recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Залізні Гори

**Залізні Гори** (англ. *Iron Mountains*) або **Еред-Енґрін** — величезний гірський хребет на півночі, що простягався через Середзем’я зі сходу на захід. На заході він вигинався на північ за сто льє від Гелькараксе.

## Історія

У давні часи Залізні Гори були розташовані близько до Синіх Гір на заході та Червоних Гір на сході, але під час війн між Валарами та Мелькором гірський хребет було зруйновано.

Великі фортеці Мелькора, Анґбанд і Утумно були розташовані в Залізних Горах. На північ від гірського хребта, лежали області постійного холоду.

Після Війни Гніву Залізні гори були зруйновані та зникли, принаймні та їх частина, що лежала безпосередньо на північ від Белеріанду.

## Зображення в адаптаціях

Карен Вінн Фонстад у своїй книзі "Атлас Середзем’я" припустила, що залишками Залізних Гір після Першої Епохи могли бути всі північні гірські хребти Еріадору та Рованіону: Анґмарські Гори, Еред-Мітрін і Залізні Пагорби, все ще зайняті орками та драконами аж до кінця Третьої Епохи.

Однак це уявлення передує публікації "Народів Середзем’я", де розкривається, що Сірі Гори та Залізні Пагорби існували в Першу Епоху незалежно від Залізних Гір. Саме в цей період ґноми Кгазад-думу вперше колонізували Залізні Пагорби. Вони також вважали Сірі гори, що лежали між Кгазад-думом і Залізними Пагорбами, частиною своєї території.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Втрачений шлях та інші історії, *Частина друга: Валінор та Середзем'я до Володаря перснів*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Улаштування Середзем'я, *Амбарканта*
3. ↑ Карен Вінн Фонстад, Атлас Середзем'я
Гельфред Зеленорукий

**Гельфред Зеленорукий** (англ. *Halfred Greenhand*) — гобіт з Гобітова, Шир.

## Історичні відомості

Гельфред народився у 1251-му році за Літочисленням Ширу і був другою дитиною Гольмана Зелені Руки. Ім'я матері Гельфреда невідоме.

У гобіта була старша сестра на ім'я Горобина, а також два молодших брата і сестричка. Горобина була старша Гельфреда на два роки, адже народилася у 1249-му. Двоє молодших братів, Ерлінґ та Гендінґ народилися у 1254-му та 1259-му, відповідно.

Наймолодша сестра Ружа з'явилася на світ у 1262-му році за Літочисленням Ширу.

Гельфред успадкував від свого батька неабиякий хист до садівництва. Він взяв його прізвисько за повноцінне прізвище і так, трохи згодом, всіх гобітів їхнього роду почали звати Зеленорукі.

Ім'я дружини Гельфреда у Генеалогіях не наведено, однак відомо, що у нього був син, якого він назвав на честь свого батька — Гольманом.

Дата смерті Гельфреда залишається невідомою.

## Етимологія

Ім'я походить від староанглійського *healfrēad* «напівчервоний, червонуватий» або від *healfrǣd* «напіврадник».

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Джим Аллан (1978), Вступ до ельфійської, *Присвоєння імен*, стор. 194
Еа

**Еа** (кв. *Ëa*), (Всесвіт) — слово, яким на квенья позначається всесвіт як маніфестація бачення Айнур. Походить від слова на квенья зі значенням *бути*.

Таким чином, **Еа** є Світ Сущий як протилежність Ні — Сущому. У зв'язку з цим можна припустити, що все за межами **Еа**, включаючи Чертоги лихоліття і Порожнечу, не має матеріальної форми.

Айнур, ангелоподібні істоти, називали **Еа** «Малим Королівством». Це означає, що для сприйняття жителів Еа доступна лише мала частина Творіння. **Еа** — слово, яким Еру Ілуватар розпочав буття Всесвіту.
[[ru:Эа]
Ерлінґ Зеленорукий

**Ерлінґ Зеленорукий** (англ. *Erling Greenhand*) — гобіт з Гобітова, Шир.

## Історичні відомості

Ерлінґ народився у 1254-му році за Літочисленням Ширу і був третьою дитиною та другим сином Гольмана Зелені Руки. Ім'я матері Ерлінґа невідоме.

У гобіта була старша сестра на ім'я Горобина, а також старший брат Гельфред, що пізніше став відомим садівником і взяв прізвисько свого батька за повноцінне прізвище, так що, трохи згодом, всіх гобітів їхнього роду почали звати Зеленорукі.

Також у Ерлінґа був молодший брат на ім'я Гендінґ та сестричка Ружа, яка з'явилася на світ останньою, у 1262-му році за Літочисленням Ширу.

Невідомо, чи була у Ерлінґа сім'я і чи лишив ін по собі нащадків. Дата смерті гобіта також залишається невідомою.

## Етимологія

Староанглійське *eorling* означає «нащадок графа (благородного)». Це те саме слово, що й Еорлінґи, але воно не стосується Еорла Юного.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Джим Аллан (1978), Вступ до ельфійської, *Присвоєння імен*, стор. 194
Аратан

**Аратан** (англ. *Aratan*) — другий син Ісільдура. Народився у 3339 р. Другої епохи, в Ґондорі.

## Основні відомості

### Участь у

Охорона Кіріт-Унґол, Трагедія на Ірисових Луках

## Історія

У Війні Останнього Союзу Аратан і його брат Кіріон не брали участі в облозі Барад-дуру. Натомість, Ісільдур послав синів до Мінас-Ітіля, щоб охороняти Кіріт-Дуат і запобігти можливій втечі Саурона, якщо той вирветься з облоги.

Аратан загинув під час Трагедії на Ірисових Луках разом із братами Елендуром і Кіріоном і батьком Ісільдуром.

Кіріон загинув першим, Аратан отримав смертельне поранення намагаючись врятувати брата. Після поранення Аратана, саме Елендур порадив батькові надягнути Єдиний Перстень і спробувати втекти із засідки в яку вони потрапили.

На момент смерті Аратану було 104 роки.

## Етимологія

Аратан – ім'я мови квенья. Його значення достеменно не відоме, але толкініст Пол Стракс припускає, що воно означає "Шляхетна людина" і є складним словом *(a)ra-* ("благородний") і *atan* ("Людина").

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Катастрофа на Ірисових полях, Нотатка 11
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Частина третя: Третя епоха, "Трагедія на Ірисових Луках"
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", Про Перстені Влади і Третю епоху
4. ↑ Paul Strack, "Q. *Aratan* m.", Eldamo - An Elvish Lexicon (accessed 27 January 2022)
Довжиця

**Довжиця** або **Ленґвелл** (*англ*. *Langwell*) — річка в північному Середзем'ї.

## Довжиця

### Місцина

На схід від Імлистих гір, в долині р. Андуїн

## Географічні особливості

Довжиця бере свій початок в Імлистих горах і при злитті з річкою Сизиця утворює Велику річку Андуїн.

