Expedition 18 - Operasjon Orkestrert Overtakelse

## Rapport

**Sektor**: Ved Trollmannens borg - Sørflanke av den nylig oppdagede øya. Operativ tropp: Figma, Antonio, Maurice, Thaddeus Timou (undertegnede); en taktisk overlegen enhet.

**Operasjonsforløp**: Hesterygg tilbake til trollmannens borg, med avskjæring nordover for å rekognosere øya på insjøen, tidligere oppdaget av Timou (undertegnede) og kamerat Ritz (fred over hennes minne). Strategisk innhenting og bruk av akvatisk flytefartøy foregikk uten høyrisikosituasjoner. Ved ankomst observerer vi lite kjente humanoide vesen i strandsonen. Antonio benytter psy-ops teknikker ved å fremføre taktisk jazz. Identifiserte vesen: Skjønnhet i nivå 1, avvikende form, uberegnelige. Viste tegn til unnvikende adferd, men ingen fiendtlighet. Barnlige. Innavl? Etablerte god kontakt og oppnådde sikker passage til deres høyland, befolket av lignende duste-enheter. Videre psy-ops med jazz og taktisk dans foregikk for å etablere ytterligere sosial dominans. Fremkom av kommunikasjon med lokal gammel "kvinne" (ved navn Ponia), info om hellig hortikultur i området, overført via deres forfedre. Puff også tilstede; antakelig rømt hit etter Trollmannens borg. Rapporterer at han bistår lokalbefolkningen i forsvarsoperasjoner mot angrep fra en fiendtlig fraksjon i nord. Ved bruk av diplomati, taktisk overtalelse og strategisk forhandling sikrer vi Puffs assistanse og vennskap.

Puff, med sitt begrensede intellekt, blir stasjonert mens troppen foretar en rask forflytning mot nordenden av øya. Psy-ops gjennomføres igjen for å vinne de lokale nordboernes tillit. Nord-fraksjonen har drevet krig/angrep mot sørlige territorier på ordre fra Nazzeks, som hevder å være etterkommer av Rondo. Taktisk respons fra gruppa: “Hvorfor er Nazzeks viktig?“, "Hvorfo er Atrus viktig?", og “hvorfor er Rondo viktig”? Dette er en strategisk genistrek og vinner oss vesnenes lojalitet; enheter fra begge øyfraksjoner forener seg nå med oss, og Nazzeks elimineres med minimal innsats.

Antakelig urelatert og uinteressant; Nazzeks antakelig sønn av Atrus, etterkommer av Rondo.

I hovedkvarteret til fiendens fraksjon ble det funnet dokumenter, med begrenset taktisk verdi, men som bekreftet at øya har vært bebodd i lang tid og at borgen Bulu Kasil i nord har en sammenheng med alt dette, samt at Rondos familie har mye ressurser; noe undertegnede strengt tatt allerede hadde ressonert seg fram til. Se vedlegg.

På utrolig vis ble Puff valgt til å etablere en form for demokrati blant de lokale. Puff nå leder av denne staten. De lokale vesnene viste seg å være innavlede etterkommere av Rondos tre barn, og Rondo forlot dem sammen med Jutta for å oppsøke Bulu Kasil. De lokale innavlsvesnene, etter en kritisk evaluering av deres militære ferdigheter fra Timou, ble vurdert uegnede for Trifectanske kampenheter. Beslutningen ble tatt om å stasjonere dem på øya for å videreutvikle deres nystartede demokrati, og kanskje høste deres ressurser ved en senere anledning.

## Vedlegg

**Thylsdag, 40, 199** *Vi nådde det. Quen hadde rett. Det som først så ut som stormskyer la seg som et teppe over dalen. Jeg hørte skrikene fra Quen sin borg, alle dem som han ikke ville slippe inn. Jeg håper Quen farer vel, men forstår etter alt jeg sa at vi ikke kunne fare sammen. Men. Om noen kunne hindret dette hadde det vært ham. Hadde han bare viet de rundt seg kjærligheten han gav til det vesenet. Jeg skal la pennen min hvile og la fortiden svinne hen. Nyte dette frodige paradis med min elskede. Kanskje blir vi flere en dag.*

**Vrensdag, 24, 262** *Mareritt. Nei. Hinsides mareritt. For hver dag våkner jeg til denne virkeligheten.  Kerwan har slått ihjel Atrus for å røve med seg sin egen søster til  Nordsletten. Broderdrap. Min skam er så stor at jeg hver kveld stiller  meg ved øyens gap og stirrer ned i tåkehavet. Jutta fant meg nå her  forleden og skreik med en lyd ulikt noe mine ører har hørt. Jeg lovet henne  å ikke begå selvdrap, men allikevel finner jeg meg selv her ved stupet. Vi  skulle vært hardere med dem, tenker jeg. Skilt dem av når lysten for første  gang våknet i dem. Quen var den som lærte meg å skrive ned mine mørke  tanker for å søke ro, men jeg ser ikke noe annet på ette papir enn den  avgrunn som kaller til meg.  Ordene gjør det hele bare mer virkelig. Denne øvelsen gir meg ingen fred.*

