recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Ентівські оселі

**Ентівські оселі** (англ. *Ent-houses*) — своєрідні домівки ентів, які, схоже, були такими ж різноманітними за своєю природою і зовнішнім виглядом, як і самі енти. Деякі з цих осель були великими, тоді як інші виглядали досить просто. Єдине, що можна стверджувати напевно, це те, що в кожній *ентівській оселі* було джерело прісної води, з якої вони робили спеціальний ентівський трунок, своєрідну джерельну витяжку, яка була дня ентів єдиною їжею.

У найстарішого ента Фанґорну, Древлена було кілька осель, в одній з них, у Джерельних покоях відпочивали Меррі та Піппін.

> *Хвилину Древлен постояв під дощем із джерела, глибоко вдихнув, а тоді засміявся й увійшов під склепіння. Там стояв величезний кам'яний стіл, але не видно було жодного стільця. У глибині ніші було темно. Древлен підняв дві великі чаші й поставив на стіл. Здавалося, чаші наповнювала звичайна вода; та Древлен простягнув над ними руки — й одна чаша спалахнула золотистим, а інша — смарагдовим сяйвом; змішавшись, ці промені освітили нішу так, ніби літнє сонце сяйнуло крізь покров весняного листя. Озирнувшись, гобіти помітили, що дерева також засяяли, спочатку слабко, а потім яскравіше, аж нарешті кожен листочок оточили крайки світла, зеленого, золотого та мідно-червоного, а стовбури здалися колонами, вирізьбленими з осяйного самоцвіту.*
>
>

Не всі ентівські оселі були такими вишуканими. Наприклад, оселя Бреґалада представляла собою галявину під крутосхилом із великим замшілим каменем посередині. Навколо нього росла горобина і, як у всіх оселях ентів, зі схилу дзюрчав струмок.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Дві вежі", *IV. Древлен*
Белеґаер

**Белеґаер** (синд. *Belegaer*) — океан, що омиває західний берег Середзем'я і до ТЕ 3319 року Другої Епохи омивав східний берег землі Аман та розташований біля нього острів Тол-Ерессеа.

   Белеґаер ніколи не називали океаном, а найчастіше казали Море, Західне Море, Велична Вода.

## Історія

До Другої епохи Белеґаер простягався від Ільмену на крайній півночі, де крижана протока, відома як Гелькараксе, з’єднувала Середзем’я та Аман, та до крайнього півдня, теж до Ільмену, де, зрештою, замерзали. Найширшим Море було біля екватору, поступово звужуючись на північ і південь Арди.

До кінця Другої епохи континент Аман, батьківщина Валарів, утворював західний край Белеґаера. На півночі, перед зруйнуванням Белеріанду, між землями Аману та Середзем'я існувала скута вічною кригою протока Гелькараксе, по якій можна було, хоч і з великими труднощами, дістатися Середзем'я. Саме нею довелося йти ельфам Фінґольфіна та Фінарфіна.

Після Війни Гніву, падіння Нуменору та затоплення Белеріанду (можливо і частини Аману), масштаби Великого Моря, очевидно, змінилися, проте ніхто не дослідив на скільки. Крижану протоку, що наче міст з'єднувала Аман та Середзем'я також було знищено.

Під час Акаллабет валари змінили саму форму світу, він став круглим. Аман було вилучено і Белеґаер відтоді омивав "нові землі" і тільки обрані могли знайти Пряму Дорогу до Валінору.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про вихід нольдорів*
Берила Бофин

Ілюстрація згенерована ШІ

**Берила Торбин** (англ. *Berylla (Boffin) Baggins*), в дівоцтві **Бофин** – гобіт з Ширу, дружина Бальбо Торбина.

## Життєпис

Берила народилася у 1172 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2772), в родині поважних гобітів Бофинів. Її батьками були Буфо Бофин та Плющея Добродосить. Берила одружилася з Бальбо Торбиним, першим зареєстрованим Торбиним в Ширі. Разом вони дали початок генеалогічному дереву родини Торбинів з Гобітова.

У Бальбо з Берилою народилося п'ятеро дітей: Мунґо, Фіалка, Понто, Ларґо та Лілея.

Точна дата смерті Берили невідома, але це відбулося після 1222 року за Літочисленням Ширу (ТЕ 2822).

## Інші версії

В початковій версії роману Берилу звали Белінда (Belinda Boffin).

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці, Бофини з Єлю
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці, Торбини з Гобітова
Г'ярмендакіл І

**Г'ярмендакіл І** (англ. *Hyarmendacil I*), уроджений **Кір’ягер** — 15-й король Ґондору та четвертий і останній король, що носив титул Корабельного Короля.

## Біографія

Кір’ягер народився в 899-му році Третьої епохи і був сином Кір'янділа – сина племінника короля Таранона Фаластура, першого з династії Корабельних Королів.

Принц Ґондору успадкував престол після того, як його батько Кір'янділ загинув під час облоги Умбара в 1015 р. Третьої епохи.

В ті роки гарадрими, очолювані Чорними нуменорцями взяли Умбар, який роками раніше завоював Еарніл I, в довготривалу облогу, однак захопити не змогли через потужний флот Ґондору.

Кір’ягер вичікував слушної нагоди й, нарешті, зібравши необхідну військову міць, розпочав наступ із півночі суходолом і морем, перетнув річку Гарнен, після чого армії Ґондору завдали остаточної поразки людям із Гараду, а їхні королі змушені були визнати верховну владу Ґондору. Сталося це у 1050 році Третьої епохи.

Після тієї величної перемоги Кір’ягер прибрав собі ймення Г'ярмендакіл І — "Переможець Півдня".

В часи правління Г'ярмендакіла Ґондор досягнув піку своєї могутності. Королівство розширилося на півночі до лук Келебранту й до південних рубежів Морок-лісу; на заході – до Сіряниці; на сході – до внутрішнього Моря Руну; на півдні – до Ріки Гарнен, а звідти – вздовж узбережжя до півострова та гавані Умбар.

Люди з Долин Андуїну визнали верховенство Г'ярмендакіла; королі Гараду присягнули на вірність Ґондору, а їхні сини перебували заручниками при дворі Короля. Мордор було спустошено, та ще й за ним наглядали з могутньої фортеці, що стояла на сторожі підступів до нього.

Під час тривалого перебування Г'ярмендакіла на престолі жоден ворог не посмів кинути виклик могутності Ґондора. Г'ярмендакіл королював сто тридцять чотири роки, і то був найдовший (за одним винятком) період правління в цілій історії Династії Анаріона.