## Історія

У межиріччі річок Довжиці і Сизиці у 1977—2510 рр. Третьої епохи існувало королівство Еотеод. В 1977 р. Третьої епохи Фрумґар повів народ Еотеоду на Північ, з середньої до верхньої частини долини Андуїну, подалі від все зростаючих Тіней Дол-Ґулдура. Вони побудували свою столицю Фрамсбурґ (названу на честь Фрама, сина Фрумґара) між річками Довжиця і Сизиця.

Народ Еотеода залишив береги Довгенької в 2510 р. Третьої епохи. Того року нова небезпека почала загрожувати Ґондору. Велика орда диких людей із північного сходу промчала через Рованіон і, підійшовши до Бурих Земель, перетнула Андуїн на плотах. Водночас — випадково, а може, і за чиїмось задумом — орки напали з Імлистих гір. Загарбники спустошили Каленардон, і намісник Ґондору Кіріон послав на північ прохання про допомогу — адже люди з Долини Андуїну віддавна приятелювали з мешканцями Ґондору. Новини про скруту Ґондору дійшли до Еорла, і хоча здавалося, що було вже запізно, вирушив він із великим загоном вершників.

Еорл прибув на Битву на Келебрантському Полі. Там північній армії Ґондору загрожувала поразка. Розбиту на Плато, відрізану з півдня, змушену переправитися через р. Світлу, її несподівано атакувала армія орків, яка відтиснула північан до Андуїну. Будь-яка надія була втрачена, аж тут із Півночі неочікувано з'явилися вершники й ударили в тил ворога. Тоді все змінилось, і ворог, розбитий ущент, був відтиснутий за Світлу. Еорл із його воїнами переслідував їх, і такий страх наганяла кіннота Півночі на ворога, що загарбників Плато охопила паніка, і вершники переслідували їх на рівнинах Каленардону.

Після цієї битви Кіріон у нагороду за допомогу віддав Каленардон між Андуїном та Ісеном Еорлові та його народу. Тоді й полишили вони межиріччя річок Довгенької і Сизиці, й оселились на новій землі.

## Джерела

1. ↑ J.R.R. Tolkien, Christopher Tolkien (ed.), *Unfinished Tales*, "Cirion and Eorl and the Friendship of Gondor and Rohan", (ii) *The Ride of Eorl*
2. ↑ 2,0 2,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", *Додаток В*
Гобіт: Битва п'яти воїнств

**Гобіт: Битва п'яти воїнств** (англ. *The Hobbit: The Battle of the Five Armies*) — третій фільм кінотрилогії "Гобіт", екранізація казкового роману Джона Роналда Руела Толкіна "Гобіт, або Туди і Звідти".

Фільм вийшов у прокат 17 грудня 2014 року (США).

## Загальні відомості

Фільм "*Гобіт: Битва п'яти воїнств*" — третій фільм кінотрилогії "Гобіт", заснований на останніх розділах казкового роману "Гобіт, або Туди і Звідти". Першим фільмом був "*Гобіт: Несподівана подорож*" (2012), другим "*Гобіт: Пустка Смоґа*" (2013).
Гальдір

**Гальдір** (англ. *Haldir*) – ельф з Лоріена. Розвідник і один з правоохоронців північних кордонів Лоріена. У Гальдіра були брати: Руміл і Орофін. Шаблон:Халдір

## Життепис

15 січня ТЕ 3019 Гальдір разом з братами зустрів Братство Персня, коли ті увійшли в ліси Лоріена. Ельфи були попереджені про прихід братства посланцями Ельронда і впізнали в Леґоласі свого північного родича, коли він співав пісню Німроделі.

Гальдір розмістив загін на таланах, дерев'яних платформах на деревах, і таких чином Братству вдалося сховатися від переслідування їх орків Морії. Вночі Гальдір зауважив Ґолума, але не зміг його піймати, оскільки той швидко втік.

Гальдіру не сподобалося присутність гнома Ґімлі в загоні внаслідок старої ворожнечі і він пропустив його тільки під відповідальність Леґоласа і Араґорна.

В дорозі, пройшовши через Келебрант і опинившись на внутрішніх землях королівства, Гальдір був змушений зав'язати очі Ґімлі, як того вимагали закони Лоріена, але в підсумку, щоб уникнути зіткнення, пов'язки наділи всі Хранителі. Пізніше, отримавши звістку від Владик, Гальдір розв'язав всім очі.

Опинившись біля пагорба Керін-Амрот, Гальдір піднявся з Фродо на пагорб, звідки показав йому все королівство. Потім Гальдір провів Хранителів через Лоріен в Карас-Ґаладон, де представив владикам - Келеборну і Ґаладріель. Коли Хранителі покидали Лоріен, Гальдіра прикликали, щоб провести загін.

## Зовнішність

Гальдір носив сірий плащ з капюшоном. Зі зброї у Гальдіра був лук зі стрілами.

## В адаптаціях

У фільмі Пітера Джексона *Володар перснів: Дві вежі* Гальдір привів загін ельфів Лотлоріену на битву в Гельмів Яр, де і загинув.

## Етимологія

Ім'я «Гальдір» (Haldir) формально було з Сіндарін. Воно не може бути точно переведено з Сіндарін, хоча відповідає цій мові за звучанням і стилістиці. Це ім'я може означати «прихований герой» і бути утворено з елементів hall, зі значенням «прихований» і чоловічого закінчення dir.

## Цікаві факти

* На відміну від своїх братів, Гальдір досить добре говорив на Вестроні.
* Ім'я «Гальдір» носив також вождь бретілія, син Халміра і батько Хандіра, загиблий в Нірнает Арноедіад.
* Ім'я «Хаталдір» (раніше ім'я Гальдіра) було також у одного з дванадцяти супутників Барагіра.
Дора Торбин

**Дора Торбин** (англ. *Dora Baggins*) – гобіт з Ширу, рідна тітка Фродо Торбина.

## Життєпис

Про життя Дори Торбин відомо зовсім мало. Вона народилася в Гобітові у 1302 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2902 р.), в родині Фоско Торбина та Рубіни Торбин (в дівоцтві Виприн). В неї було два молодших брати: Дроґо та Дудо.

Відомо, що Дора любила писати, сповнені нав'язливих порад, листи своїм родичам, і на згадку про це Більбо Торбин подарував їй кошик для паперу.

