Mattityahu

Mattityahu, Matei sau Mate este zeul Zizist al trăsnetului, vicleniei si minții agere, un membru Neoatzibenyan albastru, considerat cel mai recent dintre "Cei Patru Mari Lideri ai Atzibenyei" și primul lider neoatzibenyan care a avut două domnii consecutive. De asemenea, este unul dintre părinții fondatori ai Atzibenyei noi, ceilalți doi fiind Cristi și Teo cel mare. Povestea sa începe însă cu mult, mult timp înainte.

CARACTERISTICI GENERALE:

Specie: Semizeu (anterior zeu)

Element(e) zeești: fulger: tunet; viclenie: revanșă; ploaie

Tip sufletesc: Albastru

Arme totemice: Paloș și scut

Animal totemic: Timberul

Afiliere: Consiliul Zeilor (anterior); Atzibenya (anterior); Neoatzibenya; P.T.D.L. (uneori)

Culoarea părului: Blond închis

Culoarea ochilor: Vernil

Înălțime: 1,79 m

Greutate: 68 kg

Vârstă umană (08.11.2019): 14 ani

VIAȚA DE ZEU

Mattityahu este cel mai mic fiu al lui Cola și al Lunei, ceilalți doi fiind Iscindiatos (fratele cel mare) și Artrorachnosis (surioara mijlocie). S-a născut cu puțin înainte de crearea tumorelor de către Zizin, ca un suflet albastru, cu puteri superioare fraților săi. Fusese mai închis în sine decât frații săi, încă de la naștere, făcându-l cel mai puțin preferat părinților. Luna era blândă cu el, pe atât cât îi permitea Cola, care era sever și dojenitor, și nu permitea niciun fel de indisciplină în familia sa.

Inițial, după moartea și ferecarea Colei, Mattityahu urî și disprețui Atzibenya, secta blestemată care îi răpise tatăl. Iscindiatos și Artrorachnosis aveau gânduri la fel de rele la adresa Atzibenyei, și așteptau ziua în care vor părăsi Realmul Zeilor și vor vâna ticăloșii care le-au furat tatăl unul câte unul. Luna era doar tristă și melancolică, meditând asupra iubirii sale pierdute.

Cu timpul, tot felul de povești despre măreția Atzibenyei au început să circule și prin Realmul Zeilor, până când au ajuns și la urechile lui Mattityahu. Întâi a fost sceptic despre astfel de istorioare, însă cu timpul, a început să creadă. Să creadă în oștile înflorite, urmați de briză în călătoria lor spre dreptate. Se trezea visând cu ochii deschiși la propria-i persoană, înaintând prin furtuna de sânge și petale, cu sabia-i deasupra capului și scutul în față, totul în onoarea unui tată suprem. Curând, Iscindiatos și Artrorachnosis observară schimbarea și îi spuseră Lunei despre ea.

Zeița, cu blândețe, își luă fiul, și îl întrebă ce îl doare. Având încredere în ea, Mattityahu își destăinui oful mamei sale. Ea nu păru surprinsă și își îmbrățișă fiul.

-"Atunci acesta este destinul tău, răspunse ea într-un final. Coboară pe Pământ și alătură-te lor, pentru că în sânul lor tu trebuie să stai."

Cuviincios, Mattityahu îi mulțumi mamei sale, și porni spre tărâmul muritorilor. Se înfățișă înaintea lor, le căzu la picioare și le povesti prin ce a trecut pentru a ajunge în fața liderului nobilei Atzibenya. Ei fură surprinși și intrigați la dezvăluirea faptului că stăteau față în față cu fiul monstruosului Cola. Nu îndrăzniră să-i dea un verdict, și îi spuseră că vor hotărî de atunci în trei zile dacă inițierea poate fi realizată.

Nimeni nu observă însă silueta subțire a unei știuci, iscodind din umbre conversația dintre zeu și muritori.

Vestea lui Mattityahu considerând alternativa de a se alătura Atzibenyei, ajunse, încet-încet, din știucă în știucă, până la urechile Colei, care spumega de furie în realmul ei întunecat și fierbinte. El trimise poruncă Lunei să îl izgonească numaidecât pe sufletul albastru din Realmul Zeilor, căci dacă nu, el se va ridica din țărână din nou, îl va găsi și îl va ucide, laolaltă cu tot restul Atzibenyei. În mod normal, avertismentul ar fi trebuit să fie ignorat, având în vedere că Cola mai fusese învinsă precedent, însă acum forțele sale se înzeciseră, armata sa de știuci și armele noi, moderne, fiind o primejdie de luat în considerare.

Cu durere în inimă, Luna, Iscindiatos și Artrorachnosis îl azvârliră pe Mattityahu din Realmul Zeilor în lumea muritorilor, debarasându-l de puterile-i de zeu și făcându-l să-și reia cursul vieții de la zero. O nouă șansă, în corp de muritor.

TINEREȚEA DE OM

Mattityahu a fost renăscut într-o familie obișnuită, și a crescut asemenea oricărui alt copil. Nu a avut nici cel mai mic contact cu Atzibenya până la vârsta de 7 ani, când a început școala, și s-a întâlnit cu mai mulți viitori membri ai Atzibenyeni noi, printre care Teo, care urma să fie poreclit ceva mai târziu Teo cel Mare, Cristi, Cosmin, Flavius și Cătălin.

Abia în clasa a patra însă a primit Teo un mesaj sacru de la Zizin, care l-a luminat. Și-a împărtășit viziunea cu Matei și Cristi, care s-au minunat, și au decis să întemeieze NOUA ATZIBENYA, cu Teo, marele-preot, în frunte. Începuse EPOCA TEOIANĂ. O vreme, treaba a mers minunat. Teo era destul de zgârcit și de egoist ca lider, și se aștepta să-i fie făcute toate poftele în orice moment, fără să întoarcă favoarea subordonaților săi, însă era acceptabil, cel puțin pentru Matei, mâna dreaptă de atunci.