Помер Г'ярмендакіл I у 1149-му році Третьої епохи. З його смертю завершилася династія Корабельних Королів.

Після смерті короля, трон успадкував його син Атанатар II, який жив у нечуваних розкошах і не зробив нічого для розвитку Південного Королівства.

## Етимологія

Г'ярмендакіл – ім'я квенійського походження і перекладається як Переможець Півдня.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. *Південна династія Спадкоємці Анаріона*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), *Третя Епоха*
3. ↑ 3,0 3,1 3,2 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. *Ґондор і нащадки Анаріона*
4. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", Складові частини квенійських і синдарських власних назв
Війна Персня

### Видатні битви

Атака Саурона на Осґіліат, Битви біля Ізенських бродів, Битва при Ізенґарді, Битва біля Горнбурґа, Штурм Лотлоріену, Облога Ґондору, Битва на Пеленнорських полях, Битва між деревами Морок-лісу, Битва при Моранноні, Падіння Дол- Ґулдура, Битва за Діл, Битва за Шир

**Війна Персня** (англ. *War of the Ring*) або **Війна за Перстень** — велика війна наприкінці Третьої Епохи, названа на честь артефакта, відомого як Єдиний Перстень.

Війна велася між Сауроном, темним володарем Мордору і вільними народами Заходу на чолі з Мудрими. Саруман, один із Істарі, брав участь як на боці Саурона, так і, час від часу, як окрема "третя сила", що базувалася в Ортанку. У Саурона завжди була перевага, оскільки на його боці воювали не лише полчища орків, тролів та гоблінів, а також племена Гараду та східнян. Головною метою Саурона було повалення Ґондору – найсильнішого з його ворогів, та поневолення всіх вільних народів Заходу. Сили Саурона були настільки великими, що він мав можливість здійснювати одразу кілька воєнних кампаній на різних напрямках. Якби Саурон заволодів Єдиним Перстенем він, безсумнівно, досяг би всіх своїх цілей і Середзем'я б поглинув суцільний морок.

Політика Мудрих ґрунтувалася на пошуках Персня: група з дев’яти осіб (див. *Братство Персня*) під проводом Ґандальфа вирушила з Рівенділу з Єдиним Перснем, сподіваючись віднести його до Ородруїну в Мордорі й там знищити. Оскільки Перстень зберігав у собі величезну частину сили Саурона, було зрозуміло, що, знищивши його, вони також переможуть його творця.

Відрікшись від Мудрих, Саруман став на службу до Саурона. У союзі з горянами та маючи під своїм командуванням орків, він вирішив усунути військову міць Рогану для Саурона. Однак, водночас з цим Саруман мав на меті першим знайти Єдиний Перстень і використати його для себе. До кінця війни колишньому Білому Чарівнику вдавалося утримувати військову перевагу, двічі перемігши сили Рогана в битвах біля бродів річки Ізен.
Араторн II

**Араторн ІІ** (англ. *Arathorn II*) — батько Араґорна ІІ Елессара. Був п'ятнадцятим Проводирем Дунедайнів Півночі, нащадком дунедайнів загиблого Північного королівства Арнор.

## Життєпис

Народився в 2873 році Т.Е. і виховувався у Ельронда в Рівенділі. Араторн побажав одружитися з дочкою Діргела, Ґільрен Прекрасною але оскільки вона була ще надто молода за мірками дунедайнів (22 роки), її батько виступив проти цього шлюбу. Також Діргел відчував, що термін життя Араторна недовгий.

"*Араторн – чоловік суворий та зрілий і стане на чолі своїх людей раніше, ніж вони того сподіваються; проте, незважаючи на це, серце моє віщує, що житиме він недовго.*"
–Діргел у "Хроніки королів і правителів", Уривок історії про Араґорна й Арвен
Однак, мати Ґільрен, Іворвен, переконала чоловіка змінити своє рішення.

"*Дні темнішають перед бурею, величні події грядуть. Якщо ці двоє поберуться зараз, то для нашого народу, можливо, народиться надія, а якщо ні – то їй не судилося збутися, доки триватиме ця епоха.*"
–Іворвен у "Хроніки королів і правителів", Уривок історії про Араґорна й Арвен
Араторн і Ґільрен одружилися у 2929 році Третьої епохи.

Наступного року батько Араторна, Арадор, був убитий гірськими тролями з Холодногорів, і Араторн став Проводирем Дунедайнів. Ще через рік, у 2931 Ґільрен народила Араторну сина, Араґорна.

Через два роки Араторн вирушив разом із синами Ельронда полювати на орків. Він був убитий орочою стрілою прямо в око. На той час йому виповнилося лише 60 років.

Його дружина та син вирушили до Рівенділа, і були прийняті в будинку Ельронда.

## Етимологія імені

Араторн ІІ в перекладі з синдарської - "король-орел".

## Адаптація у кіно

У 2009 р. фанати творчості Дж. Р. Р. Толкіна без участі офіційних кіностудій відзняли фільм "Народження надії", що став приквелом "Володаря перснів" Пітера Джексона.

Роль Араторна ІІ зіграв Крістофер Дейн.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Уривок історії про Араґорна й Арвен
Карадрас

**Карадрас** (синд. *Caradhras*) або **Багряний Ріг** — найвища вершина в Імлистих горах. Саме через Карадрас простягався шлях з Еріадору до Рованіону. Перевал називався Брама Червонорогу або Перевал Карадрас.

## Географічні особливості

Карадрас – найвища та найбільш північна вершина Імлистих гір. Одна з трьох, під якими було побудовано велике місто ґномів Кгазад-дум. Двома іншими були Келебдил і Фануізол. Карадрас був описаний як "могутній шпиль, притрушений сріблястим снігом, але з голими крутими схилами, багряними, мов у крові".

Ґноми називали Карадрас — Жорстоким, і гора, дійсно, мала погану репутацію.

Карадрас і інші вершини Імлистих гір були місцем, де в Середзем’ї було знайдено мітрил і де ґноми розбудили Прокляття Дуріна, бальроґа з Морії.