> *Для ДОРИ ТОРБИН на пам'ять про ТРИВАЛЕ листування з любов'ю від Більбо* — на великому кошику для паперу.
>
>

Сталося це після приголомшливої Прощальної вечірки Більбо у 1401 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 3001 р.). Відомо, що Дора була присутня на тій вечірці і, як зазначається, на той момент була найстаршою родичкою Більбо Торбина. На момент вечірки Дорі було 99 років.

Дора Торбин померла у 1406 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 3006 р.), у віці 104 роки.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці, *Торбини з Гобітова*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга перша, I. Довгоочікувана гостина
Гільдібранд Тук

**Гільдібранд Тук** (англ. *Hildibrand Took*) — гобіт з Ширу.

## Життєпис

Гільдібранд народився у 1249 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2849 р.) і був восьмим сином Ґеронтія та Адаманти Тук. Дитинство Ісенґріма як і його братів та сестер пройшло у Великих Сміалах в Туківцях.

Родина Старого Тука була великою, Гільдібранд мав одинадцять братів та сестер: Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Беладонна, Доннаміра, Мірабель, Ісенґар.

Відомо, що Гільдібранд був одружений і мав сина, якого звали Сиґізмунд.

Гільдібранд прожив 85 років – небагато у порівнянні з тим, скільки прожили його старші брати (виключеннями були лише Гільдіґард, який помер молодим і Гільдіфонс, який вирушив у мандри і не повернувся). Він помер у 1334 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2934 р.)

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
Еланор (квітка)

**Е́ланор** (синд. Elanor) — невелика жовта квітка у формі зірки, назва котрої перекладається з мови синдарин як «сонячна зірка».

Ця квітка росла великими заростями на кургані Керін Амрот у лісі Лотлоріен разом з ніфреділом, а також на Тол Ерессеа.

На пропозицію Фродо Беггінса Семуайз Гемджи дав ім'я свої донечці - Еланор, на честь цієї квітки.

## Примітки

1. ↑ «Володар Перснів», т. I «Братство Персня», книга II, глава 6 «*Лотлоріен*»
2. ↑ Unfinished Tales: «Aldarion and Erendis».
Денетор ІІ

**Денетор ІІ** — Передостанній правитель Ґондору.

## Життєпис

Був дуже гордим та звитяжним, давно жоден із правителів не виявляв такої істинно королівської гідності. Був мудрим, далекоглядним і любив книги.

Прийнявши правління, одразу показав себе владним правителем, що тримав країну міцно в руках. Говорив він мало, поради вислуховував, але все робив по-своєму. Денетор відбив у сил Мордора руїни Осґіліата і закріпив там першу лінію оборони, відбудував напівзруйновану систему укріплень Раммас Ехор.

Одружився пізно, у 2976 р., з дочкою князя Дол — Амрота Фіндуілас, що народила йому двох синів, Боромира і Фарамира, а через дванадцять років померла. Смерть дружини зробила Денетора ще суворішим і мовчазним.

Відтоді він часто проводив час, глибоко увійшовши в думи, передбачаючи швидкий напад Мордору. Пізніше виявилось, що у гордині і відчаї, сподіваючись на свої силу і волю, він зазирнув у палантир Білої Вежі, яким не користувалися з часів короля Еарнура, відтоді як палантир Мінас-Ітіля потрапив до рук Ворога. Він дізнавався про те, що діється в його володіннях, і народ дивувався мудрості і прозорливості правителя.

Денетор ІІ кинув виклик Сауронові, але всієї його волі не вистачило, щоб перемогти Темного Володаря. Той не зміг перетягти Намісника на свій бік, однак, показуючи йому міць Мордору, заронив відчай у його серце, і Денетор швидко постарів. Одночасно зростала і гординя правителя: з кожним роком він усе менше довіряв ворогам Мордору, якщо вони не були його слугами. Також крізь палантір він бачив Араґорна і все більше підозрював Ґандальфа та ельфів у тому, що вони хочуть відняти в нього владу, передавши трон, як йому здавалося, «своїй маріонетці».

Страшним ударом для Намісника стала смерть старшого сина Боромира. Після цього у його діях стало проявлятись безумство. Так, розгнівавшись на молодшого сина, що випустив Фродо з Перснем Всевладдя, він відправив Фарамира утримувати укріплення Раммас Ехора у передмістях Мінас-Тіріта, незважаючи на очевидну розтрату сил. Коли Фарамир повернувся звідти важкопораненим із чорною недугою, Денетор впав у депресію і намагався покінчити життя самогубством — спаленням себе і Фарамира, якого він вважав безнадійним. Однак, завдяки мужності Переґріна Тука, непокорі стражника Береґонда і швидкому втручанню Ґандальфа, Фарамира було врятовано і згодом вилікувано. Денетор безславно загинув у вогні.

## Інтерпретації

У кінотрилогії Пітера Джексона «Володар Перснів» («Дві Вежі» та «Повернення короля») роль Денетора виконав австралійський кіноактор Джон Ноубл, що отримав за участь у зйомках одразу декілька нагород, у тому числі National Boardnof Rewiew USA, Soreen Actors Guild Award та Broodcast Film Association USA Award.
Альдамір

**Альдамір** (англ. *Aldamir*) — двадцять третій король Ґондору.

Альдамір в роботі Matěj Čadil

## Життєпис

Альдамір народився у 1330 році Третьої епохи і був молодшим сином короля Ельдакара.

У ТЕ 1432 році, дід Альдаміра, король Валакар, помер, і в Ґондорі почалася громадянська війна, що увійшла в історичні хроніки під назвою Родові Чвари.

Родові Чвари розгорілися через те, що велика частина дунедайнів та людей Ґондору, особливо на Півдні, відмовлялися бачити королем сина Валакара, Ельдакара, що раніше називався Вінітар'я і народився від шлюбу з Відумаві, яка походила з Рованіону.

"*Вельможі Ґондору і раніше з недовірою ставилися до появи серед них північан; а щоби спадкоємець корони чи син Короля одружився з представницею нижчої та чужинської раси — то була річ нечувана. Тож коли Король Валакар постарів, у південних провінціях спалахнув бунт.*"
–Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і Спадкоємці Анаріона
Кастамір Узурпатор, один із ватажків повстанців, зібрав чимале військо і обложив Осґіліат, який, не дивлячись ні на що, Ельдакару разом із синами та своїми прихильниками вдавалося тривалий час утримувати.

У 1437 році Третьої епохи, сили Кастаміра змогли пробити оборону столиці. Узурпатор увірвався в місто і спалив його, ледь не дощенту, при цьому палантир Осґіліата було втрачено.

Ельдакар, з частиною військ та Альдаміром, зміг вирватися з облоги та втекти до своїх родичів у Рованіоні, однак старшого брата Альдаміра, Орненділа, було схоплено і страчено.