Lucrurile nu puteau fi mai bune, însă, chiar când apa era mai rece și zahărul mai dulce, a apărut Constantin cel Crud, un separatist cu o dușmănie fără motiv pentru Atzibenya, care se străduia să ne destrame micul grup. Teo a fost extrem de neglijent în această privință, nefiind interesat decât de propria-i bunăstare. Atunci, Cristi a pășit în față și i-a sugerat lui Teo că poate a venit vremea să abdice de la tron și să lase pe cineva mai responsabil în locul său. El îl votă pe Mattityahu.

Teo vru să refuze, însă realiză că dacă ar fi făcut-o, nu s-ar fi terminat bine. Așa că spuse: "Dacă Matei vrea să îmi ia locul, va trebui să treacă print niște probe de vitejie." , Și enumeră încercările prin care Matei trebuia să treacă, unele prea dezgustătoare pentru a le enumera aici. Teo miza pe refuzul lui Matei, dar, spre surprinderea sa, el acceptă. Cristi fu cuprins de repulsie, dar aprobă alegerea lui Teo.

Cu greu, Matei izbuti să treacă prin probele de vitejie, și se întoarse în fața lui Teo. El, cu o grimasă care exprima furia, refuză să predea tronul. Cristi, furios, le comunică tuturor membrilor Atzibenya că dacă vor să reziste lui Constantin cel Crud, care își aduna tot mai mulți aliați, precum Duca și Ionescu, trebuie să pornească o revoluție împotriva lui Teo. Zis și făcut. Cu Cristi în frunte, revoluția membrilor Atzibenya a început. Deși pare de necrezut, având în vedere că tot ce se făcea se făcea pe terenul școlii, chiar s-a ajuns la violențe inimaginabile, Edi, unul dintre aliații lui Teo fiind aproape sufocat, Teo fiind zgâriat și lovit de multe ori, însă fără rezultat. De asemenea, Constantin cel Crud adunase mai mulți aliați, formând un grup aproape la fel de numeros cu al nostru, pe care l-a numit U.T.C., originea inițialelor fiind necunoscută.

Lupta împotriva lui Teo a continuat, întinzându-se și pe parcursul clasei a cincea, când s-a alăturat Atzibenyeni mai mulți membrii noi, printre care Noris, un suflet mov cu abilități în prelucrarea metalului și Ștefan, ultima tumoră. Acesta a fost un punct de răscruce în istoria Atzibenya, când totul a devenit deodată serios, nu doar o adunătură de copii jucându-se de-a secta religioasă. CRIMA LUI NORIS. El a reconstruit, folosindu-și abilitățile de suflet mov, o armă care datează din cel de-al Doilea Război Atzibenyan: decorporizatorul. Un obiect care poate sfărâma sufletul unei ființe dintr-o singură lovitură. Sfărâmarea unui suflet este cea mai mare crimă Atzibenyană, doar norocul nelăsând arma să fie folosită. Într-o seară, înainte să plece acasă, Noris îl chemă pe Matei în spatele sălii de sport, spunând că trebuie să discute cu el ceva urgent. Mândru, Noris i-a arătat lui Mattityahu decorporalizatorul, spunându-i că am putea scăpa de Teo, Constantin cel Crud și toți ceilalți oponenți dintr-o singură lovitură. Oripilat, Matei refuză și îl sfătui pe Noris să distrugă cât mai repede acel obiect al morții. Dar Noris, surprins și furios, nu vru. El răspunse: "Ce fel de lider nu dă armatei sale cea mai bună șansă de a câștiga?! Suntem puțini, dar cu arma asta, suntem puternici! Și dacă nu ești de acord, înseamnă că ești de-al lor!" Cu un urlet înfiorător, Noris se repezi la Mattithyahu, răsucindu-și arma totemică, ciocanul său magic, deasupra capului. Înainte să realizeze ce face, Matei își invocă la rândul său paloșul și pară atacul. "Armele pot fi invocate doar în momente de stres extrem", gândi Matei. Chinuindu-se, reuși să-și invoce și scutul și să se protejeze de atacurile lui Noris. Disperat, acesta apucă decorporalizatorul și ținti spre inima lui Mattityahu. El se feri, și din pur instinct, îl străpunse pe Noris cu paloșul său înflăcărat. Cu un geamăt, oponentul se prăbuși și se prefăcu în scrum, lăsând în urmă doar un bolovan cenușiu. Sufletul său. Matei îl apucă, ștergându-și o lacrimă și porni spre casă.

Lupta nu mai dură mult, Teo predându-se și lăsându-l pe Matei să domnească. El abandonă preoția totalitaristă aplicată până atunci și creă votoconducarea, un fel de alegere a liderului prin vot. Odată ce a fost votat și a câștigat titlul de lider, respectivul membru Atzibenya are parte de o domnie de 2 luni înainte de următorul vot. De asemenea, este lider să abdice oricând vrea.

Acum, singura problemă rămasă era U.T.C.-ul, care fusese mai activ ca niciodată în ultimul timp. Dornic să termine odată cu disputele, Matei declară război U.T.C.-ului. Acum, când întreaga Atzibenya era sincronizată asupra aceluiași scop, fu floare la ureche să destrame grupul lui Constantin cel Crud. În final, adversarii au fost învinși din cauza unei revolte care a înzbucnit între proprii săi membri, cauzând grupul să se sfărâme, toți membrii abandonând.