Himlen

**Himlen** er en verden, der ligger efter Paradis, hvilket selv ligger mellem Himlen og Jorden. Gud og englene bor i Himlen. Englene bor i en by af lys kaldet Empyreum. Det var i Himlen, at Den Store Krig mellem between Lucifer og Guds englehær blev udkæmpet. I den vestlige udkant er der et grænseskel hvor Himlen støder op til Paradis, i form af et hvælv. Denne hvælving kan åbne sig på Guds befaling eller på befaling fra en ærkeengel som Mikael, som da Mikael og hans englehær åbnede den for at smide Lucifer og hans hær af forrædere ud af Himlen og ned til det sted, som han senere skulle omforme til Helvede.

## Steder

### Empyreum

*Hovedartikel: Empyreum*
Byen af lys, hvor englene og Gud bor.

### Slagmarken

*Hovedartikel: Slagmarken i Himlen*
Den gigantiske græsmark, hvor slaget mellem Lucifers og Mikaels englehære kæmpede mod hinanden, kulminerende i Lucifers nederlag og ham og hans tilhængeres nedstyrtning til Helvede.

### Den vestlige grænse

Her er det grænseskel, der markerer Himlens ende og Paradis' begyndelse. Det tager form som en himmelhvælving.

## Referencer

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 Kenneth Bøgh Andersen. *Ondskabens engel*. Høst & Søn. 2010.

## Noter

1. ↑ I *Ondskabens engel*, kapitel 20: *Krigen mod Gud* beskrives det, at Himlen har en grænseskel, og denne grænseskel et "hvælv", dog med den definitive artikel, så der står "hvælvet," i linjerne "såret og blødende og med resterne af sin hær jages han bort af Guds krigere, fordrives hele vejen til himlens grænseskel, der i det samme begynder at åbne sig. Som en gigantisk mund går **hvælvet** op (...)". Dette kunne antyde, at Himlens grænseskel bogstavelig talt tager form som en himmelhvælving, men det kan også være, at det skal forstås som et stort hul - et tomrum for eksempel - idet grænseskellet allerede beskrives som værende åbnende på dette sted i teksten. Det kunne også være blevet brugt for dramatisk effekt, idet "hvælv" eller "hvælving" kan give associationer til store ting - rum eller kupler og den slags - og dermed ikke indikere, at Himlens grænseskel bogstavelig talt er et firmament.

Derudover siger Mikael i *Den forkerte død*, kapitel 29: *Den nådesløse gud*, at Paradis' østlige grænse er der, hvor Paradis ender og Himlen begynder, og det beskrives, at over bjergene er en synlig himmel, med en sol, der svæver lige over bjergene, og som virker unaturligt stor, fordi den er så tæt på dem, at man kunne røre ved den, hvis man stod på den højeste af tinderne. Lige efter Filip har beskuet sceneriet, tænker han højt, at det er her "Himlen ender", hvilket får Mikael til at sige de førnævnte replikker. Dette kunne antyde, at den himmel, der er synlig over bjergene ved Paradis' østlige grænse, er selve himlen. Det er også muligt, at den tætsvævende sol er en del af den.

Ydermere er ideen om, at Himlens grænseskel til Paradis befinder sig i den vestlige udkant af Himlen, baseret på, at den grænse, vi hører om mellem Paradis og Himlen, der ligger ved siden hinanden, i *Den forkerte død* og igen i *Den faldne engel*, kapitel 28: *Grønne øjne*, befinder sig ved den østlige udkant af Paradis.