4 Глава

***Бях много уплашен от случващото се, касетите, Агус, всичко. Стоях в кухнята и размишлявах над записа. Гневът в мен се надигаше, усещах, че трябва да направя нещо. Кои са другите на касетите? Какво са направили? Явно е далеч по-зле от случилото се с Малена, това беше грубо, гадно и подло. Без да усетя, ударих силно масата с юмрук. Доизпих чашата си с кафе и се върнах до стаята, където бях скрил кутията за малко. Видях малко листче кутийката на първата касета. Взех го. Надписа на него гласеше:***

***"Отиди в парка близо до студиото след като изслушаш първия запис, отпусни се и там изслушай втория.***

***-Агустин"***

***Явно има причина да е оставил тази бележка, почерка беше идентичен с този на починалия ми най-добър приятел. Бързо го грабнах, както и УокМена и раницата, излязох от нас, заключвайки вратата и тръгнах към студиото. За пореден път взех колелото, не бях спал заради случващото се и се страхувах да взема колата. Карайки усетих как очите ми се навлажняваха, но в мен се надигаше и голям гняв заради Малена. През цялото време се питах: "Щом Малена е първа, тя трябва да е направила най-минималното нещо, какво ли съм направил аз?". Направил съм нещо ужасно, а дори не знам какво е. Преди да се осъзная бях пред сградата. Оставих колелото и отворих входната врата на сградата. Тръгнах към стаята, в която прекарвахме времето си напоследък и щом стигнах, влязох. Седнах до Каро.***

***-Хей, Карито!- прозвуча гласът ми, леко докосвайки рамото й. Тя се обърна и се усмихна, но уплашено.***

***-Хей, Рудже... Как си?- попита плахо Каро. Един кичур от дългата й коса беше паднал върху лицето й и го отмести бавно.***

***-След случилото се, как да съм? Зле... Агус ми липсва...- отвърнах натъжен и наведох глава надолу.***

***-На мен също.- проплака тя, а аз я гушнах. Бяхме толкова близки след случилото се с Агус и можех да говоря с нея, да я успокоя. Знаех, че се харесваха, но не са били заено, Агус щеше да ми каже! Нали..? До нас дойде и Карол, която сякаш днес не беше на себе си. Беше с разтекла се спирала и очите й бяха зачервени, като това светло червеникаво контрастираше на зелените й очи. Нямаше нужда да казва, че не е добре, погледът й казваше всичко. Каро я прегърна, а Кар опря глава върху рамото й, като по-голямата започна да гали косата на мексиканката.***

***На момента трябва да говоря с Малена. Без никой да ме усети излязох в коридора и започнах да я търся, докато най-накрая не я съзрях пред себе си. Изглеждаше замислена, някак тъжна, носталгия я бе обхванала. Щях много сериозно да говоря с нея. Понеже вървеше близо до стената, щом стигнах до нея препречих пътя й с ръка. Виждайки, че не може да мине, тя вдигна поглед, видя ме и отново я наведе.***

***-Оу, Руджеро, здравей.- започна с наведена глава тя.***

***-Защо си го направила?- без да овъртам зададох въпроса си, гледайки я в очите, докато тя трепереше.***

***-Не разбирам за какво говориш.- наистина объркана задума Ратнер.***

***-Напротив, добре знаеш за какво говоря. Защо си причинила това на Агус?- троснато и грубо повторих въпроса си, като УокМена ми се подаваше от джоба на суитчъра, с който бях облечен. Тя ме погледна и виждайки го, изтръпна.***

***-Виж... аз... мога да обясня...- заеквайки опита да каже, но аз исках истината защо го е направила.***

***-Не овъртай, защо си го набедила за женкар? Защо? Какво ти е направил?- нападайки я изкрещях. Не исках да съм в лоши отновения с нея, нито с който и да било друг, но исках истината.***

***-Значи... при теб са касетите..? Как не се досетих...- промърмори тихо тя, извъртайки погледа си встрани, колко познато...***

***-Да. Защо си го направила?- повиших леко тон, като я изгледах с кръвнишки поглед.***

***-Бях пияна... И глупава... Не осъзнавах колко много ще го нараня, дори не мислех за това. Направих снимката след като той заспа, тоест, все още бях много пияна, разпратих я веднага. На сутринта беше късно да направя каквото и да е.- задума уверено Малена, а аз се замислих. Дали да ѝ повярвам? Агус сам каза в касетите, че не знае кога го е направила. Не, Руджеро, имай едно наум! Защо му е на мъртво момче да лъже? Но пък тя казва, че наистина го е направила. Не съм напълно уверен дали да вярвам на това момиче, Агус спомена, че е подла като змия. Но изглеждаше честна.***

***-А и не разбирам защо триеш сол на главата ми, като все още не си чул своята касета! Ако мислиш, че това, което аз съм направила е лошо, в голяма грешка си, Руджеро. Имай едно наум. Всяка от "жертвите" на касетите на Агус знае какво си направил. Не си ли забелязал, че всеки е подозрителен към теб? Жалко!- изръси от нищото Ратнер. Права е, всички се държат много странно, плашещо даже. Хвърлих поглед върху УокМена, след което го отместих към Малена, изглеждайки я изпитателно. Играеше си с гривната на дясната си ръка, леко оплитайки крайчетата ѝ.***