## Етимологія

*Карадрас* у перекладі з синдарину означає "Багряний ріг". Назва складається з двох елементів *caran* ("червоний") і *ras* ("ріг"). На кгуздулі (мова ґномів) назва вершина звучить як *Баразінбар –* дослівний переклад *"Багряний Ріг"*, від *baraz* + *inbar*. Карнірассе – дослівний переклад слова "Багряний ріг" на квенья, походить від *carnë* + *rassë*.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга друга, III. Перстень вирушає на південь
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, ІІІ. Народ Дуріна
Star Wars: The Force Awakens

## Star Wars: The Force Awakens

### Produced By

Kathleen Kennedy
J.J. Abrams
Bryan Burk
Lawrence Kasdan (consultant)
Simon Kinberg (consultant)

### Written By

George Lucas (story treatment)
Michael Arndt (screenplay)
Lawrence Kasdan (screenplay)
J.J. Abrams (screenplay)

### Starring

Harrison Ford
Mark Hamill
Carrie Fisher
Adam Driver
Daisy Ridley
John Boyega
Oscar Issac
Lupita Nyong'o
Andy Serkis
Domhnall Gleeson
Anthony Daniels
Peter Mayhew
Max Von Sydow

### Production Company(s)

Lucasfilm
Bad Robot Productions
Дім Еорла

**Дім Еорла** (англ. *House of Eorl*) — нащадки роду Еорла Юного, включно з усіма відомими Королями Марки.

## Генеалогії

### Предки Еорла Юного

Еорл Юний був останнім Ватажком Еотеоду, нащадком першого Ватажка Маргвіні, який оселив свій народ у Долинах Андуїну після смерті його батька Маргарі. Маргарі, в свою чергу, був нащадком Відуґавії — наймогутнішого із північних князів, що називав себе королем Рованіону.

Таким чином, предки Еорла стверджували, що вони походять від королів Рованіону. Крім того, частина з них були споріднені з Королями Ґондору, адже мали спільного предка — Ельдакара.

### Перша лінія Королів Марки

Після перемоги Ґондору та народу Еотеод в битві на Келебрантській Луці, правлячий Намісник Ґондору Кіріон віддав землі Каленардону Еорлу та його людям. Еорл Юний присягнув на вірність Ґондору і дав Обітницю Еорла, після чого привів Еотеод на землі свого нового дому. Так з'явилося королівство Вершників Марки, Роган. Еорл Юний став першим Королем Марки і започаткував свою династію.

 *Гельм Молоторукий* | ТЕ 2741 - 2759 рр.

Обидва сини Гельма Молоторукого були вбиті смурноземцями під час Довгої Зими. Королем став Фреалаф, син сестри Гельма і так розпочалась Друга династія.

### Друга лінія Королів Марки

Після смерті Гельма Молоторукого та його двох синів королем став Фреалаф, син Гільди, сестри Гельма. Фреалаф отримав корону Рогану не лише тому, що був близьким родичем загиблого короля. Завдяки своїй мужності та звитязі, він повернув собі Медусельд і вбив узурпатора Вульфа. Так почалася Друга лінія Королів Марки.

Через Морвен Сталевосяйну, обидва спадкоємці Тенґела: син Теоден і онук Еомер несли в собі кров стародавніх Принців Белфаласу. Оскільки принци Дол-Амрота були подібні до Володарів Андуніє Теоден і Еомер є родичами Еленділа та походять з дому Ельроса.

 *Теоден* | ТЕ 2980 - 3019 рр.

Єдиний син Короля Теодена Теодред загинув у битві проти Сарумана біля Переправ через Ісен. Відтак перед смертю на Пеленнорських полях Теоден назвав Еомера, сина своєї сестри Теодвин, спадкоємцем і королем.

### Третя лінія Королів Марки

Після смерті Короля Теодена та його єдиного сина, королем став його племінник Еомер. Так почалася Третя лінія Королів Рогану і початок її припав на відновлення Об'єднаного Королівства Арнору та Ґондору.

 *Ельфвайн Прекрасний* | ЧЕ 63 - ?? рр.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Частина третя: Третя епоха, "Кіріон та Еорл і дружба Ґондору і Рогану"
2. ↑ 2,0 2,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і Спадкоємці Анаріона
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королі Марки, Перша династія
4. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королі Марки, Друга династія
5. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королі Марки, Третя династія
Darth Vader

### Personality

Serious, fearsome, terrifying, aggressive, brutal, ruthless, emotionless, cold, cruel, calm, contemplative, patient, impatient, obsessive, determined, intelligent, antagonistic, conflicted, remorseful

### Appearance

Tall, wears a suit of black armor, a black helmet serving as a breathing apparatus and a life support system which covers his burnt body, and cybernetic limbs

### Occupation

Second-in-command of the Galactic Empire (formerly)
Sith Lord
Commander of the Imperial Military

### Alignment

Good (as Anakin Skywalker), later bad, and good again

### Affiliations

Galactic Empire (formerly)
Sith Order

### Goals

To destroy any resistance to the Empire (formerly)

### Home

Tatooine (formerly)
Mustafar

### Relatives

Shmi Skywalker (mother; deceased)
Padme Amidala (wife; deceased)
Luke Skywalker (son)
Leia Organa (daughter)
Cliegg Lars (step-father; deceased)
Owen Lars (step-brother; deceased)
Beru Whitesun (step daughter-in-law; deceased)
Домій

**Домій** (англ. *Cotman*) — гобіт, ймовірно з Ширу.

Домій, іл. Silvam Vitae

## Історичні відомості

Домій народився в 1260 році за Літочисленням Ширу і був сином Домара. Ім'я матері Домія невідоме. У нього був молодший брат на ім'я Карл. Обидва були предками Домоселів із Поріччя.

Домій одружився з Ружею Зеленорукою із Гобітова. У ЛШ 1302 році у них народився син Гольман. Пізніше, коли Гольман перебрався у Поріччя, він став першим, хто взяв прізвище Домосіл, за іменем свого батька.

Дата смерті Домія невідома.

## Етимологія

*Домій* є перекладом слова *Глотран* — вельми поширеної назви поселення в Ширі, що походить од слів *глот* — двокімнатне помешкання чи нора — та *ран(у)* — невелика група таких помешкань на схилі пагорба.

Як прізвище воно може бути зміненим варіантом слова *глотрам(а*) — "селянин". *Глотрам* — ім’я, що його відтворено як Домосіл, належало прадідові фермера Домія.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток Е. *ІІ. Про переклад*
Андрат

**Андрат** (англ. *Andrath*) – урочище між Тирн-Ґортад (на заході) та Південними Схилами (на сході) і Еріадорі.

## Загальний опис та географія

Вузьке урочище через яке пролягала Південна дорога Зеленшлях, що починалася на південь від Брі. Урочище було розташоване між Тирн-Ґортад (на заході) та Південними Схилами (на сході) і Еріадорі.

