Vintil Kvarrus

Člověk theurg

Bělolub, momentálně se skrývá pod jménem Vintil Qarrus

Věk: 23 let

Narodil se do mlynářské rodiny ve vesnici Vodomely na západním pobřeží Nového Přímořska. Jeho otec Prachobíl byl mlynář už několik generací (v jejich rodině bylo zvykem pojmenovat syna na „moučné téma“, nejlépe s bílou barvou – děd byl Bělovous, praděd Bílina, strýcové Běloba a Bílek… bla bla), matka Božena původním povoláním pradlena, později žena v domácnosti (pomáhala mlynáři s jeho prací, starala se o dům, děti a tak). Měl tři starší sestry (Jarmilu, Prachmilu a Žněmilu), které ovšem byly proti Bělolubovi dost protěžované.

Vypadalo to, že Bělolubův život bude jasně nalajnován, jakožto jediný syn mlynáře měl později přejmout jeho řemeslo. Sám ovšem měl k mlynařině velký odpor, neměl rád oblaky moučného prachu a práce mu zrovna nevoněla. Otec ho moc rád z tohoto důvodu neměl, matka vždy preferovala sestry… Ostatní děti z vesnice si n ním nechtěly hrát, protože o mlynářích se vede hodně fám a povídaček...

(pozn., vycházím z toho, že prostí lidé se mlynářů báli, nebo přinejmenším je měli za podezřelé, protože mlýny stávaly obvykle stranou od vesnice. Tudíž trošku mimo „sociální dozor“ -  mlynáře málokdo znal nebo vídal uvnitř vesnice a tak chyběla jistá záruka jejich mravnosti, zkrátka kdo žije mimo vesnici, o tom kolují různé povídačky, že se spolčuje s ďábly atd. Dále u mlynářů na potoce obvykle žijí různí vodníci atd. (říká se), kteří se s mlynářem taky mohli spolčovat (říká se), i samotné mletí obilí bylo místy bráno tak, že mlynář ovládá kouzla k umletí – zkrátka živná půda pro babské povídačky. Kolem mlynáře tedy obvykle kolovaly báchorky, stál trochu na kraji společnosti a navíc ho ještě  brali za lakomce.

… a Bělolub nechtěl, aby se na něj kvůli mlynařině lidé koukali jako na tajemnou, podivnou existenci. Chtěl odejít z domova (a to už někdy v sedmi, osmi letech) a stát se bojovníkem, jednou se vydat na cesty po kraji a získat si své bohatství, přízeň žen a slávu. Rozhodl se tedy trénovat, proto si udělal dřevěný meč a s dětmi z vesnice si tu a tam hrál. Nicméně děti ho rády neměly, protože jim doma rodiče povyprávěli, ať si s klukem od toho mlynáře nehrajou, ještě by je uřknul… a tak se tu a tam s dětmi i popral. Pak se do toho obvykle vložili dospělí a Bělolubovi vynadali, načež Bělolub byl za tyto problémy doma seřezán páskem. Od té doby nemá rád pásky :)

Každopádně, už v útlém věku si všímal, jak je třeba držet meč, aby to k něčemu bylo. Je poměrně inteligentní, tak si uvědomoval, že je třeba se hodně učit. Často trénoval na pytlech s moukou (za což býval později seřezán páskem). Samozřejmě ale opravdový meč měl v ruce až o mnoho let později…

Bělolub se chtěl chytit jakékoliv příležitosti, aby odsud mohl zmizet a stát se rytířem... Později o něco vyrostl a změnil názor, chtěl se stát slavným vojevůdcem (pár jich obdivoval), ještě o pár let později se rozhodl, že se stane mocným čarodějem. Věděl, že doma stejně nikomu chybět nebude. Příležitost ke zvednutí kotev se brzy našla.

Krajem cestoval potulný mág, starý mistr Balthus, který zde měl přijmout do učení místního kluka, nějakého Kravince, jehož bohatí rodiče si to objednali. Bělolub to viděl jako jednu z mála možností zmizet do světa a asi jedinou možnost setkat se s mágem. Dozvěděl se, že Balthus Kravince nikdy neviděl, a toho se rozhodl využít - Kravince Bělolub zbil, sebral mu peníze na studium magie (nebylo jich málo) a přihlásil se do služeb starého mistra Balthuse jako Kravinec. Pak přesvědčil mága, aby rychle vyrazili na cestu. Dokonce se mu podařilo přemluvit jej, aby byl oslovován svým pravým jménem, a ne jako Kravinec.

