Imerina Szultánság

**Főváros:**         Antananarivo

**Államforma:**   szultánság

**Államfő:**         II. Radama szultán

**Hivatalos nyelv:** arab, malgas, szuahéli, portugál

**Beszélt nyelvek:** több, mint 120 törzsi nyelv, melyek 90%-ban a Bantu nyelvcsaládhoz tartoznak

**Fizetőeszköz:** dínár

## Történelem

### **1815 előtt:**

Imerina Madagaszkár szigetének Közép-Felföldi régiója volt, melyet a Hova és a Vazimba népcsoport lakott. Egymás mellett élve birtokolták a területet, a két népcsoport tatjai pedig rendszeresen házasodtak egymással. Vazimba akkori királynője, Rangita hozzáment egy Manelobe nevű hova férfihoz. Elsőszülött fiuk, **Andriamanelo** (uralkodott 1540-1575) egyesítette a két népet és megalapította Imerina királyságát. A két nép merinai néven egyesült, Andriamanelo pedig megalapította a merinai királyok dinasztiáját. Mivel korábban a Vazimba népnél a női leszármazottak uralkodtak, a Hova népnél pedig a férfi leszármazottak, a merinai dinasztiában férfi és női uralkodók egyaránt előfordultak.

**Ralambo** (ur. 1575–1612) király diplomáciai és katonai sikereinek köszönhetően Imerina területe növekedésnek indult. Ebben közre játszott, hogy a tengerparti királyságoktól megvette az első lőfegyvereket. Fejadót vezetett be, melynek bevételéből létrehozta a Merina királyi sereget, melyet kovácsműhelyek felállításával fel is páncélozott. Bevezette a többnejűség intézményét, illetve lehetővé tette a „családon belüli házasságot” (szülő-mostohagyermek, illetve féltestvérek között). Ralambo volt az, aki élelmezési céllal háziasította a zebu szarvasmarhákat. Ő alapította meg a Fandroana (Királyi fürdő) nevű szertartást övező ünnepet, mellyel az új évet köszöntik azóta is.

**Andrianampoinimerina** (ur.1745-1809) uralkodása alatt jelentősen átalakult a királyság mezőgazdasága. Rabszolgák segítségével gátakat emeltek, csatornákat és öntözőrendszert alakítottak ki, mely lehetővé tette a rizstermesztést. Így a rizs vált az alapvető gabonává az ország lakói számára. 1779-ben Antananarivo városát nevezte ki a királyság új fővárosának.

Az uralkodók igyekeztek jó viszonyt kialakítani az érkező portugálokkal, britekkel és franciákkal, így akadályozva az esetleges kolonizációs törekvéseket. Az európai hatalmak főleg rabszolgákat és terményeket vásároltak, és több kikötőt létesítettek Madagaszkár térségében. Az 1820-as évekre a királyságban megnövekedett az Európából érkezők száma. A magukkal hozott nemesített növények tovább gazdagították a királyság élelmiszer ellátását, mivel a madagaszkári talaj és éghajlat különösen kedvezett az európai növények és zöldségek termesztésének.

Végül **I. Radama** (ur. 1810-1824) volt az, aki sikeresen egyesítette Madagaszkár nagy részét, leigázva a többi törzset és királyságot. Ebben nagy segítségére volt a brit tűzerő és katonai kiképzés. A britek érdekeltek voltak abban, hogy jó kereskedelmi kapcsolatokat ápoljanak a királysággal. I. Radama a Londoni Missziós Társaság segítségével megalapította az első hivatalos, európai típusú iskolát, ahol írást és olvasást kezdtek oktatni a malagas nyelvre lefordított Biblia alapján. A királyság gazdasága erősen támaszkodott a rabszolgamunkára és a rabszolga-kereskedelemből származó bevételekre. Az uralkodó elit körében teljesen természetes volt a házi rabszolgák tartása, a mezőgazdaságban, az utak, csatornák és egyéb infrastruktúrák építésénél pedig szintén nélkülözhetetlen volt az ingyenes munkaerő. A britek azonban fel akarták számolni a rabszolga-kereskedelmet a térségben, ami később feszültséget okozott a két ország közt.