## Історія

Близько 24 вересня ТЕ 3018 р., Чорні Вершники увійшли в Кардолан і Король-Відьмак відвідав урочище Андрат у Тирн-Ґортад і викликав Могильних Духів, яким наказав бути на варті та зловити Носія Персня при першій нагоді. Після чого, 27-го вересня ТЕ 3018 р. покинув Курганні Пагорби. 30-го вересня Назґули зібралися в урочищі, а після переслідували Фродо аж до Вершини Вітрів.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Мапи
2. ↑ Wayne G. Hammond and Christina Scull (eds), *The Lord of the Rings: A Reader's Companion*, "Fog on the Barrow-downs", p. 145
Бреґо

**Бреґо** (англ. *Brego*) — другий Король Рогану.

Бреґо в роботі Aegeri

## Життєпис

Бреґо народився у 2512 році Третьої епохи і був сином Короля Еорла Юного.

Бреґо був одружений і мав трьох синів: Бальдора, Альдора та Еофора.

Він став другим Королем Рогану після смерті свого батька у 2545 Третьої епохи. За часів правління Бреґо ворогів було вигнано з Роганського Плато і Роган багато років не потерпав од чужинських нападів. Міграція народу Еотеод продовжувалася і люди поступово заселяли землі Каленардону.

Подейкують, коли еорлінґи пішли з півночі й невдовзі після того перетнули Сніготоки, шукаючи надійного місця, щоби прихиститись у скрутні часи, Бреґо та його син Бальдор піднялися Сходами Схову й дісталися до Дверей. На порозі там сидів старець, такий древній, що вік його неможливо було відгадати: він здавався високим і величним, але був зморщений, наче старий камінь. Власне, спершу батько та син і сприйняли того старця за камінь, бо він не рухався і не озивався, доки вони проминули його й уже ось-ось мали ввійти у Двері. Тоді старий подав голос – ніби щось заклекотіло з-під землі – й, на подив, заговорив він західною мовою: "*Цю дорогу закрито*".

Бреґо та Бальдор зупинилися, поглянули на нього і збагнули, що він живий: але старець на них не дивився. "*Цю дорогу закрито*, – знову пролунав його голос. – *Її проклали ті, кого ви називаєте Мерцями, і Мерці охороняють її, доки настане певний час. Дорогу цю закрито"*.

"*І коли настане той час?*" – запитав Бальдор. Але так і не почув відповіді. Бо тієї миті старець помер і впав долілиць.

У 2569 році Бреґо завершив будівництво величних хоромів Медусельд, що з тих пір стали резеденцією і постійним місцем мешканням нащадків Еорла Юного. Осушивши ріг із трунком під час бенкету, який Бреґо влаштував, аби освятити новозбудований Медусельд, Бальдор дав необачну клятву здійснити похід Стежками Мерців і вже ніколи не піднявся на високий трон, який мав успадкувати, згинувши на тій стежині. Наступного року Король Бреґо помер від горя.

Наступником Короля став його середній син Альдор, який коронувався у 2570-му році Третьої епохи.

## Етимологія

Бреґо в перекладі зі староанглійської мови перекладається як "вождь, лідер, король". Саме староанглійську мову Толкін використовував для представлення мови рогіримів у своїх творах.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, ІІ. Дім Еорла
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), Третя епоха, *запис про 2545 рік*
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, V. Похід Рогіримів
Енельє

**Енельє** (кв. *Enelyë*) – третя з жінок-супутниць Праотців ельфів, що прокинулася біля озера Куівієнен. Дружина та обрана Енеля.

## Історія

Енельє прокинулася від сну біля озера Куівієнен у РД 1050 році. Ельфійка прокинулася не сама, а була пробуджена своїм судженим Енелєм, який став її чоловіком. За задумом Еру, Первородні ельфи від самого початку лежали парами і та, що була поруч після пробудження чоловіка і була його судженою.

За задумом Еру, першими завжди прокидалися чоловіки-ельфи, а тоді вони пробуджували свою пару. Тож виходило так, що пробудившись, перше, що бачили чоловіки було зоряне небо і вони закохувалися в нього. А от жінки-ельфи, прокинувшись від чарівного сну, першими бачили своїх суджених, а тому і кохання до них ставало першим і найсильнішим почуттям і лише потім вони відчували любов до всього живого і прекрасного на Арді.

Певний час Енельє разом із своїм чоловіком Енелєм жили коло озера з двома іншими Праотцями та їхніми дружинами, Іміном та Іміньє, а також Тата й Татіє. Вони придумали чимало прекрасних слів на позначення того, що їх оточувало, а тоді вирушили з насиджених місць у мандри.

Подорожуючи разом із двома іншими праотцями та їхніми дружинами, квенди знаходили у лощинах і видолинках інші групи ельфів. Так, чоловік Енельє Енель долучив до себе третій гурт квендів, що складався з 12-ти пар. Вони рушили за Енелем і стали звати себе за його іменем – Нельяри, тобто *Треті*. Мандруючи далі, ельфи натрапили на ще один гурт і, так як Імін вже вдруге відмовився приєднати їх до себе, а попередніх зробив своїми супутниками Тата, Енель запропонував їм приєднатися до нього і був це найбільший гурт, який вони зустрічали до цього – 24 пари.

Так, клан Нельярів, разом з Енелєм і його дружиною Енельє, налічував 74 особи і був найбільшим серед кланів.

У Енельї і її чоловіка було кілька дітей. Серед нащадків були, зокрема, Ельве, Ольве та Ельмо. Точної інформації про те, чи були зазначені брати синами Енельї не має, однак виходячи з дат, а саме з того факту, що у РД 1102 році вони вже вирушили до Аману, можна припустити, що брати були саме синами, а не онуками.

Вже в Амані, ті з нельярів, хто долучився до Великого походу стали називатися телерами. Ті, хто залишився в Середзем'ї, згодом поділилися на синдарів та аварів.

