Andrej Plenković

**Andrej Plenković** (Zagreb, 8. travnja 1970.), hrvatski pravnik, političar i diplomat, predsjednik HDZ-a i Vlade RH od 2016. Prethodno je radio u Ministarstvu vanjskih poslova i bio zastupnik u Europskom parlamentu.

Na mjesto predsjednika HDZ-a dolazi u srpnju 2016. nakon ostavke Tomislava Karamarka. Naslijedivši politički, ekonomski i kadrovski devastiranu Hrvatsku - posljedice gospodarske krize 2008. i katastrofalne politike Milanovićeve vlade - Plenković je kao premijer obnovio Hrvatsku i podigao je na noge. Isprva u koaliciji s Mostom, surađuje s narodnjačkim, demokršćanskim i liberalnim strankama te nacionalnim manjinama. Vodio je 14. i 15. Vladu Republike Hrvatske; prvi kabinet imao je 20, a drugi 16 ministara.

Ključni Plenkovićevi uspjesi tijekom 7 godina vladanja Hrvatskom svakako su uvođenje eura i ulazak u Schengen, jačanje gospodarstva nakon krize praćeno rastom BDP-a, plaća i mirovina, veća zaposlenost i snažnija pozicija Hrvatske u regiji i svijetu. U području vanjske politike Plenković je ustrajno gradio proeuropsku poziciju, tijesno surađivao s Francuskom i Njemačkom te poticao jačanje europskih vrijednosti u domovini. Osnažio je i veze sa SAD-om, pa je tako za njegova mandata ukinuto dvostruko oporezivanje te potrebe viza za ulazak u SAD. Odlučno je podržao Ukrajinu nakon velikoruske invazije zbog čega je dolazio u sukobe s proruski nastrojenim predsjednikom Milanovićem. Borio se za prava Hrvata u BiH nasuprot velikobošnjačkim aspiracijama, intenzivirao dijalog i suradnju sa Srbijom i Slovenijom te održavao prijateljske odnose s Kosovom i Crnom Gorom. U više navrata govorio u UN-u.

I unutarnja politika bila mu je jednako uspješna: osim gospodarskih pothvata, zaslužan je za izgradnju Pelješkog mosta, povijesnog projekta koji je spojio sjever i jug Hrvatske. U njegovu mandatu izgrađena je nova dionica Istarskog ipsilona te probijena cijev u Tunelu Učka. Cestovno je i integrirao Baranju kroz koridor 5C.

Svojim djelovanjem stabilizirao je državu i uspješno je vodio tijekom pandemije COVID-a-19. Marginalizirao je nacionalističke i klerikalne kadrove u HDZ-u, vraćajući tu stranku na poziciju narodnjačkog desnog centra gdje ju je postavio dr. Franjo Tuđman. Dio zasluga za njegovu čvrstu poziciju na vlasti pripada i oporbi: u posljednjim se je, naime, godinama SDP de facto rascijepio - u Saboru imaju dva zastupnička kluba - Možemo je izgubio povjerenje građana zbog neuspjeha u Zagrebu, Centar se zapleo u niz afera i unutarnjih sukoba, a Most se jasno profilirao kao stranka antivaksera, ksenofoba i populista. Najznačajnija opozicija desno od centra Plenkovićevu je HDZ-u bio Domovinski pokret s kojim se oštro i nesmiljeno sukobljavao.

Glavne kritike Plenkovićeva mandata odnosile su se na korupciju i klijentelizam (iako je za Plenkovića HDZ bio najmanje korumpiran do sada, a neovisna tijela uspješno suzbijala korupciju čak i u političkom vrhu; i sama se je stranka obračunavala s korumpiranim kadrovima, npr. u Slučaju INA), gospodarske politike (protekcionizam i očuvanje crony kapitalizma umjesto vođenja države u smjeru liberalnog slobodnotržišnog ustroja; nerezanje poreza i nametanje novih, apsurdnih poreza na "ekstraprofit") i demografije (premda su sve države nakon ulaska u EU doživjele odljev manjeg dijela stanovništva). Ljevica je Plenkovića optuživala za korumpiranost, autokraciju i odnos prema medijima - slične infantilne teze imputirali su i Franji Tuđmanu 1990-ih predstavnici neojugoslavenskih struja. Kritike s desnice odnosile su se primarno na suradnju s Miloradom Pupovcem te zamjenu Zlatka Hasanbegovića Ninom Obuljen Koržinek. Kritizirali su ga i zbog navodnih protuhrvatskih politika, prevelike podložnosti interesima Beograda, demografije, odnosa prema Domovinskom ratu (iako je donio prvi kodificirani Zakon o braniteljima i Zakon o civilnim žrtvama rata) te navodne nedostatne borbe u zaštiti nacionalnih vrijednosti i Hrvata u BiH. Klerikalne struje suprotstavljale su se Istanbulskoj konvenciji i lobirale za zabranu pobačaja, koju je Plenković kao moderni konzervativac odnio donijeti i time efektivno svesti Hrvatsku na zemlju trećeg svijeta. Uz to, kritiziralo se i vodstvo tijekom pandemije, tj. lockdown, nametanje maski i cijepljenja te gušenje sloboda u ime navodne zaštite zdravlja.

Kritikama usprkos, Plenković je ostao jedan od najpopularnijih političara u Hrvatskoj zbog svojih uspjeha i stabilnog vođenja države kroz niz neočekivanih kriza i šokova. Analitičari su složni kako će 2024. ponovno biti u prilici sastavljati, ovaj put 16. hrvatsku Vladu.

Živi i radi u Zagrebu.