Етельвульф

**Етельвульф** (Стар. англ. "Благородний Вовк") - син короля Уессекса Екберта. Етельвульф є спадкоємцем трону Уессекса.

## Особистість

**Етельвульфові** не вистачає політичної проникливості і гострого розуму його батька. Проте, здається, він наполегливо намагається бути хорошою людиною. Стійкий християнин, слухняний син, сильний воїн і майбутній король.

Однак, в той же час він володіє буйною вдачею, що посилюється його маніпулюючим батьком королем Екбертом . Екберт свідомо використовує сліпу лояльність Етельвульфа, а також його бойову майстерність, щоб забезпечити свої власні амбіції і здійснювати акти жорстокості за його наказом чужими руками, не піддаючи своє власне життя ризику і займаючись більш приємними справами. Етельвульф по суті безжальний, бездумний «караючий меч» свого батька, що підтверджують приклади знищення мирного поселення норманів за відсутності Рагнара і бій за врятування королеви Мерсії Квентріс

Довіра Етельвульфа, його непохитна віра у непорочність його батька починає змінюватися, коли він відправлений у Мерсію з Уессекса, щоб знову взяти на себе контроль над регіоном на чолі із непередбачуваною Квентріс (Kwenthrith). Обставини все більше і більше видають цю місію, схожою на самогубство. Етельвульф здається, що він загнаний у глухий кут, від чого він злиться на Квентріс, яка зазнала невдачі в спробі спокусити його.

Етельвульф не знає страху, не зважаючи на численні мечі у його горла, але розуміє, що його батько, можливо, був би цілком готовим пожертвувати ним для того, щоб мати виправдання початку війни з Мерсією і стати її королем на додаток до Уессекса.

Підозра у тому, що він більше пішак для свого батька в його іграх, аніж син, стає тим насінням, що породжує зростаючу недовіру між ними.

Конфлікт продовжує рости. Етельвульф частіше критично відповідає на виклики свого батька, один раз навіть нахабно не погоджуючись з ним щодо довіри до пораненого розвідника Уессекса, зневажливо сказавши: "Не всі думають як ти, батьку."

Стосунки Етельвульфа з дружиною Джудіт також є складними і загрожують проблемами. Обом зрозуміло, що Джудіт відчуває себе в пастці через суто політичний шлюб, і вважає Етельвульфа тупуватим тупуватим солдафоном, інструментом свого батька. Вона зачарована витонченим ченцем Етельстаном, його знаннями, манерами, вміннями, і заводить роман на стороні. Позашлюбна дитина від Етельстана, яку народжує Джудіт, мало не стає причиною ганебного каліцтва через відрізання матері вух та носа  Вислухавши слова батька про те, що Етельстан свята людина, а, отже, дитина зачата від Бога, Етельвульф готовий прийняти Альфреда як власну дитину. При цьому навіть поведінка Джудіт перестає викликати у нього докори сумління.

Незважаючи на його ревнощі і гнів (почуття, які він намагається насильно придушити, навіть за допомогою таких палких релігійних методів, як самобичування), Етельвульф намагається залишатися зовні спокійною і прямою людиною, навіть в умовах публічного приниження. Однак, їх відносини як і раніше прохолодні, і стають прохолоднішими. В окремі миттєвості, лишившись із дружиною наодинці, він багаторазово втрачає контроль над своїми емоціями, іноді доходить до злісних поривів. Джудіт вибирає для власного захисту свекра, короля Екберта, який радий надати зей захист ...за «відповідну ціну».

Незважаючи на те, що принц раніше відкинув загравання Квентріс, Етельвульф і Квентріс в кінцевому рахунку стають коханцями після того, як він ризикує своїм життям, рятуючи її і її сина від повстанських сил в Мерсії і повертає їх через в Уессекс.

## Цікавинки

* Етельвульф, до того, як стати королем Уессекса, завоює королівство Кент від імені його батька, який дарує йому царство над країною, що започаткує традиції Західно-Саксонських королів: попередньо робити своїх спадкоємців спочатку королями Кента в рамках підготовки до майбутнього правління над усім царством Уессексом.
* Під час свого правління в якості короля Уессекса Етельвульф вирушав у паломництво до Риму разом зі своїм молодшим сином Альфредом. Історики, які жили століттями пізніше стверджували, що в ході візиту до Папи Римського будуть представляти Альфреда як майбутнього короля Уессекса, проте в дійсності потім сім років Альфред був лише почесним консулом папи Лева IV.
* Історично склалося так, що Джудіт була Етельвульфові друга дружина, його перша дружина, західно - саксонська дворянка по імені Осбурх (Osburh), яка, згідно житію Короля Альфреда, написаного єпископом Ассером, була матір'ю для всіх Этельвульфових дітей, у тому числі Альфреда Великого також.
* Більш того, Джудіт була дочкою Каролінзького короля Карла Лисого з Франкії, а не Нортумбрийського Короля Елли. Також, шлюб Етельвульфа і Джудіт відбулася у 858 році нашої ери, через дев'ятнадцять років, власне, панування Етельвульфа (Екберт помер у 839), себто, на **п'ятдесят вісім років пізніше**, ніж зображено в серіалі.
* Історично Етельвульфові вдалося посадити на престол четверо його синів послідовно. Наймолодший і останній з його синів став королем. Це й був Альфред Великий.

## Виноски

1. ↑ Хоча після бою королева стає його коханкою.
2. ↑ Так каралися жінки за перелюб.