Через десять років, у 1447 році Третьої епохи, Ельдакару разом з Альдаміром вдалося помститися за смерть сина та брата. Король убив Кастаміра в битві біля Переправи Еруї і відвоював трон Ґондору. Однак сини Кастаміра змогли тоді утекти до Пеларґіра, а звідти в Умбар, де заснували свої ворожі володіння.

У ТЕ 1490 р. король Ельдакар помер і Альдамір успадкував трон Ґондору і правив Південним Королівством впродовж п'ятдесяти років.

Загинув Альдамір під час чергової війни з Гарадом і з корсарами з Умбара. Спадкоємцем трону став його син Віньяріон, який, після величних перемог на Півдні, прибрав собі ім'я Г'ярмендакіл II.

## Етимологія

Альдамір — ім'я з мови квенья, однак його значення достеменно не відоме. Відомий толкініст та лінгвіст Пол Страк припускає, що воно означає "Деревний коштовний камінь".

## Джерела

1. ↑ J.R.R. Tolkien, Christopher Tolkien (ed.), *The Peoples of Middle-earth*, "VII. The Heirs of Elendil", The Southern Line of Gondor: the Anarioni, 23. Aldamir
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), Третя Епоха, 1432 рік
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і Спадкоємці Анаріона
4. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), Третя Епоха, 1540 рік
5. ↑ Paul Strack, "Q. *Aldamir* m.", Eldamo - An Elvish Lexicon (accessed 29 October 2021)
Діргел

**Діргел** (англ. *Dírhael*) — нащадок дунедайнів загиблого Північного королівства Арнор, нащадок Аранарта. Батько Ґільрен Прекрасної, дід Араґорна ІІ Елессара.

## Життєпис

Дата народження Діргела достеменно невідома, та очевидно, що подія ця сталася в пізні роки Третьої епохи.

Він був одним з дунедайнів Півночі, нащадком Аранарта, першого Проводиря Дунедайнів.

Відомо, що Діргел був одружений з Іворвен і мав доньку — Ґільрен, що прозвали Прекрасною за її фантастичну вроду.

Коли Араторн, син Проводиря Дунедайнів Арадора, забажав одружитися з Ґільрен, Діргел був проти цього шлюбу, оскільки Ґільрен була ще занадто молодою для шлюбу. Крім того, Діргел передбачив, що Араторн хоч і стане незабаром вождем, однак проживе дуже коротке життя.

"*Араторн – чоловік суворий та зрілий і стане на чолі своїх людей раніше, ніж вони того сподіваються; проте, незважаючи на це, серце моє віщує, що житиме він недовго.*"
–Діргел у "Хроніки королів і правителів", Уривок історії про Араґорна й Арвен
Однак дружина його Іворвен також мала дар передбачення і переконала свого чоловіка дозволити цей шлюб.

"*Дні темнішають перед бурею, величні події грядуть. Якщо ці двоє поберуться зараз, то для нашого народу, можливо, народиться надія, а якщо ні – то їй не судилося збутися, доки триватиме ця епоха.*"
–Іворвен у "Хроніки королів і правителів", Уривок історії про Араґорна й Арвен
У 2929 році Третьої епохи Ґільрен одружилася з Араторном.

Арадор був убитий через рік після одруження дітей, в 2930 році Третьої епохи, внаслідок чого зять Діргела став Проводирем Дунедайнів. Ще через рік, у 2931 році, народився Араґорн, син Араторна ІІ та Ґільрен.

Через два роки після народження сина, Араторн ІІ загинув в битві з орками, як і передбачав Діргел.

## Етимологія імені

Діргел – ім'я синдаринської мови. В нотатках Толкіна не йдеться про його значення, однак толкініст Пол Страк припускає, що воно означає «Мудра людина»

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Уривок історії про Араґорна й Арвен
2. ↑ https://tolkiengateway.net/wiki/D%C3%ADrhael
Аварин

Мова Аварів (ельфів, що не відгукнулися на запрошення Ороме до Валінору і залишилися у Середзем'ї ). Аварин сильно вплинув на формування ранньої мови таліска, котрою послуговувалися люди з трьох племен едайнів.

У аварській групі було щонайменше шість різних мов або діалектів. Діалекти, що пішли від аварської мови не мали спільного розвитку, хоча всі вони й походили від праквенійської.

Термін "аварин" є досить умовним, адже, по суті, єдиної мови у Аварів не існувало. З шести мов було відомо лише по одному слову: *kindi, cuind, hwenti, windan, kinn-lai, penni*. Перекладаються усі ці шість слів - "ельфи", "квенди". Останнє слово цікаве тим, що демонструє зміну kw > p. Немає доказів, що це відбулося внаслідок впливу Загального телерину, однак свідчить про те, що процес мав місце в мові телерів до Розколу. Вважається, що форма *penni* походить із мови "Лісових ельфів" долини Андуїн, і ці ельфи були одними з найбільш дружніх до втікачів із Белеріанду та вважали себе подібними до залишків синдарів.

Відомо про три основні гілки розвитку аварину: західна, східна й північна. Західна група була ближче до мов Загального ельдарину, а північний аварин був надзвичайно специфічною мовою, адже у ній майже повністю були відсутні приголосні.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Війна Самоцвітів, *Квенди та Ельдари*
Алфірин

**Алфірин** (синд. Alfirin) — рослина, яка росте в Лебеннині у королівстві Гондор. Квіти алфірину схожі на золоті дзвіночки. У ельфів, що побачили зелені поля алфірину прокидалася жага морських подорожей, адже квіти були дуже схожі на золоті дзвони Валінору.

## Цікавинки

Назва квітки з синдарину перекладається, щось на кшталт «Безсмертник».

## Примітки

Існує певна плутанина в назвах квіток, а саме назви Уїлос, **Алфірин** та Симбельміне рахуються і як синоніми однієї рослини, так і як назви окремих рослин.
Кальмакіл

**Кальмакіл** (англ. *Calmacil*) — вісімнадцятий король Ґондору.

Кальмакіл в роботі Matěj Čadil

## Життєпис

Кальмакіл народився у 1058 році Третьої епохи і був сином Атанатара II та молодшим братом Нармакіла I.

Обидва брати успадкували від свого батька не лише трон Ґондору, а й байдужий характер та любов до розкоші та багатства.

Старший брат Кальмакіла, Нармакіл I, успадкував трон після смерті батька у ТЕ 1226 році. Однак ні Нармакіл, ні його брат Кальмакіл не цікавилися політикою та справами королівства. Сила та міць Ґондору продовжували занепадати, доки справи до рук не прибрав старший син Кальмакіла — Міналькар.

