מתנות ליום הולדת

## עלילה

לגור יש יום הולדת, אוח שוכח מהיום הולדת ומתחיל לאלתר לו מתנה.

מספר סצנות: **1**.

זמן: **5:36** דקות.

גור: מזל טוב! תודה רבה לכולכם שבאתם. (זורק על עצמו קונפטי) וואה... וואו... תודה רבה לכולי. קדימה בואו נרים אותי, טוב? טוב. (גור מרים את עצמו בכיסא, ואוח כבר נכנס בדלת עם שקית בשקט) קדימה. אחד. אח.. שתיים, לא כל כך חזק. שלוש, ארבע. (צחקוק) אתה מדגדג אותי... חמש, שש, שבע... (גור שם לב לאוח) אהה...... אה, אוח, למה לא באת להרים אותי לכבוד יום הולדתי שממשמש ובא?

אוח: מי ממשמש?

גור: יום הולדתי. כולם זכרו, כולם זכרו להביא לי מתנות, כולל דני מלך הכיתה, אבל מי לא?

אוח: דני מלך הכיתה הביא לך מתנה?

גור: כן. הוא זכר אבל אתה לא זכרת, ואל תצ'קלף עליי שכן זכרת.

אוח: שאני אצ'קלף עליך, גור? אני כל השבוע חושב רק על יום ההולדת שלך. (מרים את השקית) פשוט התעכבתי כי....... כי... הבאתי לך מתנה לכבוד יום הולדתך.

גור: שיואו. איזו תדהמה.

אוח: נכון תדהמה?

גור: כן.

אוח: קבל לכבוד יום הולדתך מתנה מחברך שמאוד..... (מתנשם) חברך ליום הולדתך, קבל.

גור: שיואו. תודה, אוח, תמיד חלמתי לקבל שקית חומה... עם מים צהובים ו... מקל צף. מה זאת המתנה הזאת?

אוח: מהה? (מרים את המקל) סתכל על המקל הזה, גור. המקל הזה היה פעם ארטיק מפואר.

גור: תגיד, אוח, מה זה, אתה התקמצנת עליי? התקטנת עליי, לא כיספפת עליי?!

אוח: בטח שכיספפתי עליך, מה קרה לך, גור? אתה יודע כמה המתנה הזאת עלתה לי? היא עלתה לי איזה... (מתנשם) מה זה משנה, בוא נרים לחיים לכבוד יום ההולדת שלך.

גור: מה?

אוח: קדימה, גור.

גור: נשתה את הארטיק?

אוח: (מוזג את הארטיק לכוסות) בטח. אין כמו כוס ארטיק טוב על הבוקר.

גור: וואו, ווואה1...

אוח: בבקשה.

גור: איזה מגניב.

אוח: לחיים.

גור: לחיים.

אוח: וואו! איזו מסיבת יום הולדת פצצות. אה, תגיד לי, איזה מתנות קיבלת ליום הולדת?

גור: קיבלתי כדורגל.

אוח: לא, (נותן מכה לגור, ומפריע לו לשתות) אתה מצ'קלף עליי? קיבלת כדורגל?

גור: אוווו1

אוח: אתה מצ'קלף עליי, אתה מצ'קלף עליי, אתה מצ'קלף עליי.

גור: אני לא מצ'קלף עליך. ואם אני מצ'קלף עליך, שאני אהפוך עכשיו לילדה הכי מכוערת בכיתה, מוהר זלימוביץ.

גור ואוח: וווואוווווו (שרים את השיר) זלימוביץ' המכוערת, מי ייקח אותך לסרט? גם בלילה, גם ביום את נראת כמו גיהינום. (הקאה)

אוח: וואה. אני כבר מת לראות את הכדור שקיבלתי ליום הולדת.

גור: אה, אני קיבלתי.

אוח: קיבלנו. (דוחף את גור) נו, תראה לי, תראה לי, גור. אני מת לראות ת'כדור. (גור נופל) וואו. אני כבר כולי בהתגרדויות מרוב ציפייה.

גור: אח, הנה.

אוח: ווואה. בואנה, כדור כדור. (מקפיץ את הכדור) פששי. עכשיו צריך למצוא לו שם.

גור: בוא נקרא לו מירב.

אוח: מירב?

גור: מירב כדורי.

גור ואוח: הההאי. (חיקוי של משהו)

אוח: מקובל עליי.

גור ואוח: הההאי. (אוח מקפיץ את הכדור)

גור: אה, אה, אהה... אוח, אל תבזבז לי את הכדור.

אוח: אני לא מבזבז, אני רק עושה לו הרצה.

גור: די, די תביא כברף נו, תביא כבר, תביא לי את הכדור שלי. תביא לי כבר את הכדוווווור.

אוח: קח. ( זורק עליו את הכדור, וממשיך לכדרר) הופה.

גור: אח.... אויי... תביא, לי , תביא לי, תביא כבר את הכדור או ש...

אוח: תראה לי קודם את המתנה שדני מלך הכיתה הביא לך.

