele landet snakket og ordla seg. Han var ofte i diskusjoner med dem, og skaffet seg både venner og fiender. Han ble en mester i retorikk, og kunne med tiden vri hver diskusjon til sin fordel. Dette gjorde ham allikevel til en stor plage for blant annet Blodhjelmen da han stadig spurte og gravde om hva som var tiltrekkende med å falle for en av samme kjønn.

Som familie, kunne allikevel Markios aldri straffes. Blodsbånd kunne ikke brytes, men de kunne proppes. På ordre av Nerissa Ewald, guvernør av Flynn, ble han satt til å dra til de forskjellige ridderskapene og belære dem om hvordan de skulle te seg for hoffet når Blodhjelmens kampanje var fullført – i det håp om at han skulle bli myrdet av noen riddere som fant dette så uforskammet. Da han ved én anledning kom over et ridderskap hvor familien hadde begått selvmord fremfor å kaste seg under Blodhjelmen, annekterte Iphigeneius-ene landområdet, og gjorde seg selv til riddere. Med en adelsrang ved roret, ble søstrene hans også damer av dette landet. Tasoula-Antoine Ewald forarget seg over søsterens tankeløshet, og fikk henne myrdet for det. Hun valgte med det å bannlyse Markios fra hovedstaden: hvis han hadde motet til å annektere et landområde uten hær eller kongelig samtykke, sto han på egne bein.

Markios bygde en villa, og reformerte borgen til å tjene som kaserne. Han bygde opp en liten hær ved å rekruttere landeveisrøvere og prostituerte, som alle fungerte som fotsoldater og bueskyttere. Han etablerte seg et navn, og villaen ble snart en møteplass for andre sofister. Samtalene deres gikk i hovedsak om retorikk, og hvordan å snu en diskusjon til sin fordel. Markios ble med dette tatt i øyesyn av Patina Chanossa, som han hadde møtt ved flere anledninger i Flynn City.

Markios ble imidlertid fremdeles forhatt av huset Ewald, især da de mente at flaksen var så overlegent på hans side – og han ble myrdet av en gruppe filosofer som hadde avskydd hans tankemåte. Borgen og villaen ble brent til grunne for å slette alle spor etter Iphigeneius-ene.
Diplomdoktor

**Diplomdoktor** er tittelen til en kandidat som har bestått avsluttende eksamen fra medisinsk høyskole eller universitet, i første rekke i Avalon. Tittelen er høyest oppnåelige innenfor det avalonske legestudiet, og blir bare overgått av hofflegen – selv om denne personen ikke nødvendigvis har høyere kompetanse enn en diplomdoktor, da disse oftest er av den avalonske høyadelen.
Frederick Hall

**Frederick Hall** (285 – 343) var en avalonsk ridder og far til fremtidige guvernørgemal Druzella Hall, som han hadde fått med sin kone Cassidy Volga – som døde i barselseng. Han var den eldre broren av Holden Hall.

Frederick var født av en ridder og dame, og de oppdro ham til å være lojal og ridderlig. Da han giftet seg med Casidy, oppfylte han pliktene sine og var tro mot henne – han lå aldri med noen annen kvinne under hans fire år lange ekteskap. Da Cassidy døde, giftet han seg ikke på ny.

Med Cassidys død åpnet det seg en dør med fødselen av Druzella. Hun kunne giftes bort til en rik bymann som var interessert i land – og gi Frederick en god pensjonisttilværelse. Han håpet på en person med bedre rykte enn guvernør Jehohanan Sævine, men Druzella fikk stå for sine egne valg. Han sikret seg en god tilværelse som eldre mann, som han hadde trodd. Han lot den lille borgen og områdene bli overlatt til broren sin. Holden og ektemannen hans, Percy, sørget for at Jehohanans interesser ble ivaretatt – da hans uansett brukte mye tid i Lost Town.

