Meawing

Mhh.. Aloitetaan alusta, tässä nyt ei oo mittään suunitelmaa mutta voin vain sanoa sen että tämä tulee puskasta.

## Olen tosissani luen ennenkuin alat lukemaan tätä tarinaa!!

1. Tarian sisältää valtavasti väkivaltaa, verta ja päihteitä
2. Koska olen niin nuori niin voin vain fantasioida mitä tässä käy. En ole koskaan itse maistanut alkoholia vai polttanut tupakkaa.
3. **HEI!** Muistakaa että olisin onnikas kuulemaan teidän ehdotuksia tähän tarinaan, ennen kuin se valmistuu, koska mä oikeesti vain improfisoin tän tarinan. Toisin sanoen tällä tarinnalla ei oo päätä eikä pewwaa. ;DDD
4. Okei uudet jutut, hahmotaulukot joka luvun lopussa :D

## Esinäytös

Olisin vaikka voinut vannoa että se siinä, että nyt kuolen ja kaikki kohat pimenisi. Mutta tunsin yhäkin kammottavaa kipua, joka sai minut tosiaan toivomaan että kuolisin mahdollisimman pian.

Kova musta asfaltti oli allani, niin kuin olisin makoillut neulas maton päällä, joka sekuntti sai pelätä että vain putoaisn maan läpi kohti syvää loputonta kauhua ja putoamisen tunnetta.

Jotenkin tunsi kivun läpi sen miten verivalui kokovartaloni pituudelta maahan. Voiton riemu vihdoin valloitti suhisevan mieleni. "HAHAHAHAAA!! MINÄ TEIN SEN!!! MINÄ TEIN SEN!! MINÄ VIHDOIN KUOLEN!! NÄETKÖ NYT!!! OLIT VÄÄRÄSSÄ!! HAHAHAHAHA!!" Huusin verikuplien kurkustani.

Kuulin soivien korvieni takaa miten jonkun auton sireenit lähestyivät minua, näköni sumeni ja mieleni tyhjeni. Pystyin ainoastaan enään kuuntelemaan vain sireenejen lujaa ulvontaa ja autojen vinkuvien jarrujen äänen. Tunsin miten koko kehoni sykki voimakkaasti. Ja muuta en enään koskaan tule tuntemaan, en koskaan enään. Kuin kivun.

## Luku 1

Näin oman kuvajaiseni peilissä suoraan edessäni, inhosin sitä. Minä vain inhosin itseäni ja rumaa naamaani. Mutta en vain halunnut kuolla, ja tiesin kuolevani, se oli vain jokin tunne sisälläni, joka kertoi minulle että olisin kuolemassa.

En vain tahtonut katsoa runneltuja kasvojani, poskeni ja silmäni olivat turvonneet, niin että ruma sinertävä mustelma oli reunustanut silmäni. Minuun sattui, kuonossani oli vereen sotkeentunut paperin palanen. Otsassani oli kolmen kynnen verta vuotava raapaisun jälki.

Silloin en voinut reagoida mitenkään muuten kuin sen tilanteen tajuamiseen, sen vain että joku tosiaan tahtoi tuottaa minulle näin paljon tuskaa ja kipua. Silloin kyyneleet alkoivat valua minun poskia pitkin, ja kun ne valuivat leukaani asti, niin kyyneleeni tipahtivat kellertävään vessanlavuaariin jonka ylle olin kumartunut.

Kävelin pienen olohuoneeni poikki kohti parvekkeelle johtavaa ovea, mutta en halunnut mennä yksin ulos. Hain pinestä kellertyneestä jääkaapista yhden limsa tölkin.

Sitten vaelsin parin askeleen matkan takaisin olohuoneeseeni ja kävelin parvekkeelle johtavan oven eteen. Avasin simahtavan limukka tölkin. Sitten aukaisin oven ja kävelin petonisella parvekkeella kohti siirettävän lasi-ikkunan luokse jonka edessä oli puinen penkki.

Istahdin penkin päälle ja join limukkaani samalla kuin katsoi korkealta kerrostalosta, likaisia katuja ja rähjääntyneitä taloja. Harmikseni näin monien harmaiden vanhojen kerros talojen yli kohti kaupungin sydämmeen jossa sykki monet mainos kyltit huimilla hohtavilla värikkäilä valoilla.