## Етимологія

Енельє отримала своє ім'я за чоловіком Енелєм, з праквенійської воно перекладалося як *Третя.*

## Див. також

* Іміньє
* Татіє

## Джерела

1. ↑ Дж. Р. Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Війна самоцвітів, *Квенди та Ельдари*
Брама Червонорогу

**Брама Червонорогу** (англ. *Redhorn Gate*) або **Перевал Карадрас** — вузький і небезпечний прохід через Імлисті гори, який вів з Еріадору до Рованіону. Прямий і крутий, він піднімався через південні схили Карадраса і вів униз сходами до Дзеркального Озера і Чорнорічної Долини, де з крижаних джерел брала початок ріка Срібна Жила.

## Історія

Перші згадки про перевал походять від племені гобітів. Саме Стури перетнули Імлисті гори, коли мігрували з долин Андуїну до Еріадору (прибл. ТЕ 1150).

Відомо, що саме на цьому перевалі в ТЕ 2509 р., дружина Ельронда Келебріан, потрапила у засідку орків і отримала важке поранення, через яке їй довелося відплисти на Захід, до Безсмертних земель.

Після падіння Кгазад-думу перевал через Карадрас часто використовували ельфи, які подорожували між Лотлорієном та Еріадором. 11-12 січня 3019 року Третьої епохи, Братство Персня спробувало перетнути Імлисті Гори через Ворота Багряного Рогу. Однак вони потрапили у люту заметіль і через глибокий сніг не могли йти далі. Злий рок змусив їх повернути назад і перетнути Імлисті гори під землею, що означало пройти копальнями Морії.

## Інші назви та варіанти перекладу

Брама також була відома під назвою **Перевал Карадрас.** В застарілому перекладі на українську, Брама Червонорогу перекладена як **Ворота Багряного Рогу**.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток Б. *Третя Епоха*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Братство персня, *Перстень вирушає на Південь*
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Братство персня, *Мандри у темряві*
Аґлонів Прохід

**Аґлонів Прохід**, також відомий як **Аґлонський Перевал** або просто **Аґлон** (синд. *Aglon*) – надзвичайно стрімкий прохід, що пролягав між Гімрінґом і Дортоніоном і слугував входом до Доріату. Крізь прохід з півночі завжди віяв сильний вітер.

## Географічні особливості

Аґлонський Перевал простягався з півночі на південь, його довжина складала, приблизно, тридцять кілометрів. Прохід лежав між Гімрінґом на півночі і Гімладом на півдні. Слугував входом до Доріату. Через прохід завжди віяв холодний північний вітер і через це погода там завжди була прохолодною.

## Історія

Двоє синів Феанора, Келеґорм і Куруфін свого часу добре укріпили цю територію, адже це був єдиний шлях до Дортоніону, а звідти і до Доріату. Тож нольдори гарно укріпили Аґлон і на певний час оселилися там із великим військом, і володіли землями Гімладу на півдні між річкою Арос, що починалася на плато Дортоніон, та її притокою Келон, що спускалася з Гімрінґу.

Приблизно в 50-ти км на схід від Аґлону, старший брат Келеґорма і Куруфіна, Маедрос побудував на пагорбі Гімрінґ, Вічнохолодному, величну твердиню і відтоді землі ті почали звати Рубіж Маедроса.

Довгі роки в цих краях мешкали деякі з синів Феанора і їхні чисельні послідовники. Їхні вершники частенько заїжджали на розлогу північну рівнину — широкий і безлюдний Лотлан на сході від Ард-ґалену — на випадок, якби Морґот надумав здійснити вилазку в напрямку Східного Белеріанду.

Географічно Аґлонів Прохід можна було вважати найслабшим місцем Східного Белеріанду, а тому і охороняли його якнайсильніше, особливо після Даґор-нуін-Ґіліат.

У ПЕ 402 році орки спробували прорватися через перевал, але люди Беора допомогли Маедросу та Маґлору відкинути загарбників.

У ПЕ 455 році, під час Даґор-Браґоллах, орки прорвали укріплення Келеґорма та Куруфіна, і Аґлон було втрачено. Під контролем нольдорів залишився тільки Рубіж Маедроса з головною твердинею на пагорбі Гімрінґ, який певний час залишався центром сил синів Феанора. Пізніше Маедрос на деякий час повернув перевал під свій контроль, однак після битви Нірнаєт-Арноєдіад в ПЕ 472 році, сили Синів Феанора були розкидані і Аґлонський перевал потрапив під владу Морґота. Після цього в колишній твердині Маедроса розташовувався гарнізон орків. Нольдорам так і не вдалося відновити контроль над перевалом, як і над північними землями Белеріанду.

## Етимологія

В перекладі з синдарину *Aglon* означає "Вузький Прохід".

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р."Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) Сильмариліон, *Про Белеріанд і його землі*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Війна самоцвітів, *Сірі аннали*
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про П'яту Битву: Нірнаєт-Арноєдіад*
4. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Покажчик власних назв*
Домар

**Домар** (англ. *Cottar*) — родоначальник роду Домоселів.

## Історичні відомості

Про життя і походження Домара невідомо геть нічого. У Генеалогіях, а саме у Правічному родовому дереві Господаря Семвайза зазначено лише, що він народився у 1220 році за Літочисленням Ширу.

Як звали дружину Домара невідомо, однак є відомості про те, що у нього було два сина: Домій та Карл. Перший народився у 1260-му році за Літочисленням Ширу, а другий у 1263-му.

Дата смерті Домара не наведена.

## Етимологія

Ім'я Домар (в ориг. Cottar) походить із середньоанглійської *cottar* і означає *"котедж"* (давньоанглійська cot "котедж").

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Джим Аллан (1978), Вступ до ельфійської, *Присвоєння імен*, стор. 194
Еофор

**Еофор** (англ. *Éofor*) — принц Рогану, третій син короля Бреґо.

## Життєпис

Еофор народився після 2544 року Третьої епохи і був третім, наймолодшим сином, другого короля Рогану Бреґо.

Старшими братами Еофора були Бальдор та Альдор.

Про життя Еофора невідомо нічого, крім того, що його родове гніздо знаходилося в Альдбурзі. Можна справедливо припустити, що в Еофора була дружина і діти і він точно залишив по собі спадкоємця, адже саме Еофор був далеким пращуром Еомунда, батька Еомера та Еовин.

## Етимологія

Ім'я Еофор, як і більшість імен рогіримів, походить зі староанглійської і перекладається як "кабан".