### **Imerina Királyság (1540 – 1827)**

**I. Radama** végül uralma alá hajtotta Madagaszkár teljes területét (1818), mikor pedig az európai gyarmattartók hatalma meggyengült, meghódította tőlük a Madagaszkár körüli szigeteket is (1822). A rabszolga-kereskedelem miatti érdekellentétek miatt egyébként is megromlott a viszony a királyság és az európai nagyhatalma közt. Radamának tizenkét felesége volt. Főfeleségét Ranavalonanak hívták. Minden feleségétől született gyermeke, kivéve a főfeleséget. Ranavalona nehezen viselte ezt, ezért minden utódlásra kiszemelt gyermeket meggyilkoltatott. I. Radamát végül 1824-ben holtan találták a lakosztályában. Köztudott volt, hogy problémái voltak az alkohollal, így a halál okát is annak tulajdonították. Mivel utód nélkül halt meg, az utódlási sorrend szerint húgának legidősebb gyermeke követte volna a trónon, mivel azonban ez politikailag nem volt előkészítve, az udvarban pár napig megpróbálták titkolni halálhírét. A titkot azonban megtudta egy **Andriamihaja** nevű magas rangú katonatiszt, aki a főfeleséghez, Ranavalonához volt hűséges. Ranavalona a katonaság segítségével magához ragadta a hatalmat.

**I. (Őrült) Ranavalona** királynő (ur. 1824-1827) első intézkedéseként kivégeztette I. Radama tizenegy másik feleségét, azok gyermekeit, illetve szintén megölette az elhunyt király anyját, testvéreit és azok leszármazottait. Ranavolanának ezután fiúgyermeke született, aki **Radama Rakato** néven látta meg a napvilágot (1824). Hivatalosan I. Radama leszármazottja volt, bár több, mint 9 hónappal a király halála után született. Apja valószínűleg a királynőhöz hűséges Andriamihaja volt, akit Ranavloana kinevezett az ország első miniszterelnökévé, illetve megtette a királyi hadsereg vezetőjének. A királynő szeretőjeként tulajdonképpen „királyként” írányította vele az országot. I. Ranavalona fő célja a királyság kulturális és politikai szuverenitásának megőrzése volt. Ennek érdekében megszakított minden kapcsolatot az Európai hatalmakkal, rengeteg európából érkező bevándorlót kitoloncoltatott, betiltotta a kereszténységet, a misszionáriusokat kivégeztette.

Egyik jelentős intézkedéseként eltörölte a rabszolgaságot illetve az adók jelentős részét. Ezzel egy időben bevezette a **fanompoana** gyakorlatát. A fanompoana azt jelentette, hogy bárkit kényszermukára lehetett fogni. Adóbevételek és rabszolgamunka helyett a fanompoanára támaszkodva bővítette a hadsereget és fejlesztette az ország infrastruktúráját. Az ingyenes kényszermunkába többszázezren haltak bele közvetetten, vagy közvetve (rengeteg család esett el az anyagi bevételeitől). A királynő ellen több merénylet is készült, de mind kudarccal végződött. A paranoia emiatt egyre inkább elhatalmasodott rajta. Mindenkit kivégeztetett, vagy kényszermunkára küldött, aki meg merte kérdőjelezni a döntéseit. Szeretője, Andriamihaja miniszterelnök haladó szellemiségű volt, igyekezett fenntartani a nyugati típusú oktatást és a jogrendet. Ranavalona végül hazaárulással vádolta meg és kivégeztette. Nem nevezett ki új miniszterelnököt a helyére. A jogrend szinte teljesen megszűnt az országban, helyette a **tangena-próba** vált bevett szokássá. A tangena egy Madagaszkáron őshonos, mérgező dióféle. A tangena-próba korábban is bevett szokás volt a vitás kérdések eldöntésében: egy kakassal etették meg a diót, és az állat életben maradásától tették függővé az ügy kimenetelét. I. Ranavalona vezette be, hogy a vádlottakat etették meg a tangena dióval. Ha életben maradtak, ártatlannak bizonyultak, ha belehaltak, bűnösök voltak. A köznép nagy része hitt a tangena-próba igazságszolgáltatásában. A vádlottak többsége nem élte túl a mérgezést.