Da Fredericks datter ble anklaget for høyforræderi og forføring av menn i tjenesten, prøvde Frederick å få svigersønnen fra å henrette Druzella. Det var fåfengt, for guvernøren hadde allerede bestemt seg. Samme dag som Druzellas hode skulle rulle, ble Frederick funnet i sengen på Sævine Castle med halsen skåret over.

Ikke lenge etter Fredericks dødsfall, døde Holden og ektemannen – myrdet av Jehohanans agenter.
Bertille Qancey

**Bertille Adélaïde-Laurette Qancey** (født **Périgord**) (1. oktober 1378 A.Æ. – 29. februar 1404 A.Æ.) var en coastisk grevinne av La Colline, og fyrstinne av Coast gjennom ekteskapet sitt med Édmound Qancey, som hun fødte en dødfødt sønn.

## ***Biografi***

Født og oppvokst i La Colline var Bertille den yngste jenten i en søskenflokk på seks. Hun var en naiv og belest pike som trodde i større grad hun ville møte sin ridder i skinnende rustning enn å bli en brikke i et politisk spill i kontroll av grevskapet.

Under keiserinne Marie I av Tussarix sin regjeringstid vokste korrupsjon og familiefeider eskalerte. De edleste adelsmennene nøt godt av en hore som var kommet til hoffet og var avhengige av dem til å orintere seg i politikken, og dermed bli manipulert til å bestemme hva som var rett og galt.

En fiende av Périgord-ene, Roparzh Desjardins, benyttet seg dermed til å iscenesette et drap på Bertilles far og bror, og gifte seg med moren hennes. Ekteskapet deres var resultatet av en håpløs, ensidig romanse. Roparzh hadde elsket Anastasie som ungdom og ikke gitt slipp på henne: etter å ha blitt forfremmet til Keiserinnens Stallkar, var han en profilert skikkelse i hovedstaden. Han hadde allikevel et par uekte tvillingsønner – antatt sammen med keiserinne Marie – som han giftet til Bertilles søstre for å gjøre sitt krav på La Colline legitimt.

## ***Trivia***

1. *Bertille* er et fransk diminutiv av det engelske *Bertha*, som opprinnelig var starten av enkelte germanske navn og betyr "klar, skinnende".
2. *Adélaïde* er den franske formen av *Adelaide*, som kommer av det germanske *Adalheidis* og betyr "edel karakter".
3. *Laurette* er den franske feminine diminutivet av det senlatinske *Laurus* "laurbærblad".
4. *Périgord* kommer fra navnet på en region i Sør-Frankrike, og kommer muligens fra gallisk opprinnelse.
5. *Qancey* er adaptert av det engelske *Quincey*, som kommer fra det latinske *Quintus*, som betyr "femte". I det gamle Roma ble navnet i tradisjon gitt til det femte barnet i en søskenflokk eller et barn født i årets femte måned, mai.
Elena Romentus

**Elena Romentus** (født **Elliot**) var en avalonsk ridderdatter. Hun var første barn av fem, og konen til konspiratøren Leopold Romentus. Elena mente hun fortjente noe bedre enn en mann av lav klasse, men han hadde en stor inntekt og kom til å overøse henne med gull og andre verdisaker.

Elena fikk i sitt ekteskap, kjøpt et gods i Soleil, hvor hun tilbrakte alle årene sine i ekteskapet. Hun levde et utsvevende liv, med flere elskere – med blant annet tre soleilske politikere, én avalonsk diplomat og til og med en hest (om det siste er sant eller ikke er usikkert, men høyst usannsynlig).

Elena visste ikke om sin ektemanns rolle i Osmosis-konspirasjonen, som hun fremsier i sitt utsagn foran domstolen i London. Hennes eneste forbrytelser har vært å ikke å leve opp til sine ekteskapelige forutsetninger (født Leopold et barn), ikke vært tro til sin ektemann, og kontrollert politikere til å vedta lover som ville gagne henne og hennes økonomiske tilstand i Soleil.