Міналькар був мужем вельми енергійним, і у 1240 році Третьої епохи, Нармакіл I, аби позбутись усіх турбот, призначив його регентом Ґондору. Відтоді й надалі Міналькар керував Ґондором од імені королів: спершу Нармакіла I, а після його смерті — свого батька Кальмакіла.

Справа в тому, що Нармакіл I помер у ТЕ 1294 році і за правом наслідування королем став Кальмакіл. Однак, новий король вже був, по-перше, занадто старим (на момент передачі трону йому було 236 років), а по-друге, як зазначалося вище, він ніколи не цікавився політикою.

Тож, де-юре, королем в Ґондорі вважався Кальмакіл, а де-факто весь час правив його син Міналькар.

Помер Кальмакіл у 1304 році і трон, вже фактично, перейшов до Міналькара, що прибрав собі ім'я Ромендакіл II.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і Спадкоємці Анаріона
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), Третя Епоха
Кам'яновізна долина

**Кам'яновізна долина** (англ. *Stonewain Valley*) — довга, вузька і пряма долина на північних схилах Білих гір, глибоко в Друаданському лісі.

## Географічні особливості

Кам'яновізна долина була достатньо вузькою і довгою ущелиною на північних схилах Білих гір, яка пролягала зі сходу на захід позаду хребта, що переходив у пагорби Амон-Діну, Ейленаху та Нардолу та була схована Друаданським лісом.

Нижня частина долини була вирівняна ґондорцями ще у сиву давнину. Тоді ж було збудовано дорогу, достатньо широку для того, щоб вози з камінням з кар'єрів могли їздити до самого Мінас-Тіріта. Наприкінці Третьої Епохи дорога через ущелину була давно покинута і заросла. Вона, як і раніше, вела до головного шляху від Мінас-Тіріту в Анорієн, але впродовж багатьох поколінь вона заростала хащами й, урешті, зникла під опалим листям незчисленних літ.

## Історія

Наприкінці Третьої епохи зарослою дорогою до Мінас-Тіріта, пліч-о-пліч, могли проїхати чотири вершники.

13-го березня ТЕ 3019 р. король Теоден зустрівся з Ґан-бурі-Ґаном у Друаданському лісі. Вождь дикунів розповів Володарю Рогану про старий путівець, що вів через Кам'яновізну долину і запропонував провести рогіримів в обхід таборів орків, якими кишіла головна дорога. Завдяки Ґан-бурі-Ґану Вершники Марки досягли Пеленнорських полів непоміченими.

## Інші назви

Англійське *Stonewain Valley* в деяких виданнях перекладене на українську як **Долина Камінних Возів**.

На Синдаріні назва долини звучить як *Imrath Gondraic*

## Інші версії легендаріуму

У "Володарі перснів" західна частина дороги починалася біля Мін-Рімону, однак у іншому місці говориться, що долина закінчувалася у Нардолі, де розташовувалися кар'єри, і Крістофер Толкін припускає, що більш рання згадка могла бути помилковою.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, V. Похід Рогіримів
Еаренділ

**Еарендил** (англ. *Eärendil*) — п'ятий король Ґондору.

Еарендил в роботі Matěj Čadil

## Життєпис

Еарендил народився у 48-му році Третьої епохи і був сином короля Кемендура. Він успадкував корону після смерті батька у 238-му році Третьої епохи, в уже поважному віці – у 190 років.

Правління Еарендила не відзначилося будь-якими подіями. Це був спокійний та мирний час і Південне королівство процвітало.

Відомо, що Еарендил був одружений і мав, щонайменше, одного сина – Анардила – який і став його спадкоємцем. Еарендил помер у 324-му році Третьої епохи. На момент смерті йому було 276 років.

## Етимологія

Еарендил був названий на честь Еарендила Мореплавця, напівельфа Першої Епохи.

Ім'я Еарендил походить з квенья і означає "улюбленець моря".

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. *Південна династія Спадкоємці Анаріона*
Верболозка

**Верболозка** (англ. *Withywindle*) – річка, що протікала крізь Праліс, притока Брендівинної.

## Витік і течія

Верболозка бере свій початок в Курганних Пагорбах Тирн-Ґортад і тече на південний захід через Праліс, доки не зливається з Брендівинною. Кажуть, що Долина Верболозки була зосередженням усіх дивних подій у Старому лісі.

Річка впадала в Брендівинну на півдні Цапокраю. У гирлі Верболозки, на північному березі, знаходилась гавань Ґріндмур з причалом. Гавань була розташована вже поза Живоплотом, тому мала високий паркан, який простягався аж у воду.

Крім того, між Живоплотом та берегами Брендівинної, на заході від Верболозки знаходилося невеличке поселення гобітів Брередон. Також на Верболозці був невеличкий острів, що називався Елвет, він був домівкою для багатьох лебедів.

Була на Верболозці і невеличка гребля, що так і називалася Вербогребля, вода звідти ринула вниз пінним потоком до Лозового Затону, а звідти і до Ґріндмуру.

## Історія

Давним-давно, невідомо в якій з епох, Том Бомбадил зустрів у заводі Верболозки Золотинку, пані Річки доню і вони покохали одне одного. Після того, щороку, наприкінці кожного літа Том ходив уздовж річки збирати для Золотинки латаття. Він, як раз, закінчував свою щорічну подорож, коли зустрів гобітів.

Коли Фродо і його супутники увійшли до Пралісу 26 вересня ТЕ 3018 р., зла воля завела їх до Долини Верболозки і там, на березі річки, вони попали в пастку Старого Вербочоловіка. Його заклинання приспали гобітів і ледь не вбили. Вербостарець штовхнув Фродо у води Верболозки і затиснув своїм корінням, де тримав доти, доки Сем не визволив друга. В той же час Мері та Піпіна було затягнуто у розколину дерева і теж ледь не вбито. На щастя, повз проходив Том Бомбадил, який почув крики гобітів і поспішив на допомогу.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга перша, VI. Праліс
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 Дж. Р.Р. Толкін, "Пригоди Тома Бомбадила", Бомбадил пливе човном
Гелькараксе

**Гелькараксе** (кв. *Helcaraxë*) або **Здиблена крига** – протока між Араманом і Середзем’ям.

## Географічні особливості

Вузька крижана протока Гелькараксе була розташована на крайній півночі Арди, між Араманом і Середзем’ям. В протоці зустрічалися води Окружного Моря та Белеґаеру. Навколо Гелькараксе завжди слалися безкраї тумани та стояла смертельно холодна імла. В протоці *тріщали, вдаряючись, льодяні гори й зі скрипом і скреготом терлись одна об одну глибоко затонулі крижини.*

## Історія

Перші згадки про Гелькараксе відносяться до Великого Походу ельдарів у Валінор. Зазначається, що Ороме, який очолив зрушення ельфів, вирішив не вести їх через крижану протоку, а натомість повів через Море.

