Stanko Molnar

"Ima vas na stotine*,* vi ste građani ove zemlje*.* Zakon je na vašoj strani!!"
― Stanko kao Silvio Fera

**Stanko Molnar**, rođen kao Brnjac u Vrbeniku, na jadranskom ostrvu Krk u Hrvatskoj, FNRJ. Tad se još tako zvala, Federativna Narodna Republika Jugoslavija, 12. januara 1947.

Otac Ivan Brnjac, je pre rata bio zidar, a od detinjstva i ribar i "mornar". Komunista od gimnazijskih dana, bio je hapšen više puta od strane Italijana, i Fašista i ovih pre njih, "Liberalnih Demokrata". Zbog aktivnog učešća u ratu kao Marinac, naročito u Padu Italije, posle rata je postao komandir u jugoslovenskoj Mornarici.

Majka Anica je bila radnik i domaćica, iz siromašne porodice, ali će kasnije pokazati da zna štošta još, videćete zašto. Iako je bila seljanka, izuzetno je cenila literaturu i filmove, pa je mali Stanko odrastao uz knjige i bioskope. Usadila mu je ljubav prema filmu.

Otkako je postao vojno lice, to je znatno uticalo na njihov život. Morali su stalno da se seljakaju. Tu ljubav nisu usadili malom dečaku. Ali su barem ostali na moru, bar neko vreme.

Posle raskola Staljina i Tita uhapšen je 1951. za veleizdaju, zbog priklanjanja Internacionali i drugu Brki. Tada se za to završavalo na vešalima, teškoj robiji sa svakodnevnim batinanjem, ili ako imaš baš "sreće" barem na otoku, na moru. Na Golom otoku. Vojni sud ga je osudio na 7 godina teškog rada i gubljenje svih građanskih prava. Ko je tamo otišao, nije se čitav vratio. Mentalno ponajviše. Po povratku oca iz zarobljeništva porodični život se raspao. Ivan više nije bio isti, a i siromaštvo im je pokucalo na vrata. Takvi se više ne zapošljavaju. Morao je da se vrati na prosto ribarenje i konobarisanje kako bi bukvalno prehranio porodicu, platu je primao u naturi, u polupojedenim pljeskavicama i u ribi koju ulovi. Dok je bio na robiji, majka Anica je radila to isto, čak i hvatala ribu mrežom, vrativši se na Krk, njoj nije smetalo, deca su bila najvažnija. Ali žene ne razumeju koliko je teško vratiti se unazad toliko nisko. Majka je morala da drži oba "kraja kanapa", i decu i muža, kao stub porodice. Staloženo se trudila da porodici ništa ne nedostaje. A najmanje ljubavi i snage.

Ali, 6 godina kasnije, kada je Stanku bilo nepunih 20 godina, voljena majka umire, i on se seli u Zagreb. Ne da bi pobegao, nego da studira. Iako i sam obeležen, zbog oca, lepo se probio kroz školu i istu tu gimnaziju, mora da se razvalio od učenja. Tako da je sa dobrim ocenama upisao Filološki na Filozofskom Sveučilištu. Studirao je eksperimentalnu fonetiku i Romanske jezike. Najviše italijanski. Majka mu je bila Istranka, nedaleko odatle, pa se italijanski (ali i aromanski, to jest cincarski, što mu dođe praktično isto) govorio u kući praktično od rođenja. Hteo je da upiše i Nacionalnu dramsku akademiju, prativši svoj dečački san i neugašenu ljubav, ali zbog političkih razloga nije dozvoljeno takvom nekom da postane glumac i javna ličnost.

Ne mogavši više da trpi komunističko tlačenje, 4 godine kasnije, ne znamo da li je završio sveučilište, beži za Italiju (da mu se otac nije priključio SUBNOR-u, Istra bi bila već u italiji). U Peruđi neko vreme pohađa Fakultet za strance, tako mora, a onda i sam završava kao sluga i ribar po raznim budžacima u Rimu, samo da bi preživeo. Jednom prilikom dobio je na sreću službu u nekoj filmskoj agenciji.