A kegyetlen intézkedések ellenére az Imerina királyság erős maradt és fejlődött. Ezt látva, a közeli Zanzibár uralkodója, **Szaid bin Szultan Al-Buszaid** többször is megkérte Ranavalona kezét, hogy ezzel egyesítsék országaikat. A királynő az első két alkalommal visszautasította a felajánlást, végül tanácsadói meggyőzték őt, így a harmadik felkérésre a szultán felesége lett.

### **Omán-Zanzibár-Imerina Szultánság (1827 - 1835)**

Előzmény:

**Szaid bin Szultan Al-Buszaid** Omán és Zanzibár szultánjaként 1820-ban úgy döntött, hogy a székhelyét az ománi Maszkat városából áthelyezi a Zanzibár szigetén álló Zanzibár városába (Stone Town). A szultánság Zanzibár szigetein kívül Kelet-Afrika partjainak jelentős részét is ellenőrzése alatt tartotta. Illetve, a kontinens belseje felé tartó kereskedelmi útvonalak mentén, fennhatóságuk a Viktória-tó, Tanganyika-tó és Nyassza-tó környékére is kiterjedt.

A szultán figyelemmel követte az Imerina királyság fejlődését, és mikor I. Radama meghalt, úgy gondolta, politikai szempontból rendkívül előnyös lenne, ha feleségül venné a megözvegyült királynét. Mivel az európai nagyhatalmak egyre inkább kiszorultak a térségből, arra gondolt, a szultánság vehetné át megüresedett pozícióikat. Mikor I. Ranavalona végül beadta a derekát, és megtörtént a házasságkötés, Madagaszkár és a hozzá tartozó szigetek a szultánsághoz kapcsolódtak.

Az egyesülés után:

Az Omán-Zanzibár-Imerina szultánság megalakulásával Zanzibár városa lett az új főváros, Ranavalona is oda helyezte át székhelyét. A házasságkötés előtt megegyeztek, hogy Imerina területén továbbra is az ő döntései lesznek az elsődlegesek. Ez az időszak mégis hozott némi enyhülést Madagaszkár lakóinak: csökkent a fanompoanába bevontak száma, és a vitás kérdések rendezésénél ritkábban került elő a tangena-próba lehetősége.

A szultán tervei szerinek megfelelően a Merina királyi sereg jelentős része partra szállt Kelet-Afrikában, és a szultán seregeihez csatlakozva megszilárdították a hatalmukat a kontinens belsejében is, illetve újabb területeket foglaltak el. Mikor a nagy tavak környékén már biztosították az uralmat, a seregek dél felé vették az irányt, és elfoglalták a korábbi portugál gyarmatok helyén kialakult kisebb országokat és királyságokat.

Szaid bin Szultan Al-Buszaid úgy tervezte, hogy halála után a megszerzett területeket gyermekei közt osztja szét, hogy azok közösen vezessék a szultánságot. Ranavalona fiának azonban semmilyen szerepet nem szánt, és ehhez világosan ragaszkodott. 1835-ben a szultán egy gyors lefolyású betegség következtében meghalt. Véletlen egybeesés miatt a Merina királyi sereg több egysége is Zanzibár városában tartózkodott ekkor. A hadsereg lojális vezetői segítségével Ranavalona került az uralkodói székbe.

**I. Ranavalona szultána** (ur. 1835-1845) első intézkedésében elfogattatta a halott szultán gyermekeit. Akik nem tudtak elmenekülni, azokat kivégeztette. Az Ománt vezető elit számára gyanús volt, hogy a szultán ilyen hirtelen hunyt el. Követeket küldtek Zanzibárba, hogy tanulmányozhassák Szaid bin Szultan Al-Buszaid testét, kizárva a mérgezés gyanúját. Ranavalona azonban elégettette a szultán holttestét, a vizsgálatára érkező küldöttekkel együtt. Az incidens következményeként az ománi elit fellázadt a szultána ellen. A hozzájuk hű, Zanzibár területén állomásozó parancsnokok megpróbálták leverni a szultánához hű seregeket, de alul maradtak. Omán végül egyoldalúan kivált a szultánságból. Ranavalona nem tett kísérletet az újraegyesítésre. Helyette a megmaradt zanzibári és madagaszkári területeket átnevezte Imerina Szultánságra.

