2021 01 14 (10078)

**2021 01 14 (10078) чт** - день ремонту і поломки авто.

**6:30** Ранок. Підйом. Як обично, та не зовсім - не снідав (бутерброт аби шлунок відволікти) повіз директора засівати до батьків.

**7:03** Ми сіли в прогріте авто і вирушили.

**8:09** Приїхав на СТО. Думав, що запізнююся та оказалося, що майстерня щойно відкрилася і перший працівник намагається зібрати раму. В Цей момент я ~~вриваюся~~ захожу в майстерню і сходу: "Дозвольте засівати ?". Майстер дає добро. Відсіяв йому. Він ~~випав в осадок~~ замилувався моєю засівною. І десь на середині почав уже нишпорити по своїх карманах з ціллю щось знайти. З кількох спроб він потрапляє рукою в потрібний карман - це я бачу по приємній зміні виразу обличчя. І щось звідтти, ж, дістає.

Я в цей момент обдумую це і формулюю перший висновок питання: "Він, мені, що, грошей зараз дасть ? Я приїхав на ремонт, аби йому грошей дати. Навряд, думаю..

З кармана ж дістає щось у жмені - штук 4-5 желейних цукерок. Я відразу обрадувався - бо хоч і гроші й у самого є на якийсь перекус, дак от, купити то, ніде. Тому в цей момент цукерки - стали надто доречні. Подякував йому, за те, що він дав мені саме цукерки, а не якусь "копійку". Некоректно якось брати від його гроші було, б.

Привітався. Поговорив з ним. Уточнив що зміг. Говорить, що мол "Чекаємо ще одного колегу і почнемо".

**8:28** Прийшов другий майстер.

**8:35** Він же відкрив ворота і запросив заїжати. Заїхав я в приміщення. Зупинився перед підйомником та передав керування майстру який завжди самостійно заїжає на платформу підйомника. Заглух пару разів.

**8:40** Авто на підйомнику. Я ж відразу забрав всі необхідні речі з авто разом із запчастинами.

**8:49** Підйомник підняв платформу з автомобілем і майстри приступили до роботи

**12:25** Отримав відповідно відремонтоване авто та розрахувався з майстрами.

**12:36** Відразу приїхав на заявку. Коли мені її передавали то говорили, що у квартирі відсутня електроенергія і черезщ це не працює котел. Підхожу до дверей. Розгадав ребус: У під’їзді на поверсі 4 квартири, а дверей троє. Що робити ?.

Методом логіки знайшов потрібну кнопку для дзвінка в потрібну квартиру. Мол, позвоню, а там сама хай виходить. І як тільки натискаю на кнопку - згадую, що у неї ж світла немає і дзвоник навряд працюватиме. Шо ж. ладно. Ще є на стінах опечатані контейнери з лічильниками всередині та "автоматами". Знаходжу потрібний лічильник і заглядую у віконце до "автоматів". Відразу помічаю, що механічний індикатор показує вимкнуте положення. - причина встановлена, слідство завершено.

Вмикаю, пускаю світло в квартиру і натискаю на дзвінок. Він працює. Бабушка в середині каметушилася і я вже почув далекий та гучний голос "Іду іду ща ща щас.." Чекаю. Відкриває двері. Я їй сходу засіяв. Як же вона розцвіла... "Мабуть до неї так ніхто і не зайшов.." - подумав я. (Згодом так і виявилося - нікого не було і не буде бо + у неї немає дітей.) Дуже зраділа. Метушилася.

Питаю у неї: - Шо у Вас ?

- Світла немає - каже бабушка.

- Дак я ж вам у дзвінок дзвонив.

- Тюю... Я хз..

- Ну і чую, що холодильник працює.

Щаслива нашкребла мені 20грн. Говорив їй - "Не треба, Не обов’язково. Да і шо тої двадцятки.. хай.." Всеодно наполягла і каже шо я її спас тому тримай 20 !

**13:06** Приїхав на базу.

**13:22** Потрібно їхати на заявку. Сідаю в авто. натискаю на педаль щеплення - а його немає. ТУПО НЕМАЄ. "Ну всьо, от вона і гавкнула" - подумав я - хай стоїть тоді. І то дуже добре що вона "стала" саме в цьому місці, а не десь посеред дороги. Так і ночуватиме.

**14:04** Заскочив додому. Блискавично пересив що небуть і поїхав на базу бо робочий день ніхто не відміняв.

**14:17** Прибув "На базу"

**14:33** Поступає заявка - Тамто-там то" у бабусі зникло світло. - "Я врятую її !" - крикнув і сідаю в авто.

**14:34** Момент запуску двигуна

**15:55** Вперше за довгий час йду додому пішки