Još jedan slučajan događaj odredio mu je karijeru. Iz autobusa kojim se uvek vraćao kući krajičkom oka je ugledao oglas na banderi za večernju školu glume, vratio se, uzeo adresu i upisao se. Imao je sreću da mu učiteljica glume bude Ana Belardeli. Kod nje je učio Stanislavski metod glumačku tehniku, isto kao i Al Paćino i otac mu Marlon Brando hehe. Ana nije šala, ona je učenica Petra Šarova, a on je prva generacija Stanislavskog lično. On joj je bio poslednja generacija. Posle njene smrti, nije mogao da nastavi tamo, toliko je zavoleo, kao majku koju je prerano izgubio, ali i kolegijalno.

Pokušao je da se upiše na Nacionalnu dramsku akademiju u glavnom gradu... i primljen je. U komunističkoj Hrvatskoj ga nisu primili ali u Italiji jesu. Bio je student Oracija Koste Đovangiljija, famoznog pozorišnog reditelja. I u isto vreme su mu dali politički azil u Italiji,

jer je pozvan 1972. na suđenje nekom njegovom prijatelju, koji je optužen za slične stvari kao njegov otac. Dok se Al Paćino zezao. Znao je, ako ode, više se ne vrati. Nije lepo što je ispalio druga doduše. Samo su oterali disidente u nacionalizam. Naročito u Srbiji. Sigurno mu je i drug postao neki Alija, Tuđman ili Šešelj.

Početkom 1973., na drugoj godini fakulteta već je dobio prvi angažman, od strane braće Tavijani, Vitorija i Paola, treći, Franko Brogi je tada još bio mlad, za vodeću ulogu Alonzanfana u istoimenom filmu, i zvanično započeo svoju karijeru, napustivši i taj fakultet čim je mogao, jer su ga i pored puno vrednih pohvala profesora za glumačke sposobnosti, njegove kolege izbegavale, što ga je mnogo više mučilo.

Anarhistički mladi francuski revolucionar sa plamenom u očima (boje mora), je u njegovoj glumi više postao voljeni ozareni lik, pun života a ne smrti. Film ga je odmah postavio pod svetla slave. Italijani su mrzeli Burbonsku dinastiju, naročito Sicilijanci, koje su tlačili vekovima. Prva prilika za rad na filmu i odmah maestralna uloga. Čak je i veliki Marčelo Mastrojani bio sporedna uloga u tom filmu. U poslednjoj sceni, sa njim, mladi glumac je pokazao takvu virtuoznost dramskog umeća, da uopšte nije morao da se stidi maestralnog Mastrojanija.

\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

Godine 1974. prihvatio je poziv Luke Ronkonija da igra u poluistinitoj mini-seriji *"Ostrašćeni Orlando"*, o francuskim vitezovima Orlandu i Rinaldu (na francuskom , originalnom, Rolánd i Rinaud (čita se Rolón i Rinó)), rođacima koji se zaljubljuju u istu kitajsku princezu, koja dolazi sa bratom, za njima, kada su išli da brane carevinu njenoga oca (Kitaj je Kina na ruskom, to je verovatno neka kraljevina na severu, Lijao dinastije), kada su ih napali Tatari. Orijentalna princeza kosih očiju otela je srce obojici, pa su se rođaci posvađali, i to baš u loše vreme, kada su pa našu Evropu napali muslimani. Saracenski (Mavarski) napad na Karla Velikog i Sveto Rimsko Carstvo iz Španije i Afrike. Trebali su Karlu, pa je on razrešio situaciju. Anđeliku, kako je zovu, dobiće onaj ko se najbolje bude borio ZA NJEGA, a ne za njenu ruku, i time poništio obećanje njenog sad već mrtvog brata, jer je ruku osvojio neki Arapin, i Orlando poludeo. Ali ne vredi. Kitajka voli Arape pa to ti je. Beži sa nekim drugim, i na kraju završava vezana lancima za morsku stenu da je proždere neman.