Hörppäsin vielä yhden ja viimeisen kulauksen limukasstani, sitten työnsin suuren las-ikkunan sivummalle ja nousin seisomaan penkilleni. Mitä väliä kunhan tämä olisi mahdollisimman nopasti ohi, niin kuin isällänikin..

Kun seisoin penkilläni otin askeleen parvekkeen reunalle sitten toinenkin jalka seurasi perässä, ja kohta seisoin jo parvekkeen reunalla ilman mitään tukea. En jaksanut enään piitata alapuolellani vilisevistä autoista ja tyhjäkatseissista käveliöistä. Olin valmis jo tähän syntymästäni saakka.

Otin ensinmäisen askeleen kohti loputonta putoamista. Horjahdin vielä kerran ja sitten ilma petti altani syöksyi kohti harmaata rumaa asfalttia. Vihdoin, se on vain niin lähellä. Mutta tunsin miten joku tarttui jalkaani.

Putoamiseni loppui kuin seinään ja jäin vain roikkumaan vasemmasta jalastani. "Hei! Anna olla, minä kuitenkin loppuen lopuksi kuolen." Sanoi itsenikin mielestä omituisen rauhallisella äänellä.

Kuulin tukahtuneen ähkäisyn sieltäpäin jossa minuun takertunut kissa oli. "Vitun idiootti!! En koskaan anna sinun vain olla, jos se mainaa tätä!" Kissa huudahti ylhäältä päin. Aloin potkimaan tätä kissaa vapaalla jalallani olin raivoissani, koska olen niin lähellä, olen vain niin lähellä vapautumasta tästä tuskasta.

Sitten toinen jalkanikin napattiin kiinni otteeseen ja minua alettiin vetää ylös päin kohti parveketta. Aloin sihistä ja sähitä raivokkaasti yritin rimpuilla irti otteesta mutten päässyt mitenkään irti. "Sihise ja sähise miten tahdot! Mutta minä en koskaan päästä sinusta irti!" Se sama kissa sanoi.

"Päästä irti!" Huusin. Mutta hän vain veti minua kohti parveketta. Lopulta hän sai minut takaisin vakaan maan päälle. Näin ne samat vanhat vaalen ruskeat kasvot jotka tuijottivat minuun, niiden keltasten silmien tulinen liekki oli sammunut melkein kokonaan kun hän tuijotti minua.

Nousin maasta seisaalle ja raapaisin hänen kasvojaan terävillä kynsilläni. "OLISIT ANTANUT MINUN VAIN PUDOTA!! IDIOOTTI!!" Huusin päin hänen verta vuotavia kasvoja.

Kollin silmät katsoivat minuun alakuloisina. "Sinä yritit tappaa itsesi.." "NIIN MITÄ SIITÄ!! MINÄ HALUSINKIN TÄSTÄ HELVETIN MAAILMASTA EROON!! EN VAIN ENÄÄN JAKSA!! EN VAIN ENÄÄN JAKSA!!" Kirkuin, kun olin sanonut silmistäni alkoi valua kyyneleet, minua vain oli väsyttänyt, minua oli vain väsyttänyt siitä lähtien kun kaikki olivat käänttyneet minuavastaan.

Ihan totta. Halusin vain päästä tästä loputtomasta väsymyksestä loppuun, halusin edes levät silmän räpäyksen verran, halusin kuolla.

Tunsin miten Valkku yritti halata minua, yritin raapia häntä että hän pysyisi minusta kaukana, mutta häntä ei kiinostanut minun kynteni hän tosiaan halusi vain halata minua. "Pysy minuta loitolla pervo!" Minä sanoin, kun hän kiotoi minut hänen syleilyyn. Purin hänttä käteen niin voimakkaasti kun leukani jaksoivat murskata, mutta lopulta purskahdin itkuun.

## Luku 2, Ihan totta haluan olla yksin!!

Kun Valkku oli päästänyt otteensa irti, niin minä istuin silloin vissan kannen päälle viilleltyihin käpäliini katsoen. Valkku ooli tutkimassa lavuaarin yläpuolella olevaa peilikaappia, jossa pitäisi olla joitain laastareita ja lääke tarvikkeita.

