Sociologie a Vědecké metody

*Co je to "věda" v "sociálních vědách"? Věci, které pravděpodobně považujete za "vědu" - jako je biologie, fyzika nebo chemie - se mohou zdát jako něco jiného než sociologie a pojmy, které jsme si dosud představili. Ale sociologie je druh vědy, jen nepoužívá kádinky nebo mikroskopy. Spíše než zkoumání fyzického, přírodního světa zkoumá sociologie svět sociální. V rámci sociologie existují různé názorové proudy na to, jak nejlépe porozumět sociálnímu světu. Ale jeden z hlavních způsobů provádění sociologie využívá mnoho stejných, základních principů a metod jako kterákoli z vašich tvrdých, klinických věd. Může sociologie používat vědeckou metodu? Ověřte si to. Opírá se o empirická data? Ano. A grafy? No jasně!*

Věda je vlastně jakákoli praxe, která využívá systematickou metodu pozorování k získání poznatků. A tuto systematickou metodu pravděpodobně znáte jako vědeckou metodu. V podstatě si vymyslíte nějakou otázku o světě a pak vytvoříte testovatelnou teorii, jak byste mohli na tuto otázku odpovědět. A svou teorii rozvíjíte a testujete shromažďováním empirických důkazů, tj. ověřitelných informací, které jsou shromažďovány systematickým způsobem. Ať už ji používáte ke zkoumání světa přírody, nebo světa společnosti, vědecká metoda vychází z filozofie známé jako pozitivismus. Pozitivismus, který poprvé představil Auguste Comte - ano, ten samý Auguste Comte, kterého jsme před několika díly představili jako zakladatele sociologie - tvrdí, že jevy lze studovat přímým pozorováním a že tato pozorování lze spojit do teorií nebo faktů, které nám pomohou pochopit, jak svět funguje. Možná vás teď zajímá, kde se v pozitivistickém slově bere to "pozitivní". Byl Comte jen typ člověka, který má sklenici napůl plnou? "Pozitivní" v tomto případě neznamená optimismus a neznamená "Jsem si jistý, že mám pravdu!". Naopak, "pozitivní" teorie je teorie objektivní a založená na faktech, zatímco "normativní" teorie je subjektivní a založená na hodnotách. Tím se dostáváme k prvnímu z našich tří typů sociologického zkoumání: Pozitivistická sociologie neboli studium společnosti založené na systematickém pozorování sociálního chování. A zde je klíčovým slovem "objektivní".

Jako vědecký výzkumník musí sociologové odložit své vlastní hodnoty a přesvědčení, přistupovat ke své práci jako neutrální pozorovatelé a na základě empirických důkazů odpovídat na otázky o fungování sociálního světa. Jaké důkazy tedy hledáte? Pokud provádíte kvantitativní výzkum, chcete data. Kvantitativní výzkum je studium pozorovatelných vztahů ve světě pomocí matematických nebo statistických metod. Kvantitativní důkazy jsou v podstatě informace, které můžete spočítat nebo sečíst. Neznamená to však pouze údaje založené na číslech, jako je příjem nebo věk. Můžete je také použít ke kategorizaci lidí nebo věcí, například státu, ve kterém žijete, vašeho pohlaví nebo rasy. A kvantitativní údaje lze použít mnoha různými způsoby. Existují například popisná data, která dělají přesně to, jak zní: Popisují fakta, která se vztahují k otázce, kterou zkoumáte. Třeba chcete vědět, jak jsou rozděleny příjmy v domácnostech ve Spojených státech. Zde jsou vaším přítelem kvantitativní údaje. Tento graf znázorňuje rozložení příjmů domácností v roce 2014, který vytvořil Úřad pro sčítání lidu USA. Výška sloupců v grafu udává počet domácností na určité úrovni příjmů.

