Elector Count

A ***választófejedelem*** az a személy, aki egy provincia, vagy városállam élén van a Birodalomban (eredetileg csak 12 fő, az idők múlásával ez a szám gyarapodik) és akik saját soraikból császárt választanak.

## Császárválasztás

Sigmar az uralkodása során felosztotta földjét a szövetséges törzsfők között, akik számos háborúban segítették őt. A felosztás részben a régi törzsi területek alapján történik, illetve felosztja az elfoglalt területeket, ahol kisebb törzsek élnek, amik egykor az Unberogenekkel ellenséges törzsek követői voltak. Utóbbi esetben a törzsfőnökök hűségük és esküjük alapján válnak a térség vezetőivé, ahogy utódaik is, akik Sigmar nevében uralkodnak. A kezdetleges Birodalom így lazán szervezett szövetséges törzsek közti konföderáció lesz, akiket a közös barátság és a császár felé tanúsított lojalitás köt össze. Az új provinciák kiterjedése többnyire úgy néz ki, mint Karl Franz idején is. A provinciák vezetői magukat pedig elkezdik grófnak nevezni.

Sigmar 50 év uralkodás után keletre megy és örökre eltűnik. Mivel nem hagyott maga után utódot, így az emberek félni kezdenek egy esetleges polgárháborútól, hiszen a provinciák vezetői, a grófok bizonyára egymásnak mennek a hatalom elérése végett. A Birodalom sorsa megkérdőjeleződik, ám nem ütnek ki háborúk és széthúzás se történik, a grófok megegyeznek, hogy soraik közül válasszák ki az új császárt, akit többségi szavazással ültetnek hatalomra. A grófok így válnak választófejedelemmé, illetve az új rendszer, miszerint ők választják meg az új császárt, kiépül. Ez a rendszer kisebb változtatásokkal a mai napig működik, a háborúk, anarchiák vagy az erőskezű császárok se tudják eltüntetni, akik a választófejedelmeket manipulálják, hogy a császár családtagjai kapják meg a címeket. Az évek során a választófejedelmek köre kibővül, az eredeti fejedelmek mellé beválasztják a Sigmar és Ulric kultusz egy-egy képviselőjét. Karl Franz idejére 15 választó van, bár eredetileg 12 volt, akik Alaric 12 Runefangjának egyikét viselték. A Runefang jelképezi a választófejedelmek státuszát, az ősi kardokat még Alaric kovácsolta, amiért Sigmar és serege felmentette az orkoktól ostromlott Zhufbart. Eredetileg Sigmarnak szánta volna eme fegyvereket, de csak Sigmar eltűnése után lettek kész, így az új vezetők, a választófejedelmek kapták meg.Drakwald és Solland mára megszűnt provincia lenni, így választófejedelmük sincsen. A két kieső kardot a császár tartja magánál a Birodalmi fegyvertárban, extrém őrizet alatt a császári kincsesházban. Néha előveszik, ha nagyon szükség van nagy hősökre vagy erős varázslókra.

## A grófok

A provinciákat az ősi törzsi területek mentén húzták meg, akiket a saját törzsfőnökeik uraltak. Sigmar idején ezek a törzsfőnökök grófokká váltak és határaikat hivatalosan is meghúzták. Eredetileg 12 gróf volt, de ma már csak 10 van. Az évszázadok során a határok változnak, új államok születnek, míg mások összemennek. Solland ősi földje a távoli délen, vagy Drakwald északon többé már nem létezik, emiatt grófjaik sincsenek. Solland ma Wissenland része, Drakwald pedig Nordland és Middenland között lesz felosztva, utóbbi a Drakwald Forest képében őrzi egykori nevét.

A grófok örökletes uralkodók, akiknek családja hosszú és híres történelemmel bír. Több császárt is adnak a Birodalom számára. Az évszázadok során a gróf titulus családról családra száll, ahogy a régi dinasztiák elhalnak, beházasodnak máshova, vagy csaták formájában szűnnek meg létezni. Több esetben a cím a legközelebbi hozzátartozóra száll, más esetben egy teljesen új dinasztia kapja meg békésen, vagy harcok árán.