### **Imerina Szultánság (1835-től)**

I. Ranavalona szultána tisztogatást rendezett az országban, felkutatva és kivégezve a halott szultánhoz hű nemeseket és hadvezéreket. Miután megszilárdította hatalmát, a szultánság központját visszahelyezte Madagaszkárra, Antananarivoba. Folytatta az újabb területek meghódítását, a fanompoana gyakorlatát és a tangena-próbát pedig kiterjesztette a teljes országra. Ahogy teltek az évek, a szultánság gazdaságilag hanyatlani kezdett, és egymást érték a lázadások, annak ellenére, hogy minden ilyen próbálkozást véres megtorlás követett. Tíz év alatt több, mint félmillió ember halt meg kényszermunkában, a tangena-próba során, vagy kivégzés által.

Mindeközben Ranavalona egyetlen gyermeke, **Radama Rakato** elérte a felnőtt kort. Ő sosem hagyta el Madagaszkárt. Egy szigorúan őrzött vidéki palotában nevelkedett, mivel Ranavalona joggal tartott tőle, hogy az összeesküvők megpróbálják megölni gyermekét. Anyjával ellentétben a kis Radama rendkívül emberbarát volt, ami nagyrészt tanítóinak volt köszönhető. Egyik nevelője a francia származású Joseph-François Lambert volt. Lambert egyike volt azon kevés európainak, akik megúszták a kitoloncolást Ranavalona hatalomátvételekor. Ez annak volt köszönhető, hogy régi bizalmasa volt Ranavalonának, és bár sok mindenben nem értett egyet, mindig volt annyi esze, hogy soha ne kérdőjelezze meg döntéseit. Az ifjú herceget azonban európai értékrend szerint és humanista szellemben nevelte. Egy idő után már Lambert sem volt képes szemet hunyni a szultána rémtettei felett, és ő maga is szervezkedni kezdett ellene.

1842-ben, mikor az ifjú Radama betöltötte a tizennyolcadik életévét, a szultána maga mellé hozatta őt a királyi palotába, hogy bevonja őt az ország ügyeibe, felkészítve őt az uralkodásra. Nevelői is vele tartottak. Lambert immáron a fővárosból vezette a kis számú, de elkötelezett ellenálló szövetséget. Az volt a terv, hogy megölik a szultánát, ezzel siettetve az örökösödést, hogy az általuk befolyásolt herceg kerülhessen a trónra. Miközben Radama figyelemmel követte az ország működését, szembesült azzal, hogy anyja milyen kegyetlen módon irányítja a szultánságot. Nemtetszését nevelőjével, Lamberttel osztotta meg. Mikor erre több ízben is sor került, Lambert végül beavatta a herceget a terveikbe. Radama megértette a tervet, de ragaszkodott hozzá, hogy anyját nem bánthatják. Kérésére a puccs tervét úgy módosították, hogy csak elfogják Ranavalonát, majd miután rákényszerítették, hogy átadja a trónt a fiának, abba a vidéki kastélyba záratják, ahol Radama nevelkedett.

A hatalomátvételre 1845-ben került sor. Az akció során azonban a lázadók nem tartották magukat a tervhez, és amint lehetőségük adódott rá, meggyilkolták a szultánát, és annak leghűségesebb embereit, beleértve a hadsereg legfőbb vezetőit.