Kuulin miten Valkku kääntyi ympäri minuun kohti katsoen. Sitten näin hänet kumartuneena minun polvieni kipussa. Hän tuputteli punpulilla jotain kirvelevää ainetta jaloissani oleviin viiltohaavoihin. Yhtäkkiä pikkuinen polttelu muttui kivuksi niin kuin Valkku olisi sumuttanut jalkojani liekin heittimellä.

"Auts! Mitä IHMETTÄ SINÄ TEET JALOILLENI??!" Huusin kivusta tukahtuneella äänellä. Valkku vain katsahti minuun päin ja jatkoi töitään. Lopulta kun hän oli muuttanut jalkani helveteiksi, niin hän nappasi vierestään laastaripaketin ja otti sieltä viisi pikku laastaria ja kolme keski kokoista laastaria.

Sitten hän asetteli ne kaikki laastarit säärisssäni oleviin viiltoihin. Katsoin laastereiden peittämiä jalkojani, olin sanaton. tunsin itse ensimäistä kertaa edes toivotuksi ja että joku tahtoi ihan oikeasti minulle jotain hyvää..

"Älä, en tarvitse tätä. Minä osaan hoitaa omat jalkani." Sanoin. "En tykkää kun valehtelet, jos osaisit oikeasti hoitaa jalkasi niin epäläisin että olisit jo hoitanut jalkasi." Valkku sanoi katsetaansa nostamatta minun silmiini, kun hän seuraavaksi alkoi töpöttämään pumpulilla kassvojani.

"Et edes kysynyt mistä sain nämä vammat." Tiukaisin kun en ollut keksinyt mitään muuta sanottavaa.

"Kuule, minun ei tosiaan tarvitse edes kysyä mitä olet tehnyt että olisit saanut nämä haavat!" Valkku tiuskaisi samaan aikaan kun assetteli poskeeni jotain laastaria.

"Niin.. Mutta.." Yritin keksiä edes jotain sanottavaa. Valkku pysäytti puuhansa ja viimein katoi minun silmiini, hänen ilmeensä oli mitään sanmaton. "Mihin pyrit tällä keskustelulla?" Hän kysyi ja vain tuijotti minua hiljaisena.

Olin sanaton, ihan sama.. Mutta miksi hän nyt noin kysyi.. Sanooin jo IHAN SAMA! Aivoni tun tuivatt repäevän kahtia, päätäni särki ja aloin kuulemaan pyssyjen pauketta kissojen rääkäisyjä ja verta. VERTA! VERTA! Kumarruin kun samaan aikaan pitelin päättäni tassuillani, yritin saada kivun ulos päästä puristamalla.

"ANNA MINUN OLLA! ÄLÄ KYSELE MITÄÄN TYHMIÄ!" Huusin kivun sekaisella äänellä. Kun tajusin mitä olin sanonut, katsoin vain nopeasti välinpitämättömästi sivulle Valkun kasvoja katsomatta.

Jotenkin vain tiesin että silloin Valkku ei ainakaan katsonut minua ystävällisillä silmillä. "Kuule jos et olisi juuriesken yrittänyt murhata itseäsi, niin olisin jo hakannut sinut nurkkaan." "Ihansama minulle mitä olisit tehnyt!" Mutisin hiljaisella äänellä.

Minä toiaan häpesin sanojani, mutta en halunnut että Valkku koskaan saisi tietää siiitä. Toisinaan minua tavallaa hirvitti että olin niin raivoisan kissan seurassa.

Yhtäkkiä valkku nappasi leuatani kiinni ja käänsi naamani suoraan häneen päin. Säikähdin toden teolla ja melkein meinasin huitaista taas valkkua kasvoille mutta tällä kertaa hillitsin itseni.

Hän tarkisteli kasvoja vielä kerran. Valkku näytti rauhoittuvan ja myönsi sitten lopulta jo rauhottuneella äänellä. "Noniin taidat olla nytten kokonaan paikattu." Olisin halunnut tosiaan hetkauttaa jonkun loukkaavvan sanan mutta pidin suuni tälläkertaa kiinni.

"Nyt saat luvan menna nukkumaan!" Valkku käski napakati minuun tuijottaen. "Mutta kun nyt on vasta iltapäivä...?" Kysyin Valkkuun katsomatta.