Bělolub několik let cestoval s Balthusem a snažil se naučit se základy magie. Trvalo to velmi dlouho, protože Bělolub nějaké studium rozhodně v lásce neměl a trpělivost nad knihami už rozhodně ne. Nicméně zůstaval u starého mistra Balthuse, protože magii vážně chtěl ovládnout. Jednou. Usadili se v Divoké, kde Bělolub pokračoval ve studiu.

Peníze, které kdysi ukradl Kravincovi, použil na zaplacení studia (starý mistr Balthus nechtěl moc) a za zbytek si časem koupil kvalitně zpracovaný dlouhý meč a pobíjenou koženou zbroj. S tím trénoval (potají, protože starý mistr Balthus Běloluba nutil neustále studovat, což Bělolub nedělal), dokonce tu a tam starému mistru Balthusovi ukradl pár zlatek, které investoval do učitele boje - cvičil jej velitel stráže na vévodově dvoře v Divoké. S mečem se tedy naučil dosti.

Jednoho dne zatoužil po pořádné zbroji. Protože nevydělával, pokusil se peníze na zbroj ukrást přímo z vévodova dvora. Jednou se tam (beze zbraně a za přítmí) vypravil, dokonce se úspěšně dostal k cennostem jistého movitého dvořana, avšak byl přistižen, pobral něco málo zlatek a drahokamů a byl rád, že se z vévodova dvora vůbec dostal… nicméně byl pronásledován až domů. Senilní a dobrácký mág nikdy nevěřil, že by jeho žák mohl mít něco se zákonem, tak proti strážím vyjel, ti vyjeli proti němu, strhl se boj – strážní utekli pro posily, starý mistr Balthus na následky zranění chvíli po boji zemřel. Bělolub neváhal, sebral pár věcí, svůj meč a zbroj, a zmizel z domu. Prchá z města na jih, do Rvané.

Bělolub si uvědomuje, že po něm jdou vojáci. Neví sice, koho okradl, ale málo toho nebylo, navíc mu možná hrozí i obvinění ze zabití těch strážníků, tak se musí skrývat. Vévodovi muži hledají učedníka starého mistra Balthuse, theurga Běloluba, podle popisu tak metr osmdesát vysoký, s dlouhými hnědými kudrnatými vlasy a knírem, naposled byl spatřen v róbě černé barvy s červenými proužky. Rozhodně nehledají rytíře jménem Vintil Qarrus, krátce střiženého, oholeného mladíka oděného do pobíjené zbroje a ozbrojeného dlouhým mečem, za kterého se nyní Bělolub vydává…

Ovšem stráž ho může identifikovat podle mateřského znamínka na čele (tmavší skvrna ve tvaru ležícího půlměsíce, Bělolub jí nikdy nevěnoval pozornost, i když starý mistr Balthus tomu kdysi kladl jakýsi magický význam), proto nosí vždy a všude pokrývky hlavy, s oblibou nosí šátky, nejraději by nosil přilbu, ale tu zatím nemá.

Ví, že zeman ze Rvané moc nemá rád vévodu z Divoké. Proto si vymyslel historku o tom, že je synem tamního měšťana Juliana Qarra (nikdo takový neexistuje, to si Vintil vymyslel), který se dostal do sporu s vévodou a potřebuje ukrýt svého syna (tedy Vintila) někam pryč. S tímto Vintil nabídne zemanovi pár drahokamů a šperků, které před časem ukradl v Divoké, a také mu přislíbí budoucí pomoc svého (fiktivního) otce v boji proti vévodovi, pokud bude mít zeman zájem. A zeman zájem měl – ubytoval tedy Vintila Qarra načas u sebe, nemaje ani tucha, že skrývá obyčejného zloděje, nedostudovaného theurga Běloluba. Vintil zemana ještě přesvědčil, aby se jeho „otce“ zeman nepokoušel nijak kontaktovat, protože by to na něj vrhlo podezření; že prý se otec ozve sám. Zemanovi to přišlo podivné, nicméně šperky, které od svého nového spojence dostal, byly určitě z majetku dobře usazené měšťanské rodiny, tak se podle toho zařídil.

