Друга Українська республіка (СІУ)

< !----- Preceding and succeding entities without flags (used if more than 5) ----->

**Друга Українська республіка**, офіційно **Республіка Україна** — українська держава, що була проголошена в Києві 7 липня 1915 року після зайняття Києва німецькими військами. Першим тимчасовим гетьманом республіки став Євген Петрушевич. Але 29 серпня через недостатню підтримку Німеччини Центральна рада була розігнана і правити в Україні став гетьман Скоропадський, який проголосив Українську Державу. 7 грудня республіка була відновлена. Історична назва держави підкреслює спадкоємність з Першою республікою.

## Історія

### Проголошення

З 2 до 10 травня німецькі та австрійські війська здійснили вінницький прорив — прорвали російський південно-західний фронт і почали наступати на Україну. У цій операції брало участь багато Січових стрільців. 21 червня німецькі війська взяли Київ. 27 червня була утворена Українська Центральна рада на чолі з головою Михайлом Грушевським. Після переговорів з німцями, які вирішили підтримати даний уряд, 7 липня 1915 року Центральна рада проголосила незалежність України і почала збирати уряд. Гетьманом України був проголошений Євген Петрушевич, який прибув з Австро-Угорщини; а точніше він став тимчасовим гетьманом, оскільки Центральна рада і парламент теж були тимчасовими органами. У російській армії у складі Південно-західного фронту було багато українців, тому, як тільки Українські Січові стрільці були підпорядковані гетьманові Петрушевичу, майже всі українці дезертували, тому росіяни почали Великий відступ. Через це німці з австрійцями і українцями змогли швидко 27 серпня взяти Харків — столицю Великого Українського Князівства; у цей день були розігнані або переведені до Української республіки усі його органи влади. Велике Українське Князівство було офіційно ліквідоване.

Але не встиг уряд України сформувати систему правління, як 29 серпня німецькі війська вдерлися до будинку Центральної Ради і розігнали її; замість парламенту став правити військовий — гетьман Павло Скоропадський. Встановлення тимчасової диктатури на час війни підтримала майже вся армія і державний апарат. На відміну від Центральної ради, Скоропадський зміг організувати податкову систему, поліцію, заклади охорони здоров'я та освіти, місцеву адміністрацію. 29 серпня була проголошена Українська Держава, що існувала до 7 грудня 1918 року.

### Відновлення

1 грудня 1918 року була створена таємна Директорія — тимчасовий уряд майбутньої республіки. Причин для перевороту було декілька: поразка Центральних держав, недовіра до гетьмана з боку Антанти, збереження гетьманом поміщицької системи, недовіра до гетьмана з боку селян, загроза від більшовицької Росії. Тож, за підтримки селян і більшої частини армії 7 грудня був здійснений переворот: гетьмана Скоропадського усунено від влади, відновлено Українську республіку, до влади прийшла директорія на чолі з Симоном Петлюрою. Але при цьому увесь державний апарат Української Держави зберігся, лише економіка була побудована за західним зразком та у більшості поміщиків була конфіскована земля і роздана селянам для отримання їх повної підтримки. Унаслідок революції у Німеччині та Австро-Угорщині і їх розпаду Волинська провінція і Галицько-Полільський край вийшли з них відповідно і приєдналися до України за рішенням місцевої адміністрації (17 і 23 грудня відповідно). На заході також відродилася Польська республіка, яка, щоправда, не становила загрози для незалежности України, оскільки мала набагато меншу армію. Протягом грудня українськими військами здійснюється окупація Закарпаття і північної Буковини. 18 січня українська делегація прибуває на Паризьку мирну конференцію, де заявляє, що Україна підтримує білий рух та Антанту у боротьбі з більшовизмом; також на конференції визнають приналежність до України приєднаних територій та окупованих Закарпаття і північної Буковини.

### Боротьба за незалежність

16 грудня 1918 року більшовицькі російські війська без оголошення війни вторгаються в Україну та направляються на Харків, Острогозьк, Суми та інші міста. Острогозьк вдалося захопити, також більшовики захопили Мглин та прикордонні території. Але завдяки швидкості українських військ вони не змогли наступати на Київ і Донбас, але змогли захопити майже все Подоння. 24 грудня Польща оголошує війну Україні через намір повернути "східні креси", і вторгається на новоотримані землі, але війна триває недовго через натиск Антанти на Польщу і через те, що на Волині і Галичині знаходилися дивізії армії України, які швидко відтіснили поляків (війна закінчилася 17 січня, після чого Польща та Україна домовляються про військову співпрацю). Повна деокупація України від більшовиків настає 17 січня 1920 року, але українські війська продовжують наступати далі для підтримки білого руху, я яким 25 грудня був підписаний договір про ненапад і військову співпрацю. І лише 7 травня, після кількох невдалих спроб захопити Курськ, підписується мирний договір між Україною та РРФСР. Згодом на Паризькій конференції визнають приналежність Кубані до України. Також, під час війни з Росією, Україна підтримала і звільнила значну частину БНР згідно Слуцького договору, за яким за Україною закріплювався Гомель.

### Міжвоєнний період

23 липня 1920 року була прийнята Конституція України; яка закріплювала демократичні принципи та права людини; зробила Україну унітарною парламентською республікою; поділила на землі та АР Крим, які у свою чергу діляться на повіти (цей поділ в Україні зберігся й досі). Посади президента в Україні не було; фактичним головою держави був Голова ради народних міністрів. Вища влада належала парламентові — Верховній раді, яка поділялася на Сенат (нижня палата) та Сойм (верхня палата). У Сойм проводились загальноукраїнські вибори; у Сенат — вибори повітового сенатора з кожного повіту по одній особі.

## Адміністративний поділ

Республіка ділилася на землі, повіти та громади, як і сучасна Україна, але у складі Чернігівської землі був Гомельський повіт, а також існувала Кубанська земля, яка була найбільшою, але найменш населеною. У складі Першої республіки були 182 повіти, у сучасній Україні — 170.

## Апарат управління

Друга Українська республіка була парламентською республікою з двопалатним парламентом. Особливістю державного апарату України було те, що у держави по конституції не було голови (тобто президента чи гетьмана), оскільки українські політики вважали в демократичній країні наявність голови ознакою авторитаризму. Фактично ж головою держави був Голова ради міністрів, оскільки він був головнокомандувачем армії України (але насправді найбільшу роль в командуванні армією ніс Міністер оборони), частіше всього нагороджував громадян України (але нагороджувати могли й інші представники влади, як міністри) і частіше всього займався міжнародною політикою. Він також затверджував міністрів.