Allikevel, så var den avalonske diplomaten en deltager i Osmosis-konspirasjonen, og ved dennes henrettelse, ble Elenas navn trukket ned i sølen. Som et resultat av dette, ble hun kastet bort av sine elskere og levde resten av sitt ynkelige, miserable liv i et lite landsens hus.
Gaston Herbault

**Gaston Michel Herbault** (4041 – 4078) var en tussarixisk baron av Buléchamps, som prøvde flere ganger å stille som guvernør av Le Ryxân, men lyktes aldri – mye grunnet de falske ryktene om at han var homofil. Han var faren til Claude, Joëlle, Charlotte og Léonide Herbault – alle var barn som han hadde fått med den 15 år yngre konen sin, Marie.

Han vokste opp i et trygt miljø sammen med mange gode venner rundt seg, og fikk en god opplæring av foreldrene sine. Faren hans derimot, Philippe, var en utenforstående adelsmann som hadde vært vitne til keiserinne Hélouïse I overta tronen, og hadde av den grunn svært liten tiltro til monarkiet. Gastons mor, Madeleine, var derimot en ivrig rojalist, da faren hennes var blitt myrdet av den forrige monarkens bror. Etter å ha åpenlyst diskriminert keiserinnen, ble Philippe henrettet. På grunn av dette mistet Gaston faren sin som en 10-åring, og ville blitt baron om han var gammel nok. Fram til han ble 20, var det moren hans som tok seg av alt det administrative vedrørende forvaltningen av Buléchamps.

Gaston var lenge på utkikk etter noen å gifte seg med, men ingen ville gifte seg sønnen av en som egget til opprør mot monarkiet. Det var først femten år etter å ha blitt baron, at han fant noen å gifte seg med. At han ikke fant seg noen hustru, fikk rykter til å gå at han "spilte på det andre laget", men disse ryktene ble avløst da han dro til Versailles en sommer for å vise seg og konen fram. Under denne tiden, la han ekstra stor vekt på at han var lykkelig gift med sin kone, og ventet et barn det følgende året – men ryktene svirret fremdeles. Etter den mislykkede sesongen i Versailles, returnerte han ikke til sosietetslivet.

Han ønsket derfor å få sønnen sin opp og fram i livet, hvilket han lyktes med – i og med at han ente med å bli guvernør av Pelirius. Gaston døde i 4078 som en 37 år gammel mann grunnet hjernehinnebetennelse.
Champs-Mobile-Thierry nr. 13

**Champs-Mobile Thierry nr. 13** ble bygget som husstand til familien du Floem. Huset ble bygget et sted mellom Imperiets 145.-150. år og varte i tre og et halvt år. Ordren ble gitt av marki du Floem. Arkitekten var en arusisk adelsmann, og ville bygge en bro mellom Tussarix og Arusius – dessverre måtte det mer til enn et hus for å skape fred mellom disse partene.

Da huset var bygd ferdig, var kjøperen død, og den nye markien flyttet inn deretter sammen med sin familie. Herregården ble bygget med en stor hage som var til å ta pusten fra en. Den var blitt laget etter ordre av Jeanette de la Chapalle – markiens kone.

Huset ligger i gaten Champs-Mobile-Thierry, og ligger heller ikke langt fra palasset i Le Ryxân. Ettersom markiens datter var forlovet med kronprinsen, ble huset satt i et sterkt søkelys. Familien hadde hatt en stor plett på valg av arkitektur, men da de kongelige fant stedet godt, kunne ikke hoffet gjøre annet enn å følge etter. Etter dem kom andre adelsmenn.

Under opptøyene som herjet fra mai til juli i Imperiets 181. år, ble huset stormet av revolusjonære. Alle tjenestefolkene ble drept på stedet. Eieren av huset på den tiden – lady Carmén du Floem (Îpranvix var død) – var på vei mot Nasjonalkonventet, og var derfor ute av huset da det ble angrepet. Den yngste av du Floem-søsknene ble tatt til fange, og satt i fengsel på livstid. Huset sto derfor tomt en lang periode.

