Pascale Repaître de Quarçaz

**Pascale Lévesque-Hugo Repaître, baronesse de** **Quarçaz** var en tussarixisk guvernør av byen Ville Juno, Nivv. Hun tjente under greven og grevinnen fra Imperiets 178. år til Imperiets 182. år som deres guvernør, men ikke som deres sekretær – denne hadde blitt gitt til Philippe-Hugues l'Olonnais.

Pascale var blitt valgt av innbyggerne av Nivv med en overvekt på 9 mot 10. Pascale ønsket bare det beste for folket, og hun hadde tjent som grevens sekretær i flere år før hun trakk seg tilbake fra politikken i en alder av 59. Hun entret den igjen da hun så hvem som hadde sittet med guvernør-setet i fire år etter guvernør Quértiéer. L'Olonnais var en pedofil mann som bare tenkte på sitt navn og ettermæle. Det var også håndfaste bevis – av dem som ikke var blitt destruert av l'Olonnais – at han hadde gått til sengs med flere mindreårige jenter.

Pascale og hennes mann, Pierre, utførte enkelte undersøkelser og kom snart frem til en måte å bli kvitt l'Olonnais. Han kunne presses for hans seksuelle legning som pedofil. Hun fikk mannen til å holde seg unna alle valglokaler og politiske debatter under hele valgkampanjen høsten i Imperiets 178. år.

Med opptellingen av hvem som skulle bli den neste guvernøren av Ville Juno, sto det mellom Pascale – som hadde trukket seg inn i politikken for å holde l'Olonnais ute av den – og hennes motpart: Hervé Camembert. Camembert tapte med stemmene til kun én tredjedel av stemmene. Pascale vant valget, og ble gjort til guvernør av Ville Juno.

Under Pascales styre, vurderte hun å oppløse stillingen som grevens sekretær. Etter hennes øyne ville denne stillingen kun føre til at maktgale mennesker ville påvirke greven utfra hva de mente. Sekretæren hadde i utgangspunkt ikke mye makt, men kunne fort få det. William Quértiéer var et bra eksempel på det. Han hadde vært grevens elsker, og hadde endt med å bli grevskapets marskalk: denne stillingen la hæren i hans lomme – og med hans seksuelle legning hadde han også greven i sin lomme. Men hvis Pascale valgte å fjerne stillingen, ville hun sitte med makten. Hvis hun gjorde det, kom hennes etterfølger til å sitte med grevskapets hær i sin lomme – uten at noen kunne stoppe ham/henne. Det endte med at hun lot stillingen bli. Hun anbefalte allikevdel hennes mann til stillingen, og ekteparet de Nivv godtok det. Nå kunne ekteparet Repaître jobbe sammen om å bedre forholdene til innbyggerne av Nivv.

Fire år gikk, og Pascale hadde klart å utrette mange ting: det offentlige sykehuset hadde blitt gratis – og ble støttet av grevens skattekiste, samt noen få sponsorer som ønsket å bidra selv. Pascale hadde klart å modernisere militæret: det ville ikke lenger bli mulighet for å kjøpe seg til en stilling for adelige og rike; disiplin skulle til for å lage soldater og deres offiserer. Innenfor det sosiale skille, hadde hun laget flere lover som ga fattige rettigheter om de ble skadet eller trakassert på noe vis av deres arbeidsgivere eller lensherrer. En siste ting Pascale hadde klart å utrette, var å arrestere menn og kvinner som hadde trakassert mindreårige – men hun hadde ikke klart å oppspore l'Olonnais. Pascale stilte til valg igjen, men ble utrangert av mannen hun hadde jaktet på i fire år. Den pedofile herremannen l'Olonnais vant guvernør-valget i Imperiets 178. år, og det var med skam og skuffelse at Pascale måtte gi fra seg setet til hennes etterfølger.

Etter å ha vært guvernør av Ville Juno, dro Pascale på ferie til fyrstedømmet Rife. Her kjøpte hun seg et sommerhus som hun og hennes elskede Pierre skulle bo på når de overlot områdene i Quarçez til en forvalter fra midten av mai til slutten av september. Hver gang ekteparet Repaître oppholdte seg i sommerhuset, skrev de en bok eller et teaterstykke, sammen. Bøkene ble utgitt senere på året, og teaterstykkene ble satt opp det følgende året. Ekteparet var tilstede på hver oppsetning, og hver enste boksignering.

Under revolusjonen flyktet Pascale og Pierre – sammen med en rekke andre aristokrater – til Trippelalliansen. Pascale bosatte seg i Arusius' hovedstad, La Zarza. Pascale levde i beskjedne kår mens revolusjonen herjet. Det var først i Imperiets 191. år at hun følte seg sikker på å reise tilbake til Tussarix. Men helsen hennes ville noe annet. Pascale var ikke i stand til å reise, og måtte derfor bli igjen i La Zarza. Hun ville aldri igjen se sitt hjemland. Hun var av tussarixisk opphav, men kom til å bli vigslet i arusisk jord.

Hun ble imidlertid ikke det. Da Pascale døde, hadde hennes ektemann krevd en kremasjon av henne. Da dette var gjort, valgte han å dra tilbake til Tussarix, med henne i urnen. Da Pierre kom tilbake til Tussarix, landet han i Versailles, Coast. I Versailles skaffet han seg papirer og en billett som skulle bringe ham til Nivv innen minimum en uke. Da han ankom grevskapet, dro han til huset sitt i Quarçez. Han fant en spade i et skure i hagen og gravde et hull i bakken. Han helte asken fra urnen i hullet og lukket det. Han gikk deretter inn i huset igjen og satte seg for å hvile. Én uke gikk før noen oppdaget liket til Pierre. Etter en ukes undersøkelser, ble han gravlagt i sin egen grav ved siden av hullet med Pascales aske.

## ***Trivia***

1. Pascale var én av vasallene som samlet styrker for å fjerne William som sekretær. Hennes fremmedfrykt ovenfor homofile var stor, og enkelte mener at hun var lederen av denne marsjen.