Ельрос

**Ельрос** (синд. *Elros*) – син Еаренділа та його дружини Ельвінґ, брат-близнюк Ельронда (обидва брати були напівельфами). Обрав долю людей і став першим королем Нуменора, взявши ім’я **Тар-Міньятур**.

## Життєпис

Близнюки Ельрос та Ельронд народилися в ПЕ 532-му і були синами Еаренділа Мореплавця та Ельвінґ. Брати народилися у найтемніші роки Першої епохи, в часи коли Мелькор контролював більшу частину Белеріанду. Коли хлопчикам було лише по шість років, сини Феанора налетіли на ґондолінських вигнанців і на залишки доріатського і Гаванях Сіріону, оскільки жадали вони повернути собі Сильмарил, який знаходився у власності Ельвінґ. Ельвінґ і народ Сіріону відмовилися віддавати синам Феанора Коштовність, яку виборов Берен та вбрала на себе Лутієн і за яку поліг Діор Прегарний і зчинилося останнє, найжорстокіше, братовбивство.

Еаренділ в той час був далеко від дому і не зміг завадити нападу. Маедрос і Маґлор здобули перемогу, хоч і залишилися після бою єдиними вцілілими синами Феанора, в той час як і Амрод, і Амрас загинули. У битві тій дехто з числа нападників не брав участі, а кілька з них навіть повстало проти власних володарів і полягло, захищаючи Ельвінґ, однак це не врятувало прекрасну панну. Надто пізно прибули на допомогу ельфам Сіріону військо Кірдана та Ґіл-ґалада: Ельвінґ і її сини зникли.

Пізніше з'ясувалося, що Ельронда та Ельроса взяли у полон сини Феанора, а Ельвінґ із Сильмарилем на грудях кинулася у Море і зникла серед хвиль. Певний час думали, що сини Феанора вбили братів-близнюків, та виявилося, що Маґлор пожалів братів і навіть плекав їх, як рідних дітей. Так, сини Феанора разом з близнюками сховалися на Амон-Ереб, де, ймовірно, і перебували аж до кінця Війни Гніву.

### Доленосний вибір

Ельрос і брат його Ельронд походили з Трьох Домів Едайнів, але й частково — від ельдарів і маярів. Тож після закінчення Війни Гніву та знищення Морґота, Валари постановили дозволити синам Еаренділа самим вершити свою судьбу. Ельронд вибрав зостатися між ельдарів, і йому було даровано життя Первородних, в той час як Ельрос обрав долю людей.

Винятково завдяки Ельросу та Ельронду в людей було влито кров Первородних і дещицю божественного духу, який існував іще до Арди, адже, як вже зазначалося, Ельронд і Ельрос були синами Ельвінґ, доньки Діора, сина Лутієн, дитини Тінґола та Меліан; а батько їхній Еаренділ був сином Ідріль Келебріндаль, доньки Турґона з Ґондоліна.

### Часи правління в Нуменорі

Після Війни Гніву, валари підняли для едайнів з глибин Белеґаеру острів. Так вони віддячили едайнам за допомогу у боротьбі з Мелькором. Тоді Ельрос повів свій народ у плавання глибокими морями і вони вирушили слідом за Зорею Еаренділа, що була для них вказівником на шляху. Зрештою, едайни подолали морські простори й побачили вготовану їм землю — Андор, Дарований Край. Едайни нарекли ту землю Еленна, що означало Зоряні Палати, а ще — Анадуне, що означало Вестернес, Нуменор — високоельдарською мовою.

Відтак, Ельрос рушив до Нуменору, тоді як Ельронд залишився серед ельфів у Середзем'ї і продовжив рід короля Тінґола. Валари подарували Ельросу надзвичайно довге життя, багатократно помножений, порівняно з віком людей Середзем'я. Так, чи не всі його нащадки жили дуже довго, навіть за нуменорськими мірками. Сам же Ельрос прожив п'ятсот років, а в Нуменорі правував 410 років.

Як вже зазначалося, Ельрос заснував королівство Нуменор і став його першим королем. Сталося це у ДЕ 32. Після коронації він взяв собі нове ім'я, мовою квенья, Тар-Міньятур і, таким чином, встановив традицію для королів Нуменора: після коронації кожен з них мав обрати собі ім'я на мові квенья, щоб вшанувати тих, хто подарував їм окрему домівку – валар.

Разом з собою до Нуменору, Ельрос привіз Перстень Барагіра, сокиру Туора, лук Бреґора та меч Тінґола, вважаючи їх за сімейні реліквії. За часи свого правління Ельрос побудував місто Арменелос, а також звів вежу та цитадель.

Відомо, що Ельрос був одружений, хоча ім'я його дружини не збереглося. У нього було четверо дітей: троє синів, Вардамір Нолімон, Манвенділ і Атаналькар; і одна дочка, Тіндомієль.

Після смерті Ельроса на нуменорський престол зійшов його старший син Вардамір, який коронувався під ім'ям Тар-Вардамір. Однак, оскільки Ельрос прожив аж п'ять століть, на момент передачі скіпетру, Тар-Вардаміру був вже 381 рік, тож королем він вважався лише номінально і одразу передав скіпетр своєму старшому синові – Тар-Аманділу.

## Зображення в екранізаціях

Ім'я Елmроса згадується у серіалі "Володар перснів: Персні влади". Його нащадок Еленділ відводить Ґаладріель до Залу Знань у Нуменорі, де представлена картина, що ілюструє розставання Ельроса та Ельронда.

## Інші імена

Ім'я *Ельрос* на мові квенья було *Elerossë.*

Після того, як Ельрос зійшов на трон Нуменора, він став відомий як Тар-Міньятур, що означає "Високий перший правитель" на мові квенья. Префікс -tar означав "високий", "вищий". Усі Королі та Королеви після Ельроса також використовували префікс *Тар-* у своїх королівських титулах.

У ранніх версіях легендаріуму адунайське ім'я Ельроса було *Індільзар*, яке пізніше було змінено на *Ґімільзор*. Однак у пізніших версіях Ґімільзор став двадцять третім королем Нуменору.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про морську подорож Еарендила і Війну Гніву*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, Акаллабет, *Повалення Нуменору*
3. ↑ 3,0 3,1 Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я, *Рід Ельроса: королі Нуменору*