Mohl by pak Vintilovi doporučit, aby se přidal k družině, neboť ta také utíká před hněvem vévody.

CHARAKTERNÍK (vynechávám to, co je zodpovězeno v textu výše)

Kde se postava naučila jednotlivé dovednosti:

Boj s mečem III: jednak jako samouk (hry, cvičný boj s figurínou z pytle mouky), pak pod dozorem (na dvoře vévody Bargana z Divoké). Čtení a psaní III: od starého mistra Balthuse.  Bájesloví I: to jsou báchorky, kterým nevěří, např. o mlynářích, naučil se je od lidí. Dějepis I: od starého mistra Balthuse. Znalost světa I: od starého mistra Balthuse. Ruční práce I: ze života na mlýně. Velké ruční práce I: ze života na mlýně.

Jak vypadá: Bělolub nosil obvykle theurgické róby, míval rád zejména černou a červenou barvu. Nyní, aby se skryl, téměř neustále chodí ve zbroji (kožená, pobitá černými plíšky. Na břiše má několik plíšků červených, kdysi si pár plíšků nabarvil na červeno, aby si udělal tam obrázek ležícího půlměsíce (jako má na čele mateřské znamení), ale na barvení plíšků brzy došly finance a tak tam místo půlměsíce má jen čtvrtměsíc – nad levým prsem má červený oblouček) a s šátkem na hlavě (kterým skrývá zmíněné mateřské znamení ve tvaru ležícího půlměsíce). Tvář má nyní oholenou, vlasy hnědé, krátce střižené (nejsou ovšem pod šátkem vidět. Vintil má sestřih akorát tak dlouhý, aby, kdyby mu náhodou šátek někdy spadl, skryly mateřské znaménko). Oči hnědé, nos ostrý a obličej protáhlý.

Na zimu na sebe navlékne cokoliv, co bude hřát, ale zase nebude chtít vypadat jako trhan.

Motivace: Původně se chtěl naučit magii. Pak zjistil, že to není tak zábavné, jak čekal, tak raději opět trénoval s mečem a chtěl v tom být vážně dobrý. Vlastně, chtěl být dobrý v obojím, ale theurgii se učil znechuceně, zatímco boj s mečem s nadšením. Nakonec se na cesty za slávou vydal z donucení, utíká před zákonem za nepříliš vydařenou krádež.

Životní cíl: být známým, uznávaným a slavným mágem, kterému se dostává luxusu, bohatství i žen. Rozhodně nikdy nechce fyzicky pracovat, takové činnosti se štítí. Také nechce, aby o něm lidé smýšleli pro jeho pochybný původ jako o čertu ze mlýna, chce vymýtit třídní i rasovou nenávist. Tento cíl se ale rozvine až později, protože zatím Vintil smýšlí spíše přízemně.

Dlouhodobé cíle: zlepšit se v theurgii (sice jej nebaví studium, praxe ale ano… a ví, že aby se stal dobrým mágem, studovat se musí. Někdy.), zlepšovat se v boji s mečem, zmocnit se rozličných bohatství (ať už čestně či nečestně)

Krátkodobé cíle: utéct před vévodovými vojáky, později utéct před hněvem zemana ze Rvané, kterého se nejspíš dotkne, když zjistí, že rod Qarrů vůbec neexistuje; sehnat finance na kroužkovou zbroj, sehnat finance na další studium s mečem (to pravidlově sice už nepřinese žádné výhody, ale Vintil chce s mečem stále trénovat), koupit si nějakou zdobenou, nejlépe černočervenou, pochvu, obarvit si svůj momentálně červený šátek trochu do černa.

Charakterové vlastnosti: odvážný, cílevědomý, samotářský a málomluvný, nedůvěřivý, sebevědomý až drzý, často jedná ukvapeně a impulsivně, často sleduje zejména svůj prospěch, je lakomý, nebojí se lhát

Záliby: rád studuje boj, má rád červenočernou barvu, zajímá se o historii válečnictví (obdivuje generála Quintilla Varra, po němž se i pojmenoval. Varra považuje Vintil za brilantního stratéga, který v bitvě u Trautenberského lesa s barbary na Starém kontinentě krvavě prohrál nešťastnou shodou náhod), bude-li to možné, časem najde zálibu v luxusu (dobré jídlo, oblečení)

Nelibosti: nemá rád rasovou a třídní nenávist, nemá rád babské povídačky a klepy, nemá rád, když se obyčejní lidé bojí něčeho zcela zbytečně (tehdy je schopen lidem i nezištně pomoci, ač je Vintil jinak prospěchář). Určitý odpor má i ke studiu theurgie. Štítí se fyzické práce (resp. neštítí se lidí, kteří pracují, ale toho, že by on sám měl pracovat).