Under revolusjonen ble huset brukt som et møtested for enkelte medlemmer av Nasjonalkonventet, hvor de avtalte diverse ting i husets overdådige saler (mens de tilbød seg selv med markiens vinkjeller). Huset ble ikke tatt vare på, og det ble snart bestemt at de skulle rives for å lage et feltsykehus – i mangel på det under krigen mot Trippelalliansen.

Etter at Robespierres død i Imperiets 188. år, fikk Hyanus huset restaurert og gjort det til et musem som han oppkalte etter familien: *Musée de la Du Floem-famille*. Bygningen ble derimot rammet av en brann i Imperiets 188. år, og Staten hadde ikke penger nok til å restaurere det på nytt. Derfor ble det reist et minnesmerke om deres familie – på ordre av Hyanus – over ruinene i et lite parkområde.
Charles-Henri Mendeley d'Elbée

**Charles-Henri Mendeley d'Elbée** (født **Patrice**) (Imperiets 103. år – Imperiets 153. år) var greve av Elbée gjennom sin kone Thérèse, som var etterkommer av den forrige greven; sammen med konen sin fikk Charles-Henri to barn: Philippe-André og Xavier. Sammen med en baronesse hadde han fått datteren Paulette utenfor ekteskapet.

Som greve av Elbée ville Charles-Henri vært guvernør av Lulan, men da han var giftet seg inn i Mendeley-klanen – og ikke et medlem fra fødselen av – hadde han ikke krav på denne rollen. Derfor tok han opp maling som en hobby. Han ble hyret av markien av Soulier til å male hele hans familie, hvilket greven gikk med på.

Charles-Henris malerier var laget med en rekke kjemikaler som ble hans undergang. Kroppen hans sto ikke imot luften som kjemikaliene i atelieret ga fra seg. De forverret lungene hans over tid, og da man oppdaget at han led av en sjelden lungesykdom var det for sent. Greven døde på grunn av kunsten han levde for.
Tribe of Shadows

## History

The Tribe of Shadows live in an underground city. The Tribe of Shadows and Tribe of Light lived in peace and harmony, their domains separated by the "Words Worth" tablet—a huge monolith slab erected by an almighty creator. Although the tablet has writing on it, neither Tribe can read the text. One day, Words Worth was mysteriously destroyed by an unknown entity; its fragments were scattered among the domain of the Tribes of Shadow. The two Tribes blamed each other for the tablet's destruction, and started a war that has continued for 150 years (100 in the anime). Astral, prince of the Tribe of Shadow, desires to become a Swordsman of Shadow.

## Appearances

The Tribe of Shadows are largely part-human-part-animal creatures and monsters.

## Members

* Wortoshika
* Katra
* Sharon
* Nina
* Stallion
* Tessio
* Carrot
* Astral/Pollux
* Kaiser
* Hyde
* Weiss
* Ariadne
* Delta
* Bellabella

## Abilities

The skill of sword-fighting is known in the tribe. They have a lifespan five times as long as the Tribe of Light and age one-fifth as quickly.
Anne Tress

**Anne Tress** (317 – 359) var tredje kone til Jehohanan Sævine og femte guvernørgemal av Sævine. Hun var datter av Farvaldr og Magdalene Tress, og storesøster til Danielle Tress.

Anne var datteren av en handelsmann i Sævine, og Jehohanan fant henne attraktiv. Faren hennes var dessuten en av de mest fremgangsrike mennene i byen, og sikret Jehohanan en god medgift som han kunne bruke til flere prostituerte. Anne følte seg forrådt da hun fant ut av dette, og hun nektet tvert å ha noen form for samleie etter denne avsløringen. Jehohanan svarte med å sende henne i et kloster. Ekteskapet deres varte i ti måneder. Etter at ekteskapet tok slutt, tok hun tilbake pikenavnet sitt.