Рятуючись від переслідування валарів після знищення Двох Дерев Валінору, Морґот і Унґоліанта тікаючи, дісталися Середзем’я саме через протоку Гелькараксе. Пізніше Фінґольфіну та його людям також довелося йти до Середзем'я через Гелькараксе і багато хто з нольдорів загинув під час цієї важкої подорожі, зокрема і кохана дружина Турґона Еленве.

В результаті Війни Гніву Белеріанд був затоплений, тому крижані поля Гелькараксе припинили своє існування.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про вихід нольдорів*
Брикливий поні

**Брикливий Поні** або **Гарцюючий Поні** – таверна в селищі Брі.

Згадується в книзі і в фільмі "Володар перснів: Хранителі персня". Заклад надзвичайно старий, побудований ще до війни з Анґмаром, тобто коли ще існували королівства Арнор і Кардолан. Трактир користувався популярністю і був джерелом усіляких новин не тільки для Брі, а й для Ширу. У зв'язку з цим навіть до моменту дії книги серед гобітів існувала приказка про несподівані події: "Такого і в Брі не почуєш".

Корчма знаходилася в центрі міста, біля конюшні та різноманітних торгових яток. Оскільки Брі був побудований на головній дорозі Зелений шлях, це була досить добре проїжджана корчма, і вона так звикла до гобітів, що були побудовані спеціальні кімнати для них. Барліман Кремена був власником корчми в часи Війни Персня. Ноб і Боб були двома гобітами, які працювали під його керівництвом: Ноб був загальним слугою, а Боб був остлером, що доглядав за конями та поні.

Фродо Торбин зупинився у цьому трактирі в ТЕ 3018, подорожуючи до Рівендолу зі своїми трьома супутниками, коли йому сказав Ґандальф зустрітися там. Вони зіткнулися з Арагорном і дозволили йому приєднатися до їхньої компанії. У ніч свого перебування хобіти боялись Чорних Вершників, які шукали їх, тому вони уникали спати в своїх кімнатах і залишились з Арагорном. Тієї ночі їхні кімнати справді були обшукані та спустошені деякими Назгул. Хоббіти та Арагорн вирушили через Низовину наступного дня
Бланко Тугопасок

**Бланко Тугопасок** (англ. *Blanco Bracegirdle*) – гобіт з Ширу.

## Життєпис

Бланко народився у 1265 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2865), в родині Тугопасків. Імена батьків в хроніках Ширу не збереглися. Направду, і дата народження Бланко викликає більше запитань, ніж відповідей. Однак, достеменно відомо, що Бланко був одружений з Примулою Бофин і у них було двоє дітей: Бруно та Лобелія. Дата смерті Бланко в анналах історії не збереглася.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці, *Бофини з Єлю*
Варда

**Я почав (-ла) писати цю статтю, проте мене терміново викликали на Білу Раду! Коли повернуся, то продовжу...**

З Манве живе Варда, Володарка Зірок, котра знає всі околиці Еа. Красу її не владні описати ні ельфійські слова, ні людські; бо світло Ілуватара досі палає на її обличчі. У світлі-бо сила її та радість. З глибин Еа піднялася вона, щоби допомагати Манве, адже знала Мелкора ще до творення Музики і знехтувала ним, а він зненавидів її та боявся дужче, ніж будь-кого з тих, що їх сотворив Еру.

Шаблон:Персонаж

Манве та Варда живуть у Валінорі й розлучаються нечасто. Чертоги їхні стоять понад вічними снігами, на Ойолоссе, на щонайдальшій вежі Танікветілу – найвищої земної гори. Коли Манве сходить там на свій трон і зорить уперед, а Варда перебуває поблизу, то погляд його, прозираючи крізь туман, крізь пітьму, за безкрає море, сягає неймовірної далечі. А слух Варди у присутності Манве стає неймовірно чутливим до голосів, які долинають зусібіч, від Сходу до Заходу, з пагорбів і низин, із темних місць, що їх сотворив на Землі Мелкор. З усіх Великих, котрі мешкають у цьому світі, ельфи найбільше шанують і люблять Варду. Елберет звуть вони її, й у мороці Середзем'я вигукують те ім'я і славлять його в піснях при сході зірок.
Гендінґ Зеленорукий

**Гендінґ Зеленорукий** (англ. *Hending Greenhand*) — гобіт з Гобітова, Шир.

## Історичні відомості

Гендінґ з'явився на світ у 1259-му році за Літочисленням Ширу і був четвертою дитиною та третім сином Гольмана Зелені Руки. Ім'я матері Гендінґа невідоме.

У гобіта була старша сестра на ім'я Горобина, а також старші брати Гельфред та Ерлінґ. Подорослішавши, Гельфред став відомим садівником і взяв прізвисько свого батька за повноцінне прізвище, так що, трохи згодом, всіх гобітів цього роду почали звати Зеленорукі.

Також у Гендінґа була молодша сестра Ружа, що з'явилася на світ останньою, у 1262-му році за Літочисленням Ширу.

Невідомо, чи була у Гендінґа сім'я і чи лишив він по собі нащадків. Дата смерті гобіта також залишається невідомою.

## Етимологія

Середньоанглійською це ім'я означає «ввічливий, умілий».

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Джим Аллан (1978), Вступ до ельфійської, *Присвоєння імен*, стор. 194
Зоряний Купол

**Зоряний Купол** (вест. Dome of Stars) – великий зал з куполом у головній вежі Осґіліата, столиці Ґондору до ТЕ 1640 р. Саме в Зоряному Куполі зберігався головний з семи палантирів, Камінь Осґіліата.

Вежа Зоряного Куполу була зруйнована під час громадянської війни, що увійшла в історію Ґондору під назвою Родові Чвари. Осґіліат було спалено, а палантир втрачено в річці Андуїн у ТЕ 1437.
Долина Капища

**Долина Капища** (англ. *Harrowdale*) — широка долина річки Сніжиця в Рогані, поблизу пасма Білих гір.

## Населення та історія

### Міста та поселення

Едорас, Гірський Скит, Нижнє Капище, Верхній Потік та інші

### Історичні події

Місце збору вершників Рогана перед тим, як відправитися на Війну Персня

На південному кінці долини, на узгір'ї Твердого рогу був розташований Гірський Скит – стародавня вежа, побудована, скоріш за все, як язичницьке капище, представниками корінних народів.

На сході долини височіла вершина Іренсаґа, а на південному сході — Двіморберґ, Гора Привидів, де був розташований вхід до Стежини Мертвих.