**II. Radama szultán (1845-től)**

Radama Rakato huszonegy évesen, II. Radama néven került a szultáni székbe. Legfőbb tanácsadója Joseph-François Lambert maradt, ám nem töltött be hivatalos pozíciót. Ehhez ő maga ragaszkodott. Az hatalomátvétel ténye nem okozott különösebb problémát, hiszen Radama volt a kiszemelt trónörökös, Ranavalona pedig évtizedeken át gondoskodott arról, hogy senki más szóba se kerülhessen. A régi rendszer lebontása és a szükséges reformok bevezetése két évet vett igénybe. Ez a gyorsaság annak volt köszönhető, hogy a tervek már évek óta készen álltak, és már csak végre kellett őket hajtani. Az új szultán legfontosabb intézkedései:

·      eltörölte a **fanompoana** gyakorlatát, és helyette új adórendszert vezetett be

·       betiltotta a **tangena-próba** alkalmazását, és új, európai mintájú törvényeket léptetett életbe, melyben eltörölte a kínzást és a halálbüntetést

·       felmentette a **politikai foglyokat**

·       általános **vallásszabadságot** léptetett életbe

·       a **szultánság kapuit újra megnyitotta** az európából érkezők előtt, és kereste a lehetőséget arra, hogy felvegye a diplomáciai kapcsolatot az új nagyhatalmakkal

·       törvényt hozott, mely **megtiltja a rabszolgatartást és rabaszolga-kereskedelmet**

·       csökkentette a **hadsereg költségvetését**, helyette i**skolák** építésébe és az **egészségügyi helyzet** javításába fektetett pénzt a befolyt adókból

·       míg korábban Madagaszkáron kizárólag a malgas, Zanzibár területein pedig az arab nyelv volt a hivatalos, ezeket az egész szultánságban egységesítette és beemelte melléjük a szuahélit és a portugált is, hogy megkönnyítse az új (1827 utáni) területek lakóinak a hivatalos ügyintézést.

·       a régi zászló piros és fehér színeit meghagyva megalkotta a szultánság új lobogóját, melybe beemelte az arany majomkenyérfa jelképét is. A majomkenyérfa szimbolizálja az együvé tartozást, a bőséget, az állandóságot, az erőt, a méltóságot, a szívósságot, és a szelídséget.

A reformoknak köszönhetően a szultánság új erőre kapott gazdaságilag, lakói pedig Ranavalona rémuralma után végre fellélegezhettek.

## Közigazgatás

**A Szultán** a legfőbb méltóság. Ő a hadsereg vezetője. Ő nevezi ki a tanácsosokat, a minisztereket és ő hívja meg a tartományi küldötteket. Minden törvény és rendelet az ő aláírásával lép életbe. **A szultánnék**, a Szultán feleségeiként protokoláris eseményeken képviselhetik az országot. Az uralkodóval azonos tisztelet illeti meg őket. Egyéb szereppel a politikát és a törvényhozást illetően nem rendelkeznek.

**Szultáni tanácsosok:** Ők a Szultán legfőbb bizalmasai. Számuk és kilétük nem mindig nyilvános, szükség esetén azonban szultáni megbízólevéllel igazolhatják tisztségüket. Egyesek stabil pozícióval rendelkeznek, míg mások csak pár hétre kapnak kinevezést. Ők olyan szakértők és/vagy jelentős befolyással bíró személyek, akik tudásukkal a Szultánt segítik egy-egy probléma megoldásában. Külföldi kiküldetések esetén magát a Szultánt képviselhetik, az ő nevében hozhatnak döntéseket, vagy írhatnak alá hivatalos dokumentumokat. Munkájukat a szultáni palotában illetve a parlamentben végzik.

**Miniszterek:** A Szultán az ország irányításához szükséges területek élére minisztereket nevez ki. Megbízásuk visszavonásig szól. Ők felügyelik az alájuk rendelt területek igazgatását, ők fogalmazzák meg és terjesztik elő az új törvényeket a Szultánnak. Folyamatos kapcsolatban vannak a tartományi küldöttekkel. Protokolásir eseményeken képviselhetik az országot. Egyes esetekben a Szultánt is képviselhetik, az ő nevében írhatnak alá hivatalos dokumentumokat. Munkájukat a parlamentben végzik.

Jelenleg az alábbi területek élén állnak miniszterek:

**Belügy, Külügy, Pénzügy, Hadügy, Igazságügy, Fejlesztés és oktatásügy, Kulturális ügyek.**

Minden közigazgatást érintő terület valamely minisztérium alá tartozik (pl.: városi és tartományi őrség a belügyminisztériumhoz, a vallási ügyek vagy sportügyek a kulturális minisztériumhoz tartoznak).