A bod označený jako "50." je důležitý, protože se jedná o medián příjmů, tedy absolutní střední pozorování ve vzorku. To znamená, že 50 % domácností má nižší příjmy, než je tato úroveň, a 50 % má vyšší příjmy. V tomto případě je medián příjmu 53 700 USD. Dávejte si však pozor na závěry, které z tohoto grafu vyvozujete! Medián může být pozorování uprostřed, ale není to totéž jako průměrný příjem domácnosti. Tento rozdíl náleží průměru, což je součet všech hodnot vydělený počtem pozorování. V roce 2014 tedy průměrný příjem domácnosti činil 75 700 USD. To je mnohem více než medián! Co se s tím děje? Proč je mezi průměrem a mediánem takový rozdíl? No, vzpomeňte si na skupinu, které se týkalo hnutí Occupy Wall Street: "Tato politická nálepka je ve skutečnosti popisnou statistikou! Popisuje procento populace s nejvyššími příjmy. A skutečnost, že příjmy tohoto 1 % jsou mnohem vyšší než příjmy ostatních 99 % - proto máme rozdíl mezi průměrem a mediánem. A nejde mi o politiku, je to čistá matematika: Pokud máte 99 lidí, kteří vydělávají 50 000 dolarů ročně, a 1 člověka, který vydělává 50 milionů dolarů ročně - co se stane s průměrným příjmem? Ten jeden velmi bohatý člověk ho vytáhne nahoru. I když je modus - neboli nejčastější pozorování ve vašem vzorku - stejný jako medián příjmu, tedy 50 000 dolarů, průměr bude vyšší než 500 000 dolarů. Dalším typem důkazů, které sociologové používají, jsou kvalitativní data - neboli informace, které nemají číselnou podobu. Tam, kde se kvantitativní data snaží měřit, se kvalitativní data snaží ilustrovat nebo charakterizovat. Někdy informace, které potřebujete, nelze nebo by se neměly destilovat do čísla v tabulce. Místo toho se používají popisy světa získané prostřednictvím rozhovorů, dotazníků a pozorování z první ruky. Například proč se někteří lidé berou a někteří se zavazují k dlouhodobému partnerství, aniž by se vzali? Něco z toho se možná dá kvantifikovat, ale velká část procesu, který stojí za takovým rozhodnutím, se bude odvíjet od toho, jak se daný pár cítí v manželství. A to se nedá jednoduše vyjádřit statisticky. Sociologie jako pozitivistická disciplína má samozřejmě svá omezení. Ne vše, co chcete vědět o společnosti, se vejde do pozorovatelných a měřitelných kategorií. A co hůř: nevím, jestli jste si toho všimli, ale lidé jsou dost nepředvídatelní. Ve velké části přírodních věd je prostředí, v němž se výzkum provádí, zcela pod kontrolou vědců. Třeba mikrobi v Petriho misce: Pravděpodobně se u nich nevyvine svobodná vůle a nebudou si zahrávat s vaším pečlivě navrženým experimentem. Ale pokud studujete lidské chování, nemůžete kontrolovat prostředí ani to, jak váš subjekt s tímto prostředím interaguje. Pokud vás tedy zajímá například vliv kvalitní výchovy na vývoj dítěte, nemůžete náhodně přiřadit děti k rodičům. Protože, etika. Rodiče zřejmě chtějí vychovávat své vlastní potomky. Ale co víc, možná nebudete chtít tolik kontrolovat prostředí. Pokud vás zajímá, jak se lidé chovají v reálném světě, nechcete, aby vaše výzkumné metody způsobily, že se budou chovat jinak, než by se chovali jinak. Faktem totiž je, že subjekty mohou změnit své chování, pokud vědí, že jsou pozorovány. Příklad:

Koncem 20. let 20. století se rakouský sociolog Elton Mayo vydal do továrny na telefony známé jako Hawthorne Works v Ciceru ve státě Illinois. Jeho cílem bylo pomoci společnosti Western Electric zjistit, jak zvýšit produktivitu jejích zaměstnanců. Mayo proto rozdělil zaměstnance továrny do skupin: kontrolní skupinu, která pracovala za stejných podmínek jako vždy, a experimentální skupinu. U experimentální skupiny provedl Mayo řadu změn pracovního prostředí. Stanovil jim jinou pracovní dobu, změnil přestávky na odpočinek a dokonce rozsvítil světla v tovární hale. A hle, zdálo se, že změny fungují! Dělníci v experimentální skupině byli produktivnější a snížila se jejich absence. Pravdou však je, že změny fyzického prostředí nebyly tím, co způsobilo rozdíl. Ano, prosvětlení místnosti zvýšilo produktivitu dělníků - ale ukázalo se, že stejně tak působilo i ztlumení světel! Stejně tak jako zvrácení všech ostatních změn, které Mayo provedl. Nakonec si Mayo uvědomil, že dělníci pracují usilovněji, protože je pozoruje. Skutečnost, že dělníci věděli, že je někdo pozoruje, jak tvrdě pracují, je přiměla pracovat ještě usilovněji. A toto zjištění v Hawthornových závodech vedlo budoucí výzkumníky k tomu, aby si mnohem více uvědomovali, jak jejich vlastní přítomnost ovlivňuje jejich zjištění. A dodnes je vliv pozorovatele na chování jejích účastníků znám jako Hawthornův efekt!