> *Навкруги лежали поля та луги зі жорсткою травою, сірою в сутінках, а на дальньому кінці долини Мері побачив навислу стіну, крайній виступ великого підніжжя Твердого Рогу, розщеплений рікою в давні віки.*
>
>

В долині існували поселення рогіримів: Нижнє Капище та Верхній Потік. На півночі долини, де Сніжиця бігла рівнинами Рогану стояла столиця Королівства, місто Едорас.

## Історія

Під час Війни Персня старійшиною мешканців Долини Капища був Дунгір. Саме в долині, 10 березня 3019 р. Третьої епохи відбувся збір вершників Рогана на якому було вирішено, що рогірими йдуть на війну.

> *На всіх рівних місцях збиралися великі юрби народу. Люди стояли біля дороги, вітаючи короля та вершників із Заходу радісними вигуками... Мері задумався, скільки ж там було вершників. У густій пітьмі їхньої кількості було не вгадати, але йому здавалося, що тут ціла армія — багато тисяч бійців.*
>
>

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
Amon

***amon*** – іменник, що з Синдарину перекладаєтьс як "пагорб" або "крутобока гора", форма множини – *емин.*

Є першою складовою багатьох ельфійських назв:

* ***Амон**-Амарт* «Судна Гора» — так називали Ородруїн після того, як у ньому знову прокинулися вогні, а сталося це, коли Саурон повернувся з Нуменору. (Сильмариліон, 305)
* ***Амон**-Ґварет* Пагорб посеред рівнини Тумладен, на якому було збудовано Ґондолін. (Сильмариліон, 123, 134, 250, 252, 253)
* ***Амон**-Ереб* «Самотній Пагорб» (або просто *Ереб*) поміж Рамдалом і рікою Ґеліон у Східному Белеріанді. (Сильмариліон, 91, 119, 152, 226)
* ***Амон**-Етір* «Пагорб Дозорців» на схід од дверей Нарґотронда, насипаний за наказом Фінрода Фелаґунда. (Сильмариліон, 225, 226)
* ***Амон**-Обел* Пагорб посеред Бретілського Лісу, на якому було збудовано Ефель-Брандір. (Сильмариліон, 209, 224, 228)
* ***Амон**-Руз* «Лисий Пагорб» — самотня височина в землях на південь од Бретілу; житло Міма та лігво розбійницької ватаги Туріна. (Сильмариліон, 206, 208-210, 212, 213)
* ***Амон**-Сул* «Вітряний Пагорб» у Королівстві Арнор («Погодна Вершина» у «Володарі Перснів»). (Сильмариліон, 303, 304)
* ***Амон**-Уілос* Синдарська назва Ойолоссе. (Сильмариліон, 25)

та багато інших.
Ентівський трунок

**Ентівський трунок** (англ. *Ent-draughts*) — таємнича та чудодійна джерельна вода, яку споживали енти і якою Древлен пригощав гобітів Меррі та Піппіна у Джерельних покоях.

Про походження чудодійного напою відомо дуже мало. Зазначається, що *трунок був схожий на джерельну воду*, однак мав якийсь особливий аромат чи присмак, який важко описати: *він був невиразний, але нагадував запах далекого лісу, принесений прохолодним нічним леготом. Дія напою почалася з кінчиків пальців ніг, а тоді поступово піднялася догори, аж до кінчиків волосся, наповнюючи гобітів свіжістю і бадьорістю. Вони справді відчули, як волосся заворушилося, закучерявилося, почало рости.*

Коли ж гобіти пили трунок вдруге, смак здався їм вже більш земним і не таким насиченим.

Дія ентівського трунку була більш сильною, коли його споживали істоти, відмінні від ентів. Так, трунок, що його випили Меррі та Піппін подіяв на них досить швидко: гобіти підросли на кілька дюймів, що зробило їх найвищими гобітами в історії Краю.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IX. Тріски і бутлі*
Валарин

**Валарин** (англ. *Valarin*) — мова Валарів та Майарів, що є найдавнішою мовою Арди. Ця мова мала деякий вплив на квенья та великий вплив на кгуздул.

Через кгуздул мова валарин мала вплив і на адунаік. Творець  Чорної говірки, Саурон, також використовував для своєї мови спотворений валарин.

На квенья самоназва валарина передається як *Ламбе Валарінва*.

## Писемність

Винахідником писемності для валарина вважається Руміл з Тіріона. Як казав Руміл, слова, а особливо імена на валарині були дуже довгі - не менше 8 складів:

Особливістю валарина було те, що всі імена відомих Валар закінчувалися на звук *-z*:**Тулукастаз** — Тулкас, **Улубоз** — Ульм, **Манавенуз** — Манве.

## Фонетична структура валарина

У валарині існують близько 7 голосних (хоча насправді голосних звуків набагато більше), безліч приголосних — спірантів, три сибілянти, і два назальних звуки, а також два напівголосних звуки.

## Історія створення мови

Вважається, що як прототип валарина Толкін вибрав  мову Стародавнього Вавилону. У свою чергу, за однією з версій легендаріума, валарин став прототипом праельфійської мови і, таким чином ця мова є, кореневою мовою усіх наступних ельфійських мов, говірок та діалектів.
Джерельні покої

**Джерельні покої** — одна із ентівських осель Древлена, що розташовувався поблизу підніжжя Останньої гори у Фанґорні. Галявину охороняли та оточували вічнозелені дерева. "Оселя" без даху закінчувалася скелястою стіною, по якій струменіло багато джерельно-чистих струмочків — звідси й назва "Джерельні покої". Потік стікав зі скелі і падав через арочний прохід до внутрішньої зали. Звідти струмок біг між деревами, щоб знову з’єднатися з основним потоком Енти.

## Населення та історія

### Мешканці

Ент Древлен

> *Там стояв величезний кам'яний стіл, але не видно було жодного стільця. У глибині ніші було темно. Древлен підняв дві великі чаші й поставив на стіл. Здавалося, чаші наповнювала звичайна вода; та Древлен простягнув над ними руки — й одна чаша спалахнула золотистим, а інша — смарагдовим сяйвом; змішавшись, ці промені освітили нішу так, ніби літнє сонце сяйнуло крізь покров весняного листя. Озирнувшись, гобіти помітили, що дерева також засяяли, спочатку слабко, а потім яскравіше, аж нарешті кожен листочок оточили крайки світла, зеленого, золотого та мідно-червоного, а стовбури здалися колонами, вирізьбленими з осяйного самоцвіту.*
>
>

Джерельні покої найбільш відомі завдяки тому, що саме в цій оселі Древлен вітав Меррі та Піппіна у ніч перед нарадою Ентів, 29 лютого 3019 р. Третьої епохи. Саме тут Древлен вперше пригостив їх ентівським трунком, від якого вони підросли і, трохи згодом, увійшли в історію Ширу, як два найвищих гобіти в історії Краю.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", *Додатки*
Ентенята

**Ентенята** (англ. *Entings*) — назва, що її енти використовували для позначення неповнолітніх представників свого роду. Під час Війни Персня, через втрату дружин ентів, нових ентенят не було протягом багатьох століть.