## Джерела

1. ↑ Вказана дата народження його старшого брата Альдора
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, ІІ. Дім Еорла
3. ↑ J.R.R. Tolkien, Christopher Tolkien (ed.), *Unfinished Tales*, "The Battles of the Fords of Isen", "Appendix (i)", footnote relating to Aldburg
4. ↑ "EOFOR", Bosworth-Toller Anglo-Saxon Dictionary (accessed 2 November 2016)
Confederacy of Independent Systems

## Background Information

### Feature Films

*Star Wars: The Phantom Menace*
*Star Wars: Attack of the Clones*
*Star Wars: Revenge of the Sith*
*Star Wars: The Clone Wars*

## Group Information

### Other Names

CIS
Separatists

### Leaders

Palpatine (secret leader; deceased)
Count Dooku (first public leader; deceased)
General Grievous (second public leader; deceased)
Nute Gunray (third public leader; deceased)

### Goals

To fight for freedom against the Galactic Republic's tyranny

### Fate

Dissolved by Palpatine; reorganized as the Galactic Empire
Аркір'яс

**Аркір'яс** (англ. *Arciryas*) — принц Ґондору, молодший син короля Телумехтара.

## Життєпис

Точна дата народження принца Аркір'яса невідома, однак, враховуючи, що він був молодшим сином короля Телумехтара, очевидно, що народився він після 1684 року Третьої епохи (рік народження його старшого брата Нармакіла).

Аркір'яс був оружений, адже мав сина на ім'я Каліммакіл.

Нащадки Аркір'яса, а саме праонук Еарніл став королем Ґондору, після того як король Ондогер і обидва його сини загинули в битві 1944. році Третьої епохи.

## Етимологія

Ім'я Аркір'яс походить з мови квенья і перекладається як "Шляхетний корабель".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Додаток В. Третя Епоха, 1944 рік
2. ↑ Paul Strack, "Q. *Arciryas* m.", Eldamo - An Elvish Lexicon (accessed 28 July 2021)
Діс

**Діс** (англ. *Dís*) — жінка-ґном з Дому Дуріна, рідна сестра Торіна II Дубощита та Фреріна, мати Філі та Кілі.

## Основні відомості

### Країна, королівство

• Королівство під Горою
• Сині гори

## Біографія Діс

Про життя Діс невідомо майже нічого. Вона народилася у ТЕ 2760 р., у Королівстві під Горою. Її батьком був Король під Горою Траїн II. У Діс було двоє старших братів: Торін та Фрерін.

Як і весь Народ Дуріна, Діс пішла у вигнання після того як на Самотню гору налетів дракон Смоґ. Очевидно, що після втрати Королівства під Горою, Діс мандрувала разом із своєю родиною, тож, можна припустити, що вона, як і Торін спершу жила у Смурних Землях, а тоді перебралася у Сині гори.

Діс єдина жінка-ґном, про яку згадано в Генеалогіях і то, через героїчну загибель її синів Філі та Кілі, які загинули, захищаючи свого дядька Торіна II Дубощита у Битві П'яти Армій.

## Про жінок-ґномів

Ґімлі розповідав, що жінок серед ґномів не багато — ймовірно, менш як третина цілого народу. Жінки рідко полишають домівки, хіба що в разі надзвичайної потреби. Голосом, зовнішністю й одягом, якщо їм таки доводиться вирушати в мандри, вони такі схожі на ґномів-чоловіків, що очі та вуха інших народів не здатні їх розрізнити.

Це дало підставу до появи серед інших рас, зокрема, людей, безглуздої думки, ніби ґномів-жінок не існує взагалі й ґноми "ростуть просто з каміння".

Саме через невелику кількість жінок рід ґномів розростається повільно та раз у раз опиняється в небезпеці, коли позбувається затишних сховків. Адже ґноми можуть мати лишень одного чоловіка чи дружину за життя і дуже ревниві, як і стосовно всього, що їм належить.

Власне, одружених ґномів у цьому народі менше, ніж третина, бо не всі жінки виходять заміж: декотрі жінки чоловіків не потребують, інші бажають тих, хто для них не доступний, і відтак не одружуються ні з ким. Щодо ґномів-чоловіків, то й багато хто з них також не бажає одружуватися, бо надто заклопотаний своїм ремеслом.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток А. *ІІІ. Народ Дуріна*
Дернгельм

**Дернгельм** (англ. *Dernhelm*) — псевдонім, під яким переховувалась Еовин Роганська під час Роганського Збору, коли вона порушила наказ свого дядька Теодена. Замість того, щоб залишитися в Едорасі й наглядати за Медусельдом, Еовин вирушила на війну разом з іншими Вершниками Марки.

Вона переодягнулася в чоловічий одяг і сховала свої золоті коси під шолом. В подобі Дернгельма Еовин подружилась з гобітом Мері, який перебував на службі у Теодена, і не впізнав її. Разом вони поїхали на Вітролові до Мінас-Тіріту і взяли участь у Битві на Пеленнорських полях.

Саме в подобі Дернгельма вона кинула виклик Королю-Відьмаку з Анґмара, чим викликала його насмішку, адже Чаклун був впевнений в тому, що жодному мужу його не спинити. Тоді Еовин скрикнула:

"*– Та я не смертний чоловік! Перед тобою жінка. Я Еовин, Еомундова донька. Ти стоїш поміж мною та моїм володарем і родичем. Забирайся, якщо ти не безсмертний! Чи ти живий, чи заклятий мрець – я порішу тебе, якщо ти бодай торкнешся до нього!*"
–Еовин у "Володар перснів: Повернення короля", VI. Битва на Пеленнорській рівнині
## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, VI. Битва на Пеленнорській рівнині
Ганна Златоварта

**Ганна Брендіцап**, в дівоцтві З**латоварта** (англ. *Hanna (Goldworthy) Brandybuck*) — гобіт з Ширу.

## Життєпис

Ганна народилася близько 1175-го року за Літочисленням Ширу (TЕ 2775 р) в родині Златовартів. Щоправда імена її батьків у хроніках не збереглися.

Відомо, що вона вийшла заміж за Мадока Брендіцапа і народила йому сина на ім'я Мармадок Брендіцап.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Брендіцапи з Цапокраю
Арвен

Шаблон:Ельронд1
**Арвен Андоміель** — принцеса ельдарів, дочка Ельронда та Келебріан, дружина Араґорна ІІ, королева Воз'єднаного Королівства Арнору та Ґондору.

## Вигляд

Арвен вважалася надзвичайно красивою, через що її стали називати Андоміель (sin. Вечірня Зоря). Вона мала довге темне волосся, світлу шкіру та сірі очі. Її порівнювали з Лутіен.