Tunsin taas miten Valkku nappasi minusta kiinni varottamatta etunkäteen aikeistaan. Hän nosti minut ilmaan niin kuin olisi nostanut maasta tyhjän kauppakassin.

Sitten hän käveli tyhjään makuhuoneeseeni ja heitti minut suoraan sängylle, sitten hän väkisin peitteli minut niin kuin olisi laittanut päälleni jonkun pakkopadan.

Kun hän oli saanut minut käärittyä peittooni niin etten voinut melkein edes hengittää hän häippäi huoneesta valot sammuttaen perässä. Mutta palasi melkein silmän räpäyksessä takaisin pimeään huoneeseen penkki vasemmassa kädessä ja kirja oikeassa kädessä.

Hänellä oli otsalamppu otsassa ja määrätietoinen ilme kasvoillaan, hän laski penkin maahan sängyn viereen ja istahti siihen kirjan avaten. Sitten hän alkoi lukea otsalampun valon avulla kirjaa. "Olipa kerran kissa joka oli itse tuhoinen." Minusta tämä alkoi olla jo sargastista.

Hahmotaulukko, tässä luvussa esintyneet hahmot

## Luku 3, Hiton katu rotat

Kävelin harmailla kaduilla, en tiennyt miksi olin tullut tänne ja minä takia mutta sen ainakin tiesin että olin unohtanut arvokkaan asian kottini. Nimittäin puukon.

Olin jo luvannut itelleni etten koskaan unohtaisi sitä kotiini, en enään koskaan uudelleen. Mutta tässä sitä oltiin. Kävelin vähän matkaa vielä rikkinäisellä rähjääntyneiden harmaiden kerrostalojen viidakon ympäröimällä jo melkein mureentuneen kävely tiellä.

Ei kestänyt kuin kolme sekuntia kuin näin jo jotain kamaalaa tapahtuvan. Joku aivan normi pikku pentu käveli kadulla normaalisti vilkuilleen ympärilleensä. Yhtäkkiä valkoinen paketti aotu pysähtyi sen skidin vierelle ja sen sivu ovi avautui, sieltä jotkut mustiin naamioitut kissat nappasivat penikasta kiinni ja sulkivat paketti autdon oven aivan silmieni edestä.

Kissan pentu oli pudottanut maahan jonkun räsyisen vanhan nallekarhu pehmolelun. Nostin sen maasta ja ajattelin melkein ääneen. Tuosta pikku pennusta ei tuskin jää jeljelle mitään muuta kuin sairaalan pakastimeen perna, keuhkot, sydän ja muut elimet.

Ainakin nuo kissat edes yrittävät hankkia rahaa. Jatkoi matkaani pehmolelun taakseni heittäen. Laskin jo mielessäni kolmeen ja kun olin yhden kohdalla jokun katu rotta kissat piirittivät minut vaivattomasti.

"Rahat tänne ja sassiin! Vai haluatko veitsestä!" oransi kissa uhkaili, en edes jaksanut laskea monta piirittäjää oli piiriänyt minut. "Ei ole.." Sanoin. "EI OLE! VALEHTELET!" Tunsin miten kaksi tassu paria nappasivat minun käsistäni kiinni ja taivuttiva ne minun selkäni taakse.

"Tiedättkö mitä valehtilioille tapahtuu?" Oranssi kissa katsoi minuun hänen rumilla keltaisilla silmillä. "Mitä sinä siinä sitten odottelet?! Näytä jo!" Sanoin jo malttini menettäen. Maailma huojui katseeni kanssa melkein samassa tahdissa.

Kaikki liikkui jopa rumat harmaat rähjäiset kerrostalot.

Sitten tunsin miten mahani melkein räjähti. “Ilmat pihalle vaan! Tohjokkaa se!” Se oranssi rähjäinen kissa komensi.

Tunsin miten takana olevat kissat päästivät minusta irti. Heti kun he päästivät minusta irti minä kyykistyin maahan automaattisesti kädet mahaani vasten.

Tunsin miten toisen kissan ruskeanharmaa käpälä nappasi minun kaulasta kiinni ja nosti ilmaan kaulasta roikottaen.