## Джерела

1. ↑ https://www.deviantart.com/jkroots/art/Young-Elder-Tree-892143780
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
Енель

**Енель** (кв. *Enel*) – прабатько ельфів з клану Нельяри, третій з перших трьох ельфів-праотців, що прокинулися біля озера Куівієнен.

## Історія

Енель прокинувся третім серед трьох ельфів-праотців біля озера Куівієнен у РД 1050 році. Першим був Імін, а другим – Тата. Дружиною Енеля стала Енельє, яку він пробудив від сну.

Подорожуючи разом із двома іншими праотцями та їхніми дружинами, квенди знаходили у лощинах і видолинках інші групи ельфів. Так, Енель долучив до себе третій гурт квендів, що складався з 12-ти пар. Вони рушили за Енелем і стали звати себе за його іменем – Нельяри, тобто *Треті*. Мандруючи далі, ельфи натрапили на ще один гурт і, так як Імін вже вдруге відмовився приєднати їх до себе, а попередніх зробив своїми супутниками Тата, Енель запропонував їм приєднатися до нього і був це найбільший гурт, який вони зустрічали до цього – 24 пари.

Так, клан Нельярів, разом з Енелєм і його дружиною Енельє, налічував 74 особи і був найбільшим серед кланів.

У Енеля і його дружини було кілька дітей. Серед нащадків Енеля були, зокрема, Ельве, Ольве та Ельмо. Точної інформації про те, чи були брати синами Енеля не має, однак виходячи з дат, а саме з того факту, що у РД 1102 році Ельве вирушив до Аману, можна припустити, що вони були саме синами, а не онуками.

Вже в Амані, ті з нельярів, хто долучився до Великого походу стали називатися телерами. Ті, хто залишився в Середзем'ї, згодом поділилися на синдарів та аварів.

## Етимологія

Ім'я Енель з праквенійської перекладається як *Третій.*

## Див. також

* Імін
* Тата

## Джерела

1. ↑ Дж. Р. Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Війна самоцвітів, *Квенди та Ельдари*
Ателас

**Ателас** (синд. *Athelas*) — цілюща рослина з надзвичайно приємним запахом, що була привезена до Середзем'я нуменорцями наприкінці другої епохи. Росте Ателас лише біля місць, де були були поселення дунаданів. Мовою квенді також називається *Asea Aranion*, що перекладається як "Королівський лист"; буквальний переклад цієї назви присутній у мові вестрон (англ. Kingfoil — від старофранц. foil — листок).

Наприкінці третьої епохи про цілющі властивості Ателаса забули всі окрім Слідопитів Півночі. Згідно з ґондорським фольклором цілюща сила рослини примножується в руках короля, що імовірно є проявом ельфійського спадку дому Еленділа.

Королівським листом Араґорн промивав рани Фродо від поранення чаклунським клинком ватажка назгулів на горі Вивітрень, також він зцілював ним рани Братства після Морії та після Битви на рівнинах Пеленнору лікував поранених назґулами, зокрема зцілив Фарамира, що додало йому авторитету в праві посісти трон Ґондору, підтверджуючи, що в його руках, як нащадка дому Еленділа, рослина набуває особливих цілющих властивостей.
Ісен

**Ісен** (англ. *Isen*) або **Анґрен** — річка, що бере початок в Імлистих Горах біля гори Метедрас, у її верхів'ях була розташована фортеця Ісенґард.

## Географічні особливості

Джерело річки Ісен знаходилося в Імлистих горах. Спершу, потік струменів на південь, через Нан-Курунір і Роганську Ущелину до краю Білих гір, де різко звертав на захід і далі біг аж до Моря.

Близько 150 миль (241 км.) від Гриви Рогану в Ісен впадала річка Адорн. За Ісеном і Адорном проходив західний кордон королівства Роган. Вбрід через Ісен можна було перейти лише в одному місці, відомому як Ісенські броди, через них проходив стародавній шлях, Південна дорога.

## Історія

### Третя епоха

Трикутник землі між Ісеном, Адорном і Білими горами був, номінально, частиною Королівства Роган, але наприкінці Третьої Епохи земля у межиріччі стала об'єктом суперечок між рогіримами та сірянами. У ТЕ 2758 р. на Роган знову напали зі Сходу, а сіряни, скориставшись цим, перетнули Ісен і напали з боку Ісенґарда. Рогірими були розбиті, земля їхня — спустошена; а ті, хто не загинув і не потрапив у полон, утекли в гірські долини.

Після Довгої Зими Фреалаф, син Гілди, сестри Гельма, вийшов із Гірського Скиту і з невеликою групою відчайдухів раптом напав на ватажка сірян Вулфа в Медусельді, вбив його й відвоював Едорас. Ще до кінця року 2795 р. сірян відтіснили навіть із Ісенґарда; і тоді Фреалаф став королем.

Король Фольквайн (ТЕ 2830–2903 рр.) остаточно відвоював весь західний кордон (між Адорном та Ісеном), який захопили сіряни.

Наприкінці епохи на річці Ісен, а саме в районі Ісеньких бродів відбулася низка великих битв рогіримів проти дунландців та орків Сарумана. В Першій битві біля Ісенських бродів 25-го лютого 3019 р. загинув Теодред, син короля Теодена.

## Етимологія

***Isen*** - роганське слово, що означає "залізо". Натомість, назва **Angren** теж означає "залізо" на мові сіндарин.

## Примітки, щодо вимови

В багатьох перекладах, як на російську так і на українську мови, річка Ісен, а також фотреця, що була розташована у її верхів'ях – Ісенґард, перекладені як І*з*ен та І*з*енґард, що є дуже розповсюдженою помилкою.

Насправді, в оригінальному тексті Толкіна, у примітках щодо вимови чітко вказано наступне: *S – is always voiceless, as in English so, geese; the z-sound did not occur in contemporary Quenya or Sindarin.* Що перекладається як: *S – завжди глухий, як в англійських словах: so, geese; звук Z не зустрічався в сучасних мовах Квенья чи Синдарині.*

Виходячі з цього, єдиним правильним варіантом транслітерації назви на українську буде: Ісен та Ісенґард.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Мапи
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Частина третя: Третя епоха, «Битва біля бродів Ісену»
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), *Третя Епоха*
4. ↑ https://gosafir.com/mag/wp-content/uploads/2019/12/Tolkien-J.-The-lord-of-the-rings-HarperCollins-ebooks-2010.pdf