Obavy, strachy: bojí se opasků (zažitý strach z dětství, kdy byl trestán otcovým řemenem), bojí se toho, že by mohl být lynčován davem (zažitý strach z dětství, kdy se do něj pustily děti z vesnice a pak byl Bělolub vyplísněn dospělými), bojí se démonů astrálních sfér, s nimiž měl už párkrát tu čest a ne vždy je zvládl tak, jak by chtěl – další důvod, proč magii nechce moc využívat. Zatím. Trochu se obává i toho, že bude dostižen spravedlností – ať už vévodou za krádež šperků, případně zranění důstojníka městské hlídky, či v budoucnu zemanem za podvod.

Vystupování: je spíše mlčenlivý, ale mívá zvláštní smysl pro humor a rád se tu a tam do lidí trefuje, je tedy občas až drzý. Často mluví ukvapeně. Mluví rychle a překotně, občas se zadrhne. Je-li to nutné, dokáže se ovládnout a chovat se slušně, dělá to ale nerad a v takovém případě je to na něm vidět, že si dává pozor na jazyk – mluví pomalu a rozvážně, pravou ruku má na tváři a ukazováčkem a prostředníčkem si bubnuje po obličeji.

Zvyky a návyky: Obléká se do černočervené s oblibou, na hlavě nosí šátek (momentálně červený). Momentálně se často holí, aby se odlišil od svého původního zjevu (dlouhé, kudrnaté vlasy, knír a neopečovávané strniště). Mytí moc neřeší, ale když je abnormálně cítit, tak sezná, že by se umýt měl. Oblečení také nechce nosit orvané a špinavé. Do postele lehá zásadně s šátkem na hlavě a s oblečením, které nosí pod zbrojí – nebarvenou obyčejnou košili s dlouhým rukávem, a nějaké to spodní samozřejmě. Mívá ve zvyku vymetat mečíře a zkoušet si různé zbraně.

Náboženská orientace: církev šla obvykle mimo něj – v mládí odmítal věřit v nadpřirozeno, neboť sám býval lidmi považován za trochu nadpřirozeného (jakožto mlynář spřáhnutý s vodníky), později poznal základy magie a ta tvrdí něco jiného, než nejrozšířenější dechejská církev. Jenže poté, co se skrývá před zákonem, raději předstírá víru v Decheje, protože ví, že pronásledovatelé si o něm udělají obrázek jako o ateistovi (tak totiž působil na své sousedy v Divoké), žel o této víře skoro nic neví…

Řídí se rozumem nebo citem? Citem, jak jsem již zmínil, jedná často impulsivně. Ovšem později si v klidu věci rozmyslí. Pokud jde do tuhého, nechá jednat raději jiné, protože ví, že by mohl udělat nějakou hloupost právě svým ukvapeným jednáním. V takovém případě následuje opět gesto, při němž si poklepává po obličeji prsty.

Jaké má sebevědomí? Má ho velké. Dokáže se ovládnout a skrýt jej, ale činí to velmi nerad.

Jak dává najevo své city? Obvykle si neláme hlavu s city druhých, zároveň sám je ale poměrně citlivý (při vzpomínce na mládí ho přepadá sebelítost). Umí se snadno urazit, zejména pokud mu někdo připomene, že je mlynář (což ví málokdo), klidně i nechtěně (víceméně při jakékoliv zmínce o mlýně mu zatrne, chvíli mu trvá, než si uvědomí, že například za rčením o Dechejových mlýnech, co melou pomalu, ale jistě, se neskrývá frontální útok snažící se urazit jeho původ z mlýna…)

Postava a okolí: Vzhledem k tomu, že rodinu dávno opustil, a starý mistr Balthus již není mezi živými, nemá žádné přátele. Zatím jej to netrápí, ale možná mu to bude chybět… Ženy pro něj zatím nejsou problémem sehnat, je pro ženy poměrně přitažlivý, a Vintil s oblibou utrácí v hampejzech, u madame Valliany v Divoké býval pravidelným hostem. Něco jako trvalou lásku neřeší.