A nemesek közti belső házasságok miatt minden gróf minimum távoli rokon szinten kapcsolatban van egymással, de többen unokatestvérek, vagy fél unokatestvérek. Mikor az uralkodó császár meghal, a grófok közül kerül ki az új, mindezt választás útján. Gyakorlatban elég bevett szokás, hogy a császár fia és örököse legyen az új császár, hiszen a birodalmi család minden erejét és befolyását felhasználja, hogy kiszemeltjüknek kikövezzék az utat a hatalomba. Azonban nem mindig van megfelelő jelölt a birodalmi házból, vagy pedig egy másik, erősebb gróf van preferálva. A jelenlegi császár Karl Franz, Altdorf hercege és Reikland grófja.

Több gróf bírja a városokkal kapcsolatos titulust, mint pl. Altdorf hercege. Ezek a címek évszázadokra nyúlnak vissza, mikor ezek még nem voltak városállamok. A címek nem mindig hordoznak politikai erőt, nagyon gyakran a személy még nem is lakik az adott városban/térségben. Bár ez érthető, hiszen egy gróf kettő, vagy akár több ilyen címmel is bír, egy érdekes példa erre Nordland grófja, aki Marienburg hercege is, holott a város elszakadt a Birodalomtól és a burgomeisterek halállal fenyegették meg a hercegeket, ha visszatérnek. Szerencsére Nordland grófja Salzenmund hercege is, ahol egy impozáns és kényelmes erődjük van.

A grófok jogosultak császárt választani a saját soraikból. Emiatt a grófok egyben választófejedelmek is, ezért is titulusok helyesen mondva a választófejedelem. Minden gróf választó, de akadnak egyéb választófejedelmek is. Ezek szavazhatnak császárra, de ők maguk nem lehetnek azok. Amikor az első megválasztott császár trónra került, akkor még csak egyszerű választófejedelmek voltak, de idővel erős személyek elnyerik a jogot, hogy ők is szavazhassanak.

Karl Franz idejére 5 ilyen választó van: hárman a Sigmar kultuszt képviselik, egy Ulricot és egy fő Mootland Vénje, aki a félszerzeteket képviseli. A Sigmar képviselők elég befolyásosak, mivel ugyanarra a jelöltre szavaznak, így hatalmas szavuk van a választásnál. Történelmileg a Sigmar képviselők zömében mindig is Reikland grófjára szavazta, Ulric küldötte pedig szinte kizárólag csak Middenheim grófjára.

## Anarchia és káosz

A Birodalom a skaven háborúk és a Fekete Pestis után rendkívül meggyengül, eredeti lakosságának kevesebb, mint 1/10 része maradt meg, számos település pedig elhagyatottá válik. Mandred fejedelem tettei miatt császárrá lesz koronázva, aki jó uralkodónak bizonyul, alatta megindul az újjáépülés.

1152-ben a skavenek meggyilkolják Mandredet, a választófejedelmek pedig nem képesek eldönteni ki legyen az új császár. Személyes rivalizálások és ütköző ambíciók képében szétszakadnak. Ottila, Talabecland fejedelemnője háborút indít riválisa, Stirland fejedelme ellen, ezzel elindítva a két provincia közti ellenséges érzületet. Ottila 1360-ban magát kiáltja ki császárnőnek.

1360-tól, egészen az 1979-es teljes Birodalmi rendszer bukásáig két császár is van: a megválasztott császár és Talabecland választófejedelme. Utóbbiak Ottila óta mindig jogot formálnak a császári címre. Különböző időpontokban nem egy provincia pártol Talabecland felé, ha valahogy nem elégedettek a választott császárral. 1547-től kezdve Middenland választófejedelme magát is kikiáltja császárnak, így a Birodalomnak egy időben három uralkodója is van, akik próbálnak minél több provinciát a szövetségesükké tenni. 1979-re a provinciák irányíthatatlanná válnak, immár a választófejedelmek is riválisokra és lázadókra lelnek a saját területükön. 1979-ben a gyermek Magritta of Marienburg grófnőt választanák császárnővé. Az akkori főteogónus nem hajlandó ezt elfogadni, így a Birodalmi rendszer effektív megszűnik és nem választanak új császárt, a választófejedelmek a következő 400 évben nem ülnek össze.

## Források

1. ↑ The Empire (4th Edition) - 5. oldal
2. ↑ The Empire (4th Edition) - 17. oldal
3. ↑ The Empire (4th Edition) - 16-17. oldal
4. ↑ The Empire (4th Edition) - 5-8. oldal