***-Внимавай с всеки, може да скапе работата ти. Казвам ти го като приятелка.- усмихна се брюнетката насреща ми, но бързо се усети и свали усмивката от лицето си, подхващайки сериозно. -Можеш да ми разчиташ, но не трябва да говориш с никой за това, освен с тези на касетите. Може всеки да бъде очудващо опасен и да разпространи нещата така, както не са.***

***Не ми остана какво да кажа, просто кимнах. Разменихме по още един поглед и тръгнах към конферентната зала. Седнах до Каро, а щом тя видя, че съм говорил с Малена, което си пролича по идването ни по едно и също време, веднага ме потупа по рамото.***

***-Рудже, какво говори с Мале? Изглежда... как да кажа... зле.- подхвана тя, а аз леко извъртях поглед. Каро е човека, който най-малко очаквам да е на касетите, тя е толкова невинна, крехка, нежна, не е способна да нарани някой. Но като се замисля... Агус веднъж ми беше казал "Очаквай неочакваното.". Ами ако такъв е случая? Не, трябва да спра да си правя погрешни изводи.***

***-Нищо, няма значение.- отвърнах леко студено, опитвайки се да не се издавам. Заслушахме отново думите на отчаяния ни режисьор. Отново се хващаше за главата, потъвайки в депресиращ плач, малко напомнящ на скимтенето на болно кученце. Мислите ми бяха само върху касетите и случващото се. Думите на Ратнер все още звучаха в главата ми. "Не трябва да говориш с никой за това, освен с тези на касетите. Може всеки да бъде очудващо опасен и да разпространи нещата така, както не са." Какво ли толкова крият и кои са другите? Ами ако тя иска да ги защити? Ами ако това е случая? Не, сигурен съм, че са направили много неприятни неща на Агус за да вземе това решение, но след това се сетих за някои неща, които той бе преживял и знаех за тях... Онзи списък "Кой е секси и кой не?", който беше направила Катя... Тя съм почти 100% сигурен, че ще присъства на записите. Но другите? Те кои са? За сега знам за Малена, Катя 100 на 100 ще е част от причините... и аз... Въпреки, че не знам какво съм направил.***

***Часовете минаха бавно и мъчително. Всеки беше силно емоционален през цялото време, ту някой подсмъркваше, ту пускаше сълзичка, ту изскимтяваше, опитвайки се да каже нещо, но се чуваше само едно тихо предплачно говорене, ту заплакваше наистина. Беше ситуация, в която всеки беше нервен, гледаха да не говорят много. Най-накрая всичко приключи, бяхме свободни. Тръгнах към онзи парк до студиото и щом стигнах оставих колелото си до най-близката пейка, където и седнах. Взех УокМена в ръце, огледах го внимателно, бавно, вече бях обърнал касетата от другата страна, бях на път да натиста "Плей", но познат глас ме прекъсна.***

***-Парк "Sol"? Значи вече си до втория запис?- беше Макси. Обърнах се и срещнах синьозелените му очи, които ме изгледаха изпитателно, забиха се в душата ми. На лицето му не се изписа онзи уплашен поглед на Каро или онзи нервен на Малена, беше с онази някак изпълнена с надежда усмивка, но не точно усмивка, просто не изглеждаше толкова зле. Как така Макси знаеше? Той е причина? Не, никакъв шанс, той е същинско ангелче, което не би сторило зло никому. Може би е този доверен човек на Агус. А и, ако беше причина нямаше да ми зададе този въпрос.***

***-Моля?- отвърнах объркано, като погледнах и малко уплашен. Синеокото момче се почеса зад врата, като след това прекара пръсти и през косата си.***

***-Съвсем скоро ще разбереш, адиос приятел.- изрече и бавно си тръгна. Не, няма да оставя нещата така. Затичах се подир него и щом го стигнах го хванах за рамото. Трябваше да разбера от къде знае на всяка цена.***

***-От къде знаеш за касетите? От къде?- прозвуча като нападение от моя страна. Хванах яката на якето му и го изгледах изпитателно, а той... той просто стоеше спокоен, все едно всичко е наред. Макси започва не само да ме плаши, но и да ме вбесява. По-малкият не ми даде отговор, само едно изражение, с което сякаш казваше "Пусни ме, не съм направил нищо лошо." В този момент се осъзнах и го пуснах, след което погледнах уплашено, какво се случва? Макси не е подозрителен към мен, не страни от мен, а очевидно знае за случилото се.***

***-Не мога да ти кажа нищо. Слушай касетите, ще научиш всичко.- отвърна той, като се усмихна с една много срамежлива усмивка, обичайната за него. Миловидното му изражение малко ме успокои. Макси е много особен, различен, имам предвид, че не пие често алкохол, не е перверзен и не понася слухове, даже ги ненавижда.***

***-Ако имаш нужда от подкрепа, можеш да разчиташ на мен.- потупа рамото ми и влезе в колата си, тръгвайки нанякъде. Нямах избор.***

***Върнах се на пейката с бавни крачки и седнах, отново измъквайки УокМена от джоба на суичъра си. Огледах го бавно. Знаех, че трябва да изслушам всичко това, за да разбера истината, какво съм направил, какво е направил Макси, ако изобщо е направил нещо и защо Агус е взел това решение, но е трудно. Започна да ме облива студена пот, притеснението ми се надигна и се притесних за пореден път. Пръстът ми вече беше на по-малко от сантиметър от бутона за начало на записа. Вече няма връщане назад.***