    Mladi Ruđero, najbolji neprijateljski, saracenski vitez, koji nije znao da je sin Ruđera II, plemića iz Kalabrije (prsti italijanske čizme), potomka Hektora od Troje, čiji je sin pobegao tu posle Trojanskog rata, znao je samo majku, Arapkinju, nije znao ni da ima sestru bliznakinju koja se na kraju zaljubila u njega, je oslobodio Kineskinju, ali njemu se nije sviđala, možda i zbog proročanstva - ako oženi belkinju postaće kralj Francuske, ali će brzo i umreti. Vraća Kineskinju Orlandu, a on ženi njegovu rođaku, Rinaldovu sestru, hrabru ratnicu Bradamantu. Proročanstvo se ispunjava. Ubijaju ga Saraceni na mostu zbog izdaje. Evropa ostaje hrišćanska, ne mogu da verujem da nam je tolicno falilo da izgubimo, zbog neke kosooke ribe.

Ponovio je ulogu istorijske ličnosti 1975. u filmu na poziv Mauricija Ponzija, koji opet nosi ime po istorijskoj ličnosti iz stvarnog sveta. *"Raulov slučaj"*, sa Alidom Vali , baronicom Pule, Slovenkom/Austrijankom (koja je u orgijama na plaži, sa svojim ljubavnikom, sinom potpredsednika Vlade/ministra policije ubila devojku heroinom).

O čoveku zvanom Raul kog je proučavao najpoznatiji izučavatelj šizofrenije, škotski psihijatar Ronald Dejvid Leng, koji razvija šizofreniju kada sazna da mu braća nisu braća već da je usvojen, ali se na kraju ispostavi da mu je taj brat otac. I o svim faktorima unutrašnjim i spoljašnjim koji su u kombinaciji na kraju doveli do bolesti još od najranijeg detinjstva. Scenario je napisan po stručnoj knjizi o slučaju, koji je zainteresovao Ponzija, da može da predstavi puno likova sa jednim jedinim glumcem, u širokoj paleti i nijansama likova glavnog karaktera. Ili obrnuto. Prava uloga za versatilnog **Molnara**.

Psihološki kompleksna i podvojena ličnost Raula u odnosima sa ljudima oko sebe , sve te tanačne slojeve ličnosti psihološkog stanja napaćenog čoveka brilijantno je izvedena od strane još mladog i neoprobanog glumca. **Molnar** je sav utonuo u "stanje Raul", ne samo u jedan nego u više uporednih likova istog čoveka, metodom Stanislavski, StankoBrnjački, oko sebe i oko filma stvorio takvu impresivnu auru depresivne atmosfere, da je svako prisutan osećao kao da je stvarno. Svojom sposobnošću da pokaže precizan prelaz iz jednog u drugi lik što je veoma važno da nam pomogne da razgradimo lik i zavirimo gde je njegov početni problem, poneo je ceo film oko sebe. Muzika za film je takođe odlična. Napisao je Manuel De Sika, sin Vitorija De Sike, preporučujem da odgledate, i stric glumca Branda De Sike nazvanog po Marlonu Brandu. Brat njegove majke, kubanski revolucionar, je inače ubio Leona Trockog, samo da znate, u kući slikarke Fride Kalo, inače baš na današnji dan (isto se slučajno pogodilo kao Procesija Sv. Roka).