Názor na ostatní rasy: není rasista, naopak, nesnáší rasismus, třídní boj ani podobné věci. O „nelidských“ rasách, jako jsou krollové, skřeti, temní elfové, nechce dělat předčasné závěry, dokud je nepozná. Je přesvědčen, že se s nimi půjde nějak normálně domluvit, nemá předsudky. Možná tyto rasy naopak vidí až příliš svatouškovsky.

Myslí postava spíš na sebe, nebo na ostatní? Na sebe! Ale je schopen pomoci i ostatním, pokud to nějak pomůže jeho cílům. Navíc v dohledné době v družině možná pozná přátelství, takže je možné, že se jeho soustředění se na sebe změní.

Vztah k penězům: umí s nimi šetřit na něco, co opravdu potřebuje (meče, zbroje, šátky), ale za ženy, víno a dobré jídlo se nebojí utrácet. Předpokládá, že peníze jsou od toho, aby byly u něj, tzn. bude-li mít příležitost někomu beztrestně sebrat peníze, využije ji. Jestli za peníze zradí přátele nemohu říci, protože Vintil zatím přátele nemá. Ale něco jako „zrada“ pro něj zatím není problémem. Bohatství znamená tak 1000 zlatých – pokud by někdo měl takovouto hotovost (včetně zlata, šperků a podobně), rozhodně by o něm Vintil řekl, že je bohatý.

Vztah k magii: nerad se ji učí, trochu se bojí jejího užívání, ale zase chce být mocným theurgem, takže to bude muset nějak překonat. Každopádně, nyní magii nebude používat vůbec, nebo ne tak, aby si toho kdokoliv všiml – vydává se přece za rytíře a nikdo nesmí vědět, že je theurg!

Vztah k alkoholu: má velmi rád víno, tedy jedině červené a kvalitní (s oblibou pije Mramorové sklepy, Modrý Assuriamec, Svatoseltiánské….). Váží si lidí s podobným apetitem a s vinným sklípkem obsahující tato vína. Alkohol na něj mívá malý vliv, avšak také jej nepije na množství, ale spíš na chuť. Zato piva (s oblibou Námořníka) dokáže vypít spousty (jen pokud nemají víno), pak začíná být hovornější než obvykle, také však o poznání drzejší a sebevědomější. Může dělat i problémy.

Konfliktní či bezkonfliktní typ? Sporům sám svým jednáním nevytváří, ale také se jim nevyhýbá – pokud bude vyprovokován (slovy jako „co tak blbě čumíš“ atd.), tak si to nenechá líbit a popere se. Umí dělat problémy tím, co řekne – to je ten jeho mnohokrát zmiňovaný přidrzlý humor. Vlastní chybu nikdy doopravdy nepřizná, dokud pro to nejsou silné důkazy.

Jak se staví k boji? Boj je umění, které je třeba neustále zlepšovat. Ještě nikdy Vintil nikoho nezabil, ale až se tak stane, moc ho to nesebere. Je sebevědomý, takže si nepřizná, že by v boji mohl prohrát – ale jakmile dostane pořádně na budku, nebude se obávat utéct, a je mu jedno, jestli tam nechá společníky… pokud to nebudou opravdoví přátelé, které zatím nemá. Samozřejmě pak bude naštvaný, že prohrál, a v duchu si prohranou bitku bude stále přehrávat, analyzovat a hledat chybu, o to více bude trénovat.

Mohl by Vintil někoho zabít? Určitě v boji, ale třeba chladnokrevně někoho zabít ve spánku, to není moc podle Vintilova gusta, k tomu by se asi nesnížil.

Porušení obecného úzu – pokud by našel opravdového přítele, možná by díky tomu nebyl tak uzavřen jen do sebe, nehleděl by jen na svůj prospěch, šlo by mu i o ostatní.

Kdy by Vintil mohl zradit přátele? Přátele nemá… ale obecně platí, že kdykoliv, pokud za to budou tučné peníze. Nicméně zpočátku spoludružiníky Vintil potřebuje (jakožto spolubojovníky proti vévodovi), tudíž je zrazovat nejspíš nebude, pokud z toho nebude mít vážně velký prospěch. Později se možná s někým spřátelí, tak to je taky nebude chtít moc zradit…