Sitten hän paiskasi minut  kujalle ja hänen perässään tuli melkein kopio tuosta minua kuristaneesta kissasta mutta paljon isompi ja arpisempi.

Kuja jonne minut oltiin viskattu oli täynnä lasinsirpaleita ja  roskia. Tunnelmaa ei yhtään helpottanut se että kuja oli varjojen peittämä.

Ruskeanharmaat  kollit lähestyivät minua ja heidän perässä seurasi se ruma virnuileva kolli. “HAISTA PASKA SINÄ JA KOKO SAKKI!” Huusin oranssille kollille samaan aikaan kun se karskimpi ruskeista kissoista juoksi minua kohti.

Ruskea kissa hyppäsi  suoraan päälleni ja alkoi hakata käsillään minun naamaani. Ja hitto vie kun se sattui. Vaikka halusinkin kuolla niin en halunnut tulla sokeaksi.

Sitten tunsin räjähtävää kipua kun tämän kissan kynnet upposivat silmän alle. Yhtäkkiä tunsin jotain levällään olevia tassuja vasten, se oli jotain kovaa. Tartuin siihen kiinni ja kaikin voimin läväytti sen hyökkääjän päälle.

Tuhannet sirpaleet lensivät ympäriinsä kun osuman voima rikkoi kovan esineen. Kammottava kirkaisu ja verta vain purskahti naamalleni. Yksi sirpaleista lenssi veristä poskeani kohti ja viilsi siihen pienen pinta naarmun, mutta se ei ollut mitään mihin se esine oli pystynyt.

Tuijotin kauhun laajentamalla pupilleilla. Kollin silmä oli puhjennut ja koko silmäkulma ja kuono oli täynnä törröttäviä lasinsirpaleita. Jotka olivat uponneet syvälle haavoihin.

Hengitin raskaasti ja sitten siirsin katseeni sen oranssin kollin silmiin. Esine jolla olin lyönyt oli ollut lasinen viini pullo. Minun päällä ollut kolli kaatui maahan päältäni kuin olisin kaatanut jonkun turhanpäiväisen domino nappulan.

Irrotin pullosta jääneen varren sen ruskean kissan veriseltä korvan juurelta ja heilutin sitä kahteen eloonjääneen kissan suuntaan. Sitten yhtäkkiä kuulin takaani rapinaa ja kolistelua kun joku kolisteli katolla, ja pudotti suoraan sen ruman oranssin kollin päälle.

Esine lävisti kollin pään niien että aivot pursusivat siitä kolosta jonka esine oli jättänyt päähän. Oransi kolli heti mätkähti maahan iljettävän rusahtavan mätkäyksen säestämänä.

Huomasin ettei se toinen ruskea kissa ollut tehnyt mitään elettä vaikka hän oli jo aivan selkeästi alakynnessä. Katolla ollut kissa oli selkeästiu minun puolellani ja... Mutta kissa tekikin jotain hyvin omi

tuista. Se ruskeanharmaa kolli nappasi jostain kiinni leuan alta olevasta nahasta ja repäisi sen irti.

Ruskeanharmaat kasvot vaihtoivat rusehtavan oransseihin raidallisiin kasvoihin. Seisoin vain paikoillani ja mietin vain mitä voisin sanoa tästä tilanteesta. “Häh?” Sanoi kysyvästi tuijottaen oransseihin silmiin. Kolli oli paljon komeampi kuin se toinen räikeän oranssi kolli.

Katsoin kollista poispäin ja ihmettelin  mistä tuo harmahtavan musta pikku katti oli ilmestynyt. Kissa vain tuijotti vihreillä silmillään minun silmiini.

Oliko tuon pikku kissan harmaan mustan päälaella banaaninkuori? Katolta putosi köysi alas, köyttä pitkin laski taas valkoinen tuuheaturkkinen kolli jolla oli mustia ja vaalean ruskeita laikkuja.

Olin aivan kusessa. Yksinkertaisesti sanottu.. MITÄ VITTUA?? Kirjava kolli tarttui tassuuni ja kätteli minua sydämellisesti.