Etter dette hyret Jehohanan inn noen agenter til å myrde Tress' far og resten av familien - og ta alle penger og rikdommer han hadde.

## ***Trivia***

1. Anne kalte alltid Jehohanan for *Sævine*, da hun ikke ønsket å knytte seg til ham.
Annaig de Revin

**Annaig de Revin** (d.: ca. 590 A.Æ.) (født **Daamé**) var en tusarsk grevinne av Revin, og hustru av Garnier de Revin.

Med sitt tilholdssted i Rivère Revin, var Annaigs husbond én av grevene som nektet å føye seg for Pharamond Tussarix, en selvutnevnt monark, hvis familie hadde underlagt seg flere landområder ved å samle grever under seg som sine vasaller. Ved å tømme Valois-fjellene for sølv og gull og engasjere lojale adelsmenn til å kjempe for ham i grevestridene, ble Annaig og Garnier ett av kongens mål.

Hennes ektemann nektet å gjøre knefall for Pharamond da han innledet en beleiring på byen deres. Familien ventet det hele ut, men kongen hadde god tid. Tilstanden i byen forverret seg, og greven endte lidelsene ved å begå selvmord. Han kylte en dolk gjennom hjertet sitt: Annaig skal ha hjulpet ham med det, da han ikke maktet det av fri vilje – selv om sannheten bak dette er usikker. Nyhetene om grevens død nådde Pharamond raskt, som brøt ned portene og steg inn i grevens palé under hans bisettelse. Annaig anklagde kongen for hennes manns død, og sverget å hevne ham. Pharamond svarte med å gå henne og familien hennes – både den inngifte og biologiske – bli hengt utenfor byportene.

## ***Ettermæle***

Det dramatiske inntoget under Garniers bisettelse ble gjenskapt årtusener senere i *Forbannelsen*av Armand de Sonvaldents – en etterkommer av den anerkjente arkitekten av Pauls Universitet.

## ***Trivia***

1. *Annaig* er den bretonske formen av *Anna*, som har sitt opphav i det internasjonale *Hannah*. *Hannah* har sitt utspring i det hebraiske חַנָּה*(Channah)*, som betyr "ynde".
2. *Daamé* har den adapterte formen av det hollandske suffikset *di* som brukes ved navn som betyr "sønn av". I *Elementene* brukes *da* om individer som er "datter av" en person, ofte faren, med dennes navn. Den maskuline formen blir *do* "sønn av".
	* *Daamé* er et tusarsk etternavn og betyr "datter av Amé". *Amé* er et gammelfransk navn, og betyr "elsket". Navnet kan derfor løst oversettes til "datter av den elskede". Ettersom denne formen for etternavn var mest vanlig blant arbeiderklassen, kan dette tyde på at Annaig kom fra en lavere klasse enn sin ektemann.
Figari (teaterrolle)

**Robert Figari** er navnet på en fiktiv karakter i Charlotte Gouzes teaterstykke med samme navn: *Figari*. Ifølge librettoen av Alexandre Laurent Bonhomme, var Figari en mann som jobbet på bryggene i Saint-Jacques, men bodde i Saint-Germain, Le Ryxân. Han var etterlatt på trappen av et offentlig barnehjem, og Figari tjente seg til et levebrød som syvåring. Damen som drev barnehjemmet hadde gitt ham en jobb på bryggene i hovedstaden, og Figari var glad for hennes initiativ.

Da han mistet jobben sin, ble Figari tatt under vingene av familien Yvette, hvor han utviklet et forhold med den yngste der: Élise. Når Élises mor, Elvera, sier at hennes datter skal gifte seg med Figaris gamle sjef, kaster Élise seg utfor taket fra hennes fangetårn og begår selvmord. Figari mister jobben, og søker hjelp hos venner i sosieteten. Sammen trener de, og angriper endelig herregården hvor Elvera og Figaris gamle sjef bor. Etter å ha drept sistnevnte, blir Figari skutt i hodet av Elvera, som også tar sitt eget liv etterpå.

