Vlkodlaci

Vlkodlak , známý také jako **lykantrop** ,  byl tvor, který se normálně podobal lidské bytosti , ale po úplném východu Měsíce **se** stal neovladatelným, děsivým a smrtícím vlkem .  Tento stav byl způsoben infekcí lykantropií , známou také jako vlkodlačí.  Mezi vlčí formou vlkodlaků a skutečnými vlky byly různé rozdíly , takže bylo snazší jednoho odhalit.

Směs práškového stříbra a dittany aplikovaná na čerstvé kousnutí vlkodlakem by zalepila ránu a umožnila oběti žít dál jako vlkodlaka, ačkoli se vyprávěly tragické příběhy o obětech kousnutí, které prosily o smrt , než aby se staly vlkodlaky.  Lektvar Wolfsbane , vynalezený Damoclesem Belbym , dovoloval pijákům vlkodlaků zachovat si lidskou mysl během transformace.

Vlkodlak si nemohl vybrat, zda se má nebo nemá transformovat, a už si nebude pamatovat, kdo byl kdysi proměněn a byl velmi agresivní; bylo známo, že mnoho vlkodlaků zabilo své nejlepší přátele nebo milované osoby ve vlčí podobě, pokud dostali příležitost.  Navzdory tomu si dokázali vybavit vše, co zažili během své transformace po návratu do své lidské podoby.

" *Aby se člověk stal vlkodlakem, musí být v době úplňku pokousán vlkodlakem v jeho vlčí podobě. Když se vlkodlačí sliny smísí s krví oběti, dojde ke kontaminaci.* "
— Jak se člověk stal vlkodlakem [src]

Lykantropie byla magická nemoc, o které se vědělo, že se šíří kontaktem mezi slinami a krví ; tedy, když transformovaný vlkodlak kousl člověka, kousnutý by se sám stal vlkodlakem.  Tato kousnutí však mohla být také smrtelná a směs stříbra a dittany nanesená na čerstvou ránu by ji zalepila a umožnila osobě žít dál jako vlkodlak. Konkrétně by mudlové zemřeli na rozsah svých zranění, pokud by jejich rány nebyly zapečetěny, jak poznamenal profesor Marlowe Forfang , ačkoli někteří by mohli přežít, aby se sami stali vlkodlaky.

Kdyby byli vlkodlakem v lidské podobě, když kousli svou oběť, oběť by pouze získala sklony k lupinám, jako je záliba v syrovém mase.  Jakékoli kousnutí nebo škrábnutí získané od vlkodlaka, ať už v lidské nebo zvířecí podobě, by zanechalo trvalé jizvy,  i kdyby byla rána zapečetěna.

Podle Remuse Lupina mají vlkodlaci děti jen zřídka.  Je to pravděpodobně kvůli obavám, jak vyjádřil sám Lupin, že jakékoli děti zdědí jejich utrpení, s nebezpečím a předsudky, které s tím souvisí. Jediný známý člověk narozený alespoň jednomu vlkodlačímu rodiči (netransformovaný v době početí) byl Teddy Lupin , syn vlkodlaka Remuse a lidského metamorfmága Nymphadora Tonks .

Navzdory Remusovým obavám Teddy nezdědil stav svého otce. Není však známo, zda se to definitivně nemohlo přenést tímto způsobem nebo zda Teddy nezdědil tento stav čirou náhodou, protože žádné další případy nejsou známy. V případě Teddyho to byl jeho otec, kdo byl vlkodlak, ne jeho matka, proto není známo, zda by transformace těhotné vlkodlačí ženy ovlivnily schopnost donosit těhotenství do termínu.

Pokud se dva vlkodlaci spářili za úplňku ve svých zvířecích podobách, bylo možné, aby otěhotněli. To byl extrémně vzácný jev, o kterém je známo, že k němu došlo pouze dvakrát v zaznamenané historii.  Všichni potomci byli plnohodnotní vlci, kteří byli k nerozeznání od světských vlků, kromě jejich téměř lidské inteligence a jejich krásy. Nezdědili sadistické chování spojené s lykantropií a nebyli o nic sadističtější než běžní vlci.

Někdy před 80. léty 20. století přišla do Zakázaného lesa na území bradavického hradu s laskavým svolením Albuse Brumbála , ředitele školy , žít smečka vlkodlaků .  Mezi studenty se brzy rozšířily zvěsti o smečce vlkodlaků obývajících les. Ačkoli představovali pro studenty malou skutečnou hrozbu, zaměstnanci Bradavic se nikdy nepokusili tyto fámy rozptýlit, protože měli pocit, že držet studenty mimo les je vysoce žádoucí  kvůli skutečným nebezpečím.

### Léčba

" *Mnoho mudlovských mýtů a legend o vlkodlacích je v podstatě nepravdivých, i když některé obsahují pecky pravdy. Stříbrné kulky vlkodlaky nezabijí, ale směs práškového stříbra a dittany nanesená na čerstvé kousnutí ránu "uzavře". a zabránit oběti vykrvácet (ačkoli se vyprávějí tragické příběhy o obětech, které prosí, aby jim bylo dovoleno zemřít, než aby žili jako vlkodlaci)* .
— Léčba, která by mohla být provedena, aby se zabránilo smrti [src]

Bohužel na lykantropii nebyl žádný lék . Některé z nejhorších účinků by však mohly být zmírněny konzumací lektvaru Wolfsbane , který umožnil vlkodlakovi zachovat si lidskou mysl při přeměně, čímž je osvobodil od starostí, že ublíží jiným lidem nebo sobě samým.  Byl to velmi složitý lektvar na výrobu, s mnoha složitými přísadami.  Podle Remuse Lupina to chutnalo nechutně, ale kvůli cukru to bylo zbytečné.  Vysoká cena ingrediencí prakticky znemožňovala vlkodlakům uvařit si lektvar pro sebe, protože většina z nich se ocitla v chudobě a nemohla lektvar ochutnat, aniž by odhalila svůj status. Protože vlkodlaci představovali nebezpečí pouze pro lidi, bylo známo, že společnost se zvířaty, když se proměnila, činí tento zážitek snesitelnějším, protože vlkodlak nebude mít nikoho, kdo by mu ublížil, a byl by méně ochotný ublížit sobě.