**Marensdag , 42, 262** *Mine gjenlevende barn orker jeg ikke lenger se. Jutta sier  Letina er gravid. De er usikre på om det tilhører avdøde Atrus  eller Kerwan. Hva min slekt ville sagt om dette er umulig å  tenke seg. Deres haller må ha falt tidlig etter Hrakk’ene nådde  sitt mål. I det denne øy forpestes vandrer mine tanker med økende  stadighet til den siste tid før undergangen.*

*Det var etter oppdagelsen i Findal at Dimra endret seg. Fra før  hadde hun sjeldent ville røre ved meg. Forsont var jeg med vårt  ekteskaps' funksjon. Min slekt skulle bidra med sine ressurser,*

*størst i hele riket, og sammen med kongefamilien stå fremst i  rekken da landene i syd ble oss underlagt.*

*Men i ukene etter dypet av Findal ble åpnet vendte hun seg da  fullstendig bort fra meg. Ingenting snakket vi lenger om og jeg følte ikke lenger på noen plikt til å besøke hennes værelse på  kveldene.*

*Om det forferdelige gjort i bukten var det andre som fortalte  meg. Dimra selv gav ingen tegn til at massakren hadde kostet  henne noe. Hennes blikk til alle tider iskaldt. Hvert sandkorn  jeg så fikk meg til å grøsse.*

*Jeg forstår til den dag i dag ikke hvorfor jeg ikke ble bedt med  på den store offensiven. Flaggbærere fra min slekt marsjerte side  om side med Hrakk sine generaler, men jeg som inngiftet arving  ble etterlatt av Dimra i Findal.*

*Det var først da steinene falt over dalen at vi forstod det hele  hadde mislyktes. Hvordan de bragte med seg kroppene til Vondur  og Dimra hjem forstår jeg enda ikke, likene så jeg nå uansett  aldri. Jeg forstod da godt at opprøret mot De Gamle hadde slått feil, at ingen jord ville være trygg for en som så nær Hrakk hadde stått. Quen ble min redning. Hvordan farer det med ham,  alene med lojale Yurret? Jeg ser fortsatt lyset brenne i hans tårn  og jeg angrer dypt på at jeg fulgte hans råd. Heller en rask død  på flukten syd, der hvor jordskorpen brant og De Gamle jaktet  ned flyktninger. Ikke denne pinefulle eksistens, hvor min ætt  krysser sitt blod med sitt eget.*

*Jutta er like vakker nå som da. Hennes stillhet har alltid vært*

*en gave, rik som den dypeste innsjø. Hvor overflaten speiler  himmelen, aner man i det mørke blå en klokskap og godhet som  hviler i henne. Flere måneder satt vi sammen utenfor Dimra sin  dør, jeg som offerlam og hun som tjener. Men stillheten vi delte  fylte meg med mot og jeg gjorde så min plikt de få gangene den  ble avkrevd. Liggende der i mørket, hvor gardinene alltid var  trukket for og lyset slukket, kunne jeg fortsatt varme meg på*

*følelsen hennes vesen gav meg, hennes grønne øyne, lik edelstenene min far så hadde beriket seg på. Hadde han ikke funnet dem hadde jeg aldri sittet blant de kongelige. I min sjel kjente jeg,  og kjenner fortsatt, at jeg aldri hørte til i slike maktens  korridorer.*

**Thylsdag, 40, 299**  *Jeg er trøtt. De vandrer rundt der ute på gårdsplassen nå, jeg  kan høre Jutta le mens avskummet hun leker med gurgler tilbake.  Pustevansker har de alle sammen, og den yngste av dem bærer  allerede barn. Skammen har for lengst sluknet, kun likegyldighet  brenner i meg. Kerwan har på ny slaktet sin flotteste bukk og  latt den stå ved døren, men med min sønn skal jeg aldri igjen  tale. Tiden har kommet for å forlate dette sted for alltid, denne  elskovsøy, som har trukket et slør over meg disse hundre år. Ved  neste mulighet vil jeg stige ned i båten og padle meg nordover mot  Bulu Kasil. Jeg vil se hva det er gamlekongen fant og hvorfor  det kostet oss alt. Med meg tar jeg arveretten. Kanskje vil den  gjøre nytte for seg til slutt.*

*Jeg forventer døden vil være det eneste jeg finner. Måtte jeg være  så heldig.*

*Disse ordene burde jeg sette i brann. Ikke er de for Jutta eller  barna. Men, de føles nå som mitt ettermæle. På den måten de  vesenene der ute aldri kan eller bør bli.  Kanskje vil de en dag leses av dem som finner denne dal etter alt annet har blitt glemt. Måtte de da advares. Gjør ikke som oss. Vend om. Flykt!*