“Voit kutsua minua Hongaksi.”  Laikukas kolli sanoi minulle. Olin sanaton mutten aikonut olla sanaton eli sanoi nopeasti jotain. “Mitä kuvittelet että kertoisin nimeni joillekin friikeille?!” Tuhahdin pahansuovasti kolliin katsoen.

Raidallinen kissa tokaisi. “Mitäs luulet?” Harmahtavan musta kissa toisti. “Niin! Mitäs luulet!” Nuo kissat olivat kuin yhtä perhettä, pystyin huomaamaan sen, koska tämä porukka aivan selkeästi puolusti toisiaan.

Päätin vain sanoa suoraan mitä ajattelin, eihän siinä nyt mitään väärä olisi. “Miksi pelastitte minut, tässä on jokin sivu ajatus?” Kysyin. Honga katsoi ensin raidallisen kollion silmiin ja sitten harmaan mustan kissan. Molemmat nyökkäsivät hiuksen hienosti.

Hiljaisuus oli liian pitkä minulle. “Eihän se normaaliaikaan ole, jos nyt joku pelastaa toisen kissan hengen?” Sanoin. Honga katsoi minuun pitkään ja sitten räjäytti pommin minun naamalleni. “Taidat olla oman henkesi velkaa meille.” Honga tokaisi. Harmaa musta kissa taas toisti sanat omituisella murteellaansa. “Ollet meikäläisille velkaa!”

“Nyt kyllä olette kajahtaneita, koko sakki!” Sanoi mutta ei mennyt sekuntiakaan kun ne barbaarit olivat napanneet minusta kiinni.

Sitten Honga vetäisi selkänsä takaa hänen sinisten silmien värisen kristallin joka hohti sisältään valoa. “Ihan totta mistä te nyt tuon halvan giinalais kiven ronkitte? Roskiksesta?” Kysyin mukamas pilkallisesti.

Kukaan heistä ei vastannut, he kaikki vain tuijottivat kiveä ihmeellisen lumon vallassa. Jokin oli pielessä, pystyin aivan aistimaan sen siitä kristallista.

Aloin rimpuilla raidallisen ja sen mustan kissan otteita mutten päässyt mihinkään. Sitten Honga iski kristallin suipon kolmion muotoisen pään rintaani jossa sydämmeni sijaitssi.

Siinä samassa tunsin sähköisiä väreitä, kehoni alkoi hytkyä hallitsemattomasta. Silmäni muljahtelevat ja kristallista tullut valo vain voimistui sokaisevan kirkkaaksi, ja sen enempää en muista.

## Luku 4, Friikit kämpässäni

Heräsin kolinaan joka kuului olohuoneesta. Makasin sängylläni pimeyden ympyröimässä minua. Valoahohti suljettujen verhojen reunoista. Olisin muuten jäänyt makoilemaan ja miettimään mitä vitun unta olin nähnyt.

Olin sata prosentia varma siitä että se oli ollut unta, koska eihän nyt tässä tylsässä oikeassa maailmassa tapahdu mitään niin maagista ja vituttavaa. Ja kumosin se ajatuksen että unessa ei pystyisi tuntemaan kipua, mutta minä tunsin.

Sitten olohuoneesta kuului ääni niin kuin joku olisi aiheuttanut siellä kivivyöryn. Kuulin oven läpi kun joku alkoi hyssyttelemään vimmatusti. “SSSSSSHHHHH!” Tuoko hyssytelemista?! Jopa minä olisin parempi kuin nuo hoopot.

Sitten tajusin että talossani riehui joku idiootti lauma. Nappasin kaapistani lattia mopin ja potkaisin  huoneeni oven auki niin että se lensi lattialle. “KEITÄ HELVETISSÄ OLETTE!!??” Karjaisin mutta huomasinkin sen luihin mustan harmaan kissan joka oli kiivennyt vanhan sohvani päälle.

Rusehtavan oranssi kolli luki sivummalla lehteä seinään nojaten, jotku silmälasit päässä ja katsoi minuun niiden takaan.

Oliko tuo Tonga!!? Hänellä oli minun coca catit käsissään, ja jos se ei olisi ollut jotain limukkaa, olisin voinut vaikka vannoa että hän oli humalassa. Sitten huomasin että sohvani olikin kaatunut ja se  mustan harmaa kissa seisoikin sen kaatuneen sohvan jalkojen päällä.