## Етимологія

Синдарином її ім'я складається з: ar, що перекладається як королівська, благородна та wen — діва.

## Біографія

Арвен народилася в 241 році Третьої Ери. У неї було двоє старших братів — Елладан і Ельрогір. Їхній батько Ельронд походив і від ельфів, і від людей, йому був даний вибір між безсмертям одного народу і смертністю іншого. В подальшому Арвен та її брати стикнулися з тим самим вибором.

У 2509 матір Арвен Келебріан була схоплена орками на Перевалі Багрового Рогу. Її катували і поранили отруєним кинджалом. І хоча сини врятували її, а чоловік зцілив тіло, жахливі спогади продовжували мучити її, і на наступний рік вона покинула Середзем'я.
У 2951 Т. е. Арвен, повернувшись в Рівенділ з Лоріена, де гостювала довгий час у Ґаладріель і Келеборн, вперше зустрілася з Араґорном.

Араґорн покинув Рівенділ і наступного разу вони з Арвен зустрілися через майже тридцять років, у 2980 році, коли Арвен знову гостювала в Лоріені. І ввечері дня літнього сонцестояння, піднявшись на пагорб Карас Ґаладон, вони присягнулися один одному у вірності. Після того, як Араґорн коронувався в Ґондорі (у травні 3019) і прийняв ім'я Елессар, туди прибула Арвен і в день літнього сонцестояння вони відсвяткували весілля.

Коли Фродо зібрався додому, Арвен подарувала йому білий дорогоцінний камінь на срібному ланцюжку, який носила на шиї, сказавши, що вона не піде разом з Ельрондом за море, тому що обрала ту ж долю, що й Лютіен, але Фродо може піти на Захід замість неї.
Арвен, королева Ґондора і Арнора, щасливо прожила з Елессара сто двадцять років.

У них був син Елдаріон і дочки — нащадків цього шлюбу називали «дітьми Лутіен». Однією з її фрейлін була Еланор, дочка Сема.

Після смерті Елессара Арвен попрощалася з сином і дочками, усіма, кого любила, покинула Мінас Анор і відправилася в Лоріен. До того часу він спорожнів, і там вона жила на самоті, поки не прийшла зима. Коли ж облетіло листя з маллорнів, а зима ще не прийшла, Арвен упокоїлася на пагорбі Керін Амрот.
Беладонна Тук

**Беладонна Торбин** (англ. *Belladonna Took*) у дівоцтві **Тук** — гобіт, мати Більбо Торбина.

## Беладонна Тук

Беладонна в режисерській версії фільму "Неочікувана подорож"

## Родинні зв'язки

### Брати

 Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Ісенґар

## Життєпис

Беладонна народилась у 2852 р. Третьої епохи і була однією з трьох славних доньок Старого Тука і Адаманти Груб.

Родина Старого Тука, старійшини гобітів, жила в Заріччі — по той бік маленької річечки, що протікала біля підніжжя Пагорба. Подейкували (в інших родинах), що в далекому минулому один із Тукових предків узяв собі за дружину ельфиню. Це, звісно, дурниці, проте в усіх Туках, напевно було щось не зовсім гобітське, бо час від часу хтось із їхнього клану вирушав на пошуки пригод. Вони делікатно зникали, і родина залагоджувала цю справу; та факт залишався фактом: Туки не були такі респектабельні, як Торбини, хоча, без сумніву, жили заможніше.

У Беладонни було вісім братів старших братів і один молодший, а також дві сестри серед яких вона була найстаршою. Беладонна вийшла заміж за Бунґо Торбина, який побудував для неї (а частково і за її гроші) найрозкішнішу гобітську нору, яку тільки можна було знайти чи то під Пагорбом, чи по той бік Пагорба — в Запагорб'ї, чи в Поріччі — Торбин Кут, і прожили вони там до самого кінця своїх днів.

Торбин Кут став резиденцією сім'ї і в 2890 році Третьої епохи у Бунґо та Беладонни народився син — знаменитий Більбо Торбин.

Беладонна померла у 2934 році Третьої епохи, проживши вісім років після смерті свого чоловіка.

## Етимологія

Беладонна — назва отруйної багаторічної трав'янистої рослини, що відома своїми лікарськими властивостями. Серед гобітів було звичайною справою називати дівчат на честь різних квітів.

## Кіноадаптації

**2001:** *Володар перснів: Хранителі персня*

Портрет Беладонни висить поруч із портретом Бунґо над коминком. Написаний з Френ Волш — новозеландської сценаристки, дружини Пітера Джексона.

**2012:** *Гобіт: Несподівана подорож*

Беладонна ненадовго з’являється в пролозі розширеної (режисерської) версії фільму. У вирізаній сцені вона забирає малого Більбо, який граючись, б'є дерев'яним мечем чарівника Ґандальфа, коли той запускає відомі на весь Шир феєрверки під час святкування Середини літа. Беладонну зіграла акторка Соня Форбс-Адам.

**2014:** *Гобіт: Битва п'яти воїнств*

Портрет Беладонни (той самий, що й у фільмі *Володар перснів: Хранителі персня*) висить поруч із портретом Бунґо над коминком.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 Дж. Р.Р. Толкін, "Гобіт, або Туди і Звідти", Розділ І Неочікувана гостина
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Торбини з Гобітова
4. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток FІІ. Про переклад
Затока Бельфалас

**Затока Бельфалас** (англ. *Bay of Belfalas*) або **Вітряна бухта Бел** — величезна затока Белеґаеру, що знаходилася між мисом Андраст і Умбаром.

На сході в затоку впадала річка Андуїн, біля гирла якої був розташований острів Тольфалас. Ґондорський феод Бельфалас був розташований на північний захід від Тольфаласу.

Береги навколо затоки були, здебільшого, спустошеними в Другу Епоху, за винятком синдарського поселення пізньої Першої Епохи, на місця якого пізніше виникла гавань Еделлонд.

Під час Повалення Нуменору рівень води в затоці різко піднявся, а земля навколо неї піднялася. Андуїн проклав собі новий шлях багатьма потоками, утворивши велику дельту. Тольфалас був майже зруйнований і, зрештою, перетворився на безплідну й самотню гору неподалік берега.