גור: או-קיי, אני אראה לך בתנאי אחד. בתנאי שתקפיץ את הכדור רק על הראש. אני לא צריך שהנעליים שלך ילכלכו אותו.

אוח: טוב.

גור: מבטיח?

אוח: מבטיח.

(גור הולך, אוח משפשף את הכדור על הנעל, והטלפון פתאום מצלצל)

אוח: הלו.

דני: שלום, זה דני מלך הכיתה.

אוח: דני מלך הכיתה, זה שמקורב לטלי הוד?

דני: כן, זה דני מלך הכיתה **שמאוד מאוד** מקורב לטלי הוד. תקשיב, אנחנו פה כמה חבר'ה משחקים כדורגל, והכדור התפוצץ אז רצינו להזמין את הכדור שלך. אהה... זאת אומרת, אותך למשחק... יש לך כדור, אני מקווה.

אוח: בטח, מה אתה חושב, שאני חנון שאין לו כדור? (מפיל מרוב התרגשות את הכדור, ומרים)

דני: אם כבר הזכרת חנונים, אז שלא **תעיז** להביא את החבר הנזלת שלך, גור. תביא רק את הכדור, ואם אין בררה, אז תבוא גם אתה. אולי ניתן לך להיות השער. מוהאהאהאה (צחוק מרושע)

אוח: האהאהא, כן. (אוח מנתק)

אוח: וואה, שאני אמות, איזו סיטואציה אמביוולנטית. מצד אחד, אני לא יודע מה לעשות, מצד שני, אני לא יודע מה זה אמביוולנטית.

גור: הנה, אוח, זה השרקן שקיבלתי מדני מלך הכיתה. זה שמקורב לטלי הוד.

לפתע נשמע קולו של דני: מאוד מאוד מקורב לטלי הוד.

אוח: וואו. גור, זה בכלל לא שרקן. זה עכברוש מת.

גור: אהה.. אז עכשיו אני מבין למה הוא לא קפץ דרך החישוק. (מנער את הכלוב) קפוץ, קפוץ.

אוח: אה, גור, דרך אגב, נזכרתי. אימא שלך התקשרה קודם, וביקשה שתגיע הביתה דחוף.

גור: וואו1, איזו תדהמה.

אוח: נכון תדהמה?

גור: אמא שלי בכלל לא בבית, היא במילואים.

אוח: (צחוק) אמא שלך. התכוונתי אחות שלך.

גור: איזו עוד תדהמה.

אוח: עוד תדהמה?

גור: כן, אין לי בכלל אחות.

אוח: (מפנה אצבע לגור) תוכיח שאין לך אחות.

גור: אה, אתה יודע שאני בן יחיד וספק מאומץ.

(צלצול טלפון)

גור: הלו. מי זה, ומה אתה רוצה?

דני: שלום, זה דני מלך הכיתה.

גור: דני מלך הכיתה, זה שמקורב לטלי הוד.

דני: מאוד מקורב לטלי הוד.

אוח: אה.. תביא לי אותו רגע... (מנסה לקחת את הטלפון)

גור: רגע! (מרחיק אותו) כן?

דני: אנחנו עדיין מחכים לכדור שלך, ואני מזכיר לך שוב לבוא בלי החבר הנזלת שלך, גור. צ'או.

גור: (מנתק) אז מה? אימא שלי ביקשה שאני אחזור הביתה, אה?

אוח: אה... תבין, פשוט...

גור: וגם האחות שאין לי ביקשה שאני אחזור הביתה, אה?

אוח: (אוח מתיישב מרוב פחד) הייתי בסיטואציה אמביוולנטית.

גור: אתה מואשם בצ'קלוף ממדרגה ראשונה.

אוח: (אוח קם) אובג'קשן.

גור: אוברול. (אוח יושב) תודה מיד שרצית לקחת את הכדור שלי, ולשחק כדורגל עם דני מלך הכיתה, זה שמקורב לטלי הוד, למרות שזה הכדור שלי וזהו יום הולדתי!

אוח: לא מודה. (קם מהכיסא)

גור: או-קיי, אז הכול בסדר. אני כבר חשבתי שזנחת אותי כמו שהיופי זנח את מוהר זלימוביץ.

גור ואוח: וווואוווווו (שרים את השיר) זלימוביץ' המכוערת, מי ייקח אותך לסרט? גם בלילה, גם ביום את נראת כמו גיהינום. (הקאה)

אוח: גור, שאני אזנח אותך? מה קרה לך? הרי אתה החבר הכי טוב שלי. (בא לחבק אותו)

גור: אז, ביי.

אוח: לאן?

גור: אני הולך לשחק כדורגל עם דני מלך הכיתה, זה שמקורב לטלי הוד, **לבד**.

אוח: רגע, אבל מה אני אעשה?

גור: תיקח את העכברוש לסרט.

אוח: אבל הוא מת.

גור: אז תיקח אותו ל"מת לחיות". (סוגר את הדלת)