## ***Trivia***

1. Under én av forestillingene gikk det galt under skuddvekslingen. På slutten av stykket skjøt baronessen skuespilleren som spilte Figari på ordentlig. Skuespilleren døde ikke, men tok harde skader: ryggraden ble skadet, og han kunne ikke lenger gå.
	* Skuespillerinnen som hadde rollen som baronesse Yvette, fikk sparken – og ble satt i arrest noen måneder senere for å ha begått denne forbrytelsen, samt stjålet penger og smykker fra teateret.
Felicitas

**Felicitas** var en halvgud som var blitt skapt av to Oldtidsguder: Helios og Morrígan. Felicitas' formål var å jobbe sammen med Edens folk for å stoppe halvgudene Persofene og Heidos. Hun ble skapt som en sandtemmer, og derfor var hun kun beregnet som et våpen for Helios og Morrígan. Gudene begjæret å felle halvgudene som var skapt av Elementvokterne – og på denne måten fjerne Vokternes kontroll av Over- og Underverdenen og Limbo.

Kort tid etter slaget om Dol Erimar, ble Felicitas anklaget for å drive med heksekunster. Hun ble satt i et fangehull til en krigsherre; her skulle hun sitte og råtne. Mens hun ventet på døden, hadde dommerne endret dommen hennes til henrettelse ved halshugging. Dagen før henrettelsen, hadde noen duer fortalt Hermes – en annen halvgud skapt av Vokterne – om oppstyret, og han advarte Vokterne sporenstreks. Disse sørget for en rask død for Felicitas. For å kunne undersøke henne i skjul – men samtidig hindre henne i å gjøre urett ovenfor menneskene – gjorde de henne til et stjernetegn. Som stjernetegnet Felicitas, kan nå den en gang så mektige halvguden studere sine tidligere allierte, inntil videre …

## ***Trivia***

1. Felicitas har blitt adaptert til å symbolisere en vokter som beskytter grønnøyde personer i Pan-Taka i Oververdenen. Pan-takerne brukte henne som dette på bakgrunn av Avalons adapsjon til grønnøyde: energifull person; Felicitas skulle derfor piske de late til å tjene samfunnet.
2. Felicitas var en romersk gudinne for elskov
Emmalyne Wave

**Emmalyne Wave** (født **Leutguard**) (ca. 220 – ca. 270) var en avalonsk dame av Wave, og en mulig arving til setet som dame av Alessia, ettersom hun var grandniesen av Wyvern Leutguard. Hun var gift med Monks "The Skinner" Wave, som hun fikk tre barn med, deriblant den homoseksuelle Barak – som hadde fått navnet sitt etter Monks' fetter.

Det er usikkert når hun ble kjent med Monks Wave, men det som er sikkert er at foreldrene hennes presenterte dem for hverandre. Dette medførte at hennes barn- og ungdom gikk hovedsakelig ut på å være sammen med Monks som sommeren, og drive administrasjon av farens ridderskap.

Da hun var gammel nok til å bli giftet bort, ble hun ektet til Monks i et arrangert ekteskap igangsatt av Emmalynes og Monks' foreldre. Da de giftet seg, og da de senere omsider overtok rollen som forvaltere av Wave, var det Emmalyne som tok seg av det administrative – samt oppdra barna sine.

Da ektemannen døde, overtok sønnen hennes stillingen som ridder av Wave *de jure*, men ble først den fungerende ridderen da han ble 20 år, og ble den enevledige ridderen. Hvem som arvet stillingen som dame av Wave er usikkert, da ridder-setet gikk til Baraks bror og hans kone – men navnene deres er forsvunnet.