Podle Gilderoye Lockharta mohlo Homorphovo kouzlo trvale přimět vlkodlaka zpět do lidské podoby. Nicméně kvůli Lockhartově pověsti lháře a mnoha lžím, které řekl, aby zvýšil svou popularitu, jsou jeho informace vysoce podezřelé – stejně jako samotná existence Homorphova kouzla na prvním místě. Protože však mnoho Lockhartových tvrzení bylo také založeno na výpovědích důvěryhodnějších čarodějů (úspěchy, které by si nárokoval pro sebe po likvidaci původní čarodějnice nebo čaroděje), existuje šance, že kouzlo ve skutečnosti existovalo.

V 80. letech 20. století Cecil Lee , čaroděj pracující pro Vlkodlačí zachycovací jednotku Ministerstva kouzel , řekl Jacobovu sourozenci , že během své práce používal Homorphovo kouzlo . Pro něj však kouzlo „pouze“ donutilo vlkodlaka dočasně se vrátit do lidské podoby, než aby je trvale vyléčil, jak tvrdil Lockhart. Ačkoli byl Lee Lockhartovým fanouškem, věřil, že to bylo způsobeno jeho vlastní neschopností dokonale seslat kouzlo.

Na rozdíl od toho, co věřil mudlovský svět, vlkodlaci nebyli ovlivněni stříbrem, kromě toho, že mohlo být použito ve směsi práškového stříbra a dittany, aby se zabránilo smrti obětí kousnutí, a pouze uzavřelo jejich rány, aby se zabránilo krvácení po těžkém útoku vlkodlaků. .  Určitě existovalo několik dalších způsobů a řešení, jak předcházet a léčit zranění vlkodlaků, jak o tomto tématu učil Quirinus Quirrell v prvním ročníku třídy Obrana proti černé magii . Žádný z nich samozřejmě nedokázal postiženého člověka po kousnutí úplně vyléčit, ale mohl pouze zabránit a uzavřít fyzické rány na kůži.

## Popis

### Měsíční proměny

" *Ozval se hrozný vrčivý zvuk. Lupinova hlava se prodlužovala. Jeho tělo také. Ramena se mu hrbila. Na obličeji a na rukou mu viditelně rašily vlasy, které se kroutily do tlap s drápy.* "
— Popis transformace Remuse Lupina [src]

Měsíční přeměna vlkodlaka byla extrémně bolestivá, pokud se neléčila a obvykle jí předcházelo a následovalo několik dní bledosti a špatného zdraví. Vlkodlak mohl projevovat podrážděnost vůči lidem, když byl ve špatném stavu.  Ve své vlčí podobě by vlkodlak zcela ztratil svůj lidský smysl pro to, co je správné nebo špatné. Je však nesprávné tvrdit (jako některé autority, zejména profesor Emerett Picardy ve své knize *Lupin Lawlessness: Why Lycanthropes Don't Deserve to Live* ), že trpěli trvalou ztrátou morálního smyslu.

Zatímco člověk, vlkodlak mohl být stejně dobrý nebo laskavý jako další člověk. Alternativně by mohli být nebezpeční i jako lidé, jako v případě Fenrira Greybacka , který se pokoušel kousat a mrzačit jako muž a za tím účelem si nechával nehty nabroušené do špiček podobných drápům. Ačkoli vlkodlaci své oběti obvykle infikovali pouze kousáním, někdy to zašli příliš daleko a své oběti zabili.

Bez lidí poblíž, kteří by mohli zaútočit, nebo jiných zvířat, která by ho obsadila, by vlkodlak zaútočil z frustrace sám na sebe. To by zanechalo mnoha vlkodlakům, jako je Remus Lupin, jizvy, které si sami způsobili, a předčasné stárnutí z obtížných transformací.

### Vzhled a vlastnosti

V knihách bylo možné vlkodlaky snadno odlišit od běžných vlků podle jejich kratšího čenichu, více lidských očí, chumáčovitého ocasu a jejich bezduchého lovu lidí a tedy sadističtějších sklonů ve vlčí podobě.  V jiných médiích vypadají spíše jako sloučení lidí a vlků. Ve všech ostatních dobách vypadali jako normální lidé, i když předčasně stárli a bledli, když se Měsíc přiblížil a pak ubýval.  Není jasné, zda je předčasný vzhled stárnutí způsoben utrpením nebo fyzickým a duševním stresem, který způsobuje.

Je možné, že některé individuální fyzické rysy mohou být přítomny v obou formách, například Chiara Lobosca má stříbrné/bílé vlasy v lidské podobě a podobně zbarvenou srst v jejím proměněném stavu.

Skutečný rozdíl mezi vlkem a vlkodlakem byl v chování.  Praví vlci nebyli příliš agresivní a obrovské množství lidových příběhů, které je reprezentovaly jako bezduché predátory, věřily kouzelnické autority jako vlkodlaky, nikoli skutečné vlky. Je nepravděpodobné, že by vlci zaútočili na člověka, s výjimkou výjimečných okolností. Vlkodlaci se však zaměřovali téměř výhradně na lidi a představovali velmi malé nebezpečí pro jiné stvoření.