**Küldöttgyűlés:** az ország minden tartományából 1-1 küldött lett meghívva a parlamentbe, ahol az általuk képviselt tartományok ügyeivel foglalkoznak. Törvényjavaslatokat és kérelmeket nyújtanak be a miniszteri tanács felé. Ők állnak közvetlen kapcsolatban a tartományukban élő alattvalókkal. Meghívójuk visszavonásig érvényes.

## Ünnepek

A Szultánságban számos ősi ünnepet tartanak, melyek tartományonként eltérőek. Ezek főleg vallási szertartásokhoz köthetőek, illetve a mezőgazdasági időszak kezdetéhez/végéhez.

Egyetlen olyan ünnep van, melyet az ország egész területén egyazon időpontban tartanak, ez pedig a **Fandroana**, mely Királyi fürdőt jelent malgas nyelven. A Fandroana az **imerinai újév** első napjára esik, mely **március 28-án** veszi kezdetét. Ez a nap jelzi az esős évszak végét és a rizs betakarításának kezdetét. A Fandroana hagyományát még I. Ralambo király (1575-1612) honosította meg, 1600 körül. Az ünnep az Imerina királyság és a Zanzibári szultánság egyesülése után utóbbiban is elterjedt. Még Szaid bin Szultan Al-Buszaid is megtartotta a hagyományt, mivel rendkívül imponált neki. A Fandroana menete:

A Fandroana előtti napon, március 27-én a családok kitakarítják házaikat, kisöprik udvaraikat, majd az emberek közösen feltakarítják a tereket utcákat. Ezzel biztosítják, hogy az új évben érkező szerencse és bőség semmibe "el ne botoljék", semmi ne állhassa útját.

Fandroana napján, a délelőtt folyamán megtörténik maga a királyi fürdőzés. A hagyomány szerint a király egy vízzel teli kádban megmerítkezik, ezzel megszenteli azt. A szentelt vízzel ezután meghintik az ünnepségre összegyűlt tömeget. A király által megszentelt víz mindenki számára megtisztulást hoz, így szerencse érheti az új évben. Maga a fürdőzés sokat módosult az évszázadok alatt. Korábban a királyok még meztelenül mártóztak meg, később viszont már külön az ünnepre készült fűrdőzőruhában. A kád mérete, helye, és a szentelt víz kihintése is uralkodónként eltért. Ranavalona szultána például a szultáni palotában vett fürdőt, kizáróla a szűk vezetői réteg jelenlétében, a vizet pedig csak az után vitték ki a palotából a nép közé. II. Radama radikálisan változást hozott a hagyományba: kád helyett az Antananarivo közepén álló Anosy tavat jelölte ki a fürdő helszínéül. Miután a megmerítkezésével megszentelte a tó vizét, minden alatvaló kedvére megmártózhat abban. Mivel pedig a tó a folyókon keresztül összeköttetésben van a többi tóval, és a tengerrel is, az ország összes vize megszentelődik általa. Így az alattvalók a szultánság egész területén rész tudnak venni a szertartásban.

A királyi fürdőt követően a megtisztult ünneplők zenés-táncos mulattságokat tartanak, éjszaka pedig fáklyákkal és lámpásokkal zarándokolnak át a szomszédos falvakba, ahová ajándékokat visznek. Az ünnepi étel a zebuhús. Ezt minden formában fogyasztják ilyenkor. A hagyomány szerint I. Ralambo király volt az, aki elsőként háziasította a zebut, és ő tanította meg a népet, hogyan kell azt tartani és tenyészteni. Sok helyen az is szokás, hogy éjszaka a fiatal fiúk és lányok csoportosan együtt fürdőznek a közeli vizekben. Persze, a "mindent a szemnek, semmit a kéznek" elv ilyenkor is érvényesül.

II. Radama szultán

Joseph-François Lambert legfőbb tanácsos

Latifa Al-Buszaid szultánné, főfeleség