Корсари з Умбару часто атакували узбережжя Ґондору. У ТЕ 2758 році, три великих флоти з Умбару в черговий раз атакували Ґондор і вели війну на всіх узбережжях Південного Королівства, аж доки Намісник-правитель Береґонд не здолав загарбників.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, *Мапи. Захід Середзем'я*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток A. *Ґондор та нащадки Анаріона*
Анарділ

**Анарділ** (англ. *Anardil*) — шостий король Ґондору.

Анарділ в роботі Matěj Čadil

## Життєпис

Анарділ народився у 136-му році Третьої епохи і був сином короля Еаренділа.

Він успадкував корону після смерті батька у 324-му році Третьої епохи, в досить поважному віці – у 188 років.

Правління Анарділа не відзначилося будь-якими подіями. Це був спокійний та мирний час і Південне королівство процвітало.

Анарділ був останнім королем, який жив виключно в столиці Ґондору – Осґіліаті, всі інші королі, час від часу, залишали столицю і переселялися у Мінас-Анор.

Відомо, що Анарділ був одружений і мав, щонайменше, одного сина – Остогера – який і став його спадкоємцем.

Анарділ помер у 411 році Третьої епохи. На момент смерті йому було 275 років.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. *Південна династія Спадкоємці Анаріона*
Боб

**Боб** (англ. *Bob*) — гобіт, який мешкав у Брі і працював в корчмі "Брикливий поні" на Ячменя Кремену.

## Історія

У ТЕ 3018 році, Боб працював конюхом у корчмі "Брикливий поні". Власником і його хазяїном був Ячмінь Кремена. Коли Фродо з Семом, Мері та Піпіном прибули до трактиру, Ячмінь наказав Бобові попіклуватися про їхніх поні.

Коли Фродо, щоб відволікти увагу від своїх балакучих друзів, заспівав веселу пісню про заїзд, відпочиваючи запропонували Бобові навчити свого кота грати на скрипочці, що, ймовірно говорить про те, що у гобіта був домашній улюбленець.

Після нападу Чорних Вершників, поні Фродо та його друзів зникли і саме Боб бігав по усьому Брі у спробах відшукати бодай одну коняку, яку можна було б придбати на заміну зниклим поні. Єдиний поні, якого він відшукав, був поні Біла Папорота.

Трохи згодом з'ясувалося, що поні Мері, після того як їх випустили вночі з загону, попрямували до Курганів. Так вони потрапили під опіку Тома Бомбадила. Та коли до вух Тома долинули новини про події у Брі, він відіслав поні до пана Кремени. У Брі їм довелося працювати важче, ніж до того, та Боб ставився до них добре; тож, загалом, їм пощастило, — темна і небезпечна подорож їх оминула.

На прощання Боб разом з іншим слугою Ячменя, Нобом, надавали гобітам цілу купу яблук у дорогу.

Після того як на Брі напали розбійники і кілька місцевих мешканців загинули, Боб став працювати у "Брикливому поні" лише до заходу сонця, а ввечері повертався додому.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга перша, IX. Під вивіскою «Брикливий поні»
2. ↑ 2,0 2,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга перша, XI. Ніж у пітьмі
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга шоста, VII. Додому
Біла рада

**Біла рада**, також **Рада мудрих** — група ельфів і істарі Середзем'я, що виникла у 2463 році третьої епохи на прохання володарки Ґаладріель у відповідь на зростаючу міць Дол-Ґулдура.

## Історія

### Друга епоха

У середині Другої епохи також скликалася Рада мудрих з метою обговорення зростаючої могутності Саурона в Мордорі; вона була відома ще і як Перша Біла рада, і очолював її Ґіл-Ґалад. Кілька членів цієї ради стали провідними членами Ради третьої епохи.

### Третя епоха

До її складу входили Курумо (Саруман), Мітрандір (Ґандальф), Радаґаст, Ельронд, Кірден Корабельник, Ґаладріель, Келеборн та вождь Слідопитів Півночі Арагел (чи були членами Ради його наступники, невідомо). Перше зібрання Білої ради відбулось у 2463 році, за наполяганням Ґаладріелі, щоб протидіяти Некроманту з Дол-Ґулдура (про те що це був Саурон тоді тільки здогадувались). Головою ради був обраний Саруман Білий, хоч Ґаладріель хотіла, щоб Раду очолив Ґандальф, і Саруман не пробачив їй цього, бо в ньому зростали гордість і прагнення панувати; проте Мітрандір відмовився від головування, бо не хотів мати жодних зобов'язань і не бажав додержувати вірність іще комусь, окрім тих, хто послав його, як не хотів надовго затримуватися в одному місці та зголошуватися на будь-які заклики. А Саруман уже почав осягати знання про Персні Влади, їх створення й історію.

У 2857 році Біла рада зібралася знову після другого походу Ґандальфа до Дол-Ґулдура і виявлення ним, що Некромант Лихолісся є ніхто інший, як Саурон. Ґандальф наполягав на якнайшвидшому військовому поході, але Саруман відповів, що в тому немає потреби, позаяк Єдиний Перстень втрачено і води Андуїну віднесли його до Великого Моря.

Саруман розпочав пошуки Перстеня в Ірисній Низовині, однак невдовзі побачив, що слуги Саурона ретельно обшукують всі стежки до місця загибелі Ісілдура. Тоді він відійшов до Ізенгарда і ретельно укріпив його.

Бажаючи безперешкодно дістатись до Ірисної Низовини він, врешті, прийняв пропозицію Ґандальфа щодо військового походу і в 2941 р. Біла рада виступила проти Саурона і витіснила його з замку, однак той передбачив такий розвиток подій і відійшов у Мордор. Саруман отримав можливість розпочати пошуки Персня у Ірисній Низовині, не боячись протистояння з Сауроном та його слугами. У 2953 році Біла рада зібралась востаннє, на ній обговорювалось про загрозу Єдиного Персня, але Саруман продовжував наполягати на тому, що Перстень утрачено назавжди, а знайдений гобітом Більбо, мовляв є одним з пробних перстенів, на яких ельфи Ерегіона випробовували свою майстерність. Відтоді Курунір повернувся в Ізенгард, не радячись вже ні з ким, окрім себе.

## Джерела

Толкін Дж. Р. Р. Сильмариліон - Львів: "Астролябія". 2008. - Про Перстені Влади і Третю Епоху.

Толкін Дж. Р. Р. Властелин Колец - Санкт - Петербург: "Северо - Запад" . 1991 - Ч. 3. Возвращение Короля - Приложение 2. Повесть лет. Хронология Третьей Эпохи.