Takže ano, vědecké zkoumání lidí a jejich chování může být náročné. Ale dalším problémem pozitivistické sociologie je, že ne všechna sociální fakta lze aplikovat na všechny lidi a ve všech časových obdobích. Jinými slovy, pravda není vždy objektivní. Je to podobné, jako když někomu vyprávíte o své oblíbené knize. Pokud se ho snažíte přesvědčit, že Harry Potter je "objektivně" nejlepší knižní série, jaká kdy byla napsána, pak vůbec nevíte, co slovo "objektivně" znamená. Neexistuje žádná objektivní pravda o tom, co je nejlepší kniha. To je přísně subjektivní - představa, která je postavena na vašich vlastních zkušenostech a pocitech. Ale jako sociologové stále považujeme subjektivní zkušenosti za platné a důležité, a dokonce za hodné zkoumání - i když je nemůžeme zobecnit do nějaké pravdy o světě s velkým T. Vždyť to není pravda. Místo toho by nás mohlo zajímat, jak vzorce v subjektivních zkušenostech lidí vytvářejí struktury, které tvoří náš sociální svět. V sociologii mluvíme o subjektivitě jako o významu, který lidé dávají svým vlastním prožitkům. A to nás přivádí k dalšímu způsobu sociologie: Interpretativní sociologie je studium společnosti, které se zaměřuje na významy, které lidé přikládají svému sociálnímu světu. Zatímco pozitivistickou sociologii zajímá spíše to, zda člověk jedná určitým způsobem - něco, co můžete vidět jako vnější pozorovatel -, interpretativní sociologie se ptá: Proč se chová právě takto? Jaký význam se za ním skrývá? A jak se lidé dívají na své vlastní jednání a myšlení? Interpretativní sociologové přistupují ke svým subjektům s cílem nahlédnout svět z perspektivy svého subjektu, nikoli prostřednictvím kvantitativních údajů. V tomto typu výzkumu je tedy méně statistických údajů. Místo toho interpretační sociologové často využívají k pochopení světa rozhovory nebo osobní interakce se svými subjekty.

Nyní existuje ještě jedna škola, která se zabývá tím, jak lze provádět sociologickou vědu. A ta vlastně zmírňuje některé předpoklady, které jsme na začátku učinili ohledně objektivity výzkumníka. Tito myslitelé se domnívají, že v sociologii je dostatek prostoru pro subjektivitu - zejména pro hodnoty. Hodnoty jsou představy, které má člověk o tom, co je dobré, a postoje, které zastává k fungování světa. A zvědavost na téma výzkumu často pramení právě z těchto hodnot. Mnoho badatelů přitahuje ke studiu sociologie touha porozumět morálním nebo politickým otázkám fungování společnosti. Například jaký je vztah mezi rasou a chudobou ve Spojených státech? Jak může pochopení tohoto vztahu pomoci přerušit spojení mezi rasou a chudobou? Argument o výzkumu zaměřeném na hodnoty namísto výzkumu bez hodnot je jedním z počátků kritické sociologie neboli studia společnosti, které se zaměřuje na potřebu sociální změny. Tyto myšlenky se objevují již dlouho, od 19. století, kdy Jane Addamsová vytvořila Hull House, organizaci, která nejen poskytovala lidem s nízkými příjmy v Chicagu bydlení a vzdělání, ale také zkoumala příčiny a řešení neduhů chudoby. Všechny tyto myšlenkové směry budeme zkoumat ve zbytku seriálu. Prozatím jsme však hovořili o sociologii jako vědě.

Probrali jsme pozitivistickou sociologii a to, jak sociologové používají empirické důkazy ke zkoumání otázek o sociálním světě. A představili jsme dvě alternativy: interpretativní sociologii a kritickou sociologii.