Talentovani glumac je primećen posle ovih jako uspešnih ostvarenja i pozivi su počeli da dolaze od raznih režisera. Samo neki sa kojima je radio su:

- Đakomo Batijato (*"Krvna veza"* sa Majkl V. Gacom),

- Lilijana Kavani (*"Franjo Asiški"* rimejk, kog odvratno igra Miki Rurk, i Helena Bonam, i drugi Jevreji koji igraju Italijane),

- Majkl Ćimino (*"Život i snovi Frenka* *Kostela**"*, po kome je delimično napravljen lik Vita Korleonea*, "Lovac na jelene"*, sa Robertom DeNirom i Džonom Kazaleom, i naravno Sicilijanac, sa **Molnarom**, Džonom Torturom i Kristoferom Lamberom, takođe Jevrejinom koji glumi Italijane...ako niste znali),

- Lamberto Bava (prvi nezavizni rediteljski film *"Makabra"*, ne preporučujem, gde se zove kao jedan lik iz Kuma, Robert Duval, ne mešati sa istoimenim glumcem koji mu glumi "oca"),

- Bruno Gantijon (*"Bez upozorenja"*, sa svojim najboljim prijateljem Mariom Adorfom, iz Franje Asiškog),

- Alberto Bevilakva,

- Danijél Dubró (žensko) i

- Hozé Marija Sánčez (to je muško). Sa Hoze Marijom je ponovio ono - jedan glumac, puno uloga, samo malo drugačije, u seriji *"Faccia affittasi"* , Lice za iznajmljivanje (1984).

Sa njim je glumio još u jednoj TV seriji *"Prelepa Otero"* i to iste godine. Ali ozbiljnoj TV seriji, u državnoj produkciji, takođe o istorijskoj ličnosti, Karolini Otero, francuskoj pevačici i igračici (to mu danas dođe striptizeta) i njenom životu punom avantura, što životnih što ljubavnih (kao i većina takvih žena/muškaraca koji žive tako pokušavajući da izbrišu traumu silovanja iz detinjstva). Toliko je prelepa bila da su po njoj pravili kupole na građevinama. Po njenim... grudima.

Mnogi poznati ljudi tog vremena su se divili njenoj lepoti i ....talentima. Pevanja. Belo grlo za pevanje, vitko telo za.... samo oči za plakanje. Oko nje su se posvađali Raspućin i car Nikolaj, kao Frenk Sinatra i Kenedi, oko Merlin Monro. Obojicu glumi **Stanko Molnar**. Igrao je i druge, čak je komponovao i pesmu, *"Venditi"*, Prodaj sebe, i muziku i tekst. I otpevao je. Jedino nije aranžman. To je uradio famozni Karlo Rustičeli.

Godine 1976. braća Tavijani, ovoga puta Đovani i onaj najmlađi, Brogi, pozvali su ga ponovo da glumi u njihovom sledećem filmu, *"Padre padrone"*, Otac šef, koji je dobio Zlatnu palmu u Kanu i FRIPRESKI nagradu i Grand pri nagradu na Berlinaleu od međunarodnog žirija, gde glumi neku sporednu ulogu, Sebastijana.

Još jednom je ponovio ulogu istorijske ličnosti u biografskom filmu o Pijetru dela Valeu (ne mešati sa Piana deli Albanezi) u istoimenom filmu iz 1976.,o poznatom italijanskom istraživaču Azije i kompozitoru iz vremena Renesanse, koji je iz rodnog Rima otišao u Persiju početkom XVII veka u zvaničnu diplomatsku posetu, kao plemić, da ubedi Šaha Abaza II da se udruži sa njima u "svetom ratu" protiv Osmanlija. Pa je film sniman u Iranu, na poziv rediteljke Parvin Ansari, na državnoj televiziji, i biće kandidat za Monte Karlo televizijski film festival 1977., gde će osvojiti nagradu za Najbolji TV film te godine. Film je snimljen u vidu priče o njegovim avanturana, koju nam priča sam glavni junak po povratku u Papske države.

Na nesreću, nemarnošću i previdom režiserke, glavna kopija filma je izgubljena negde zauvek, i o njegovoj sudbini se dalje ništa ne zna, pa čak ni sam **Stanko** nije video konačni uradak, u filmu za koji je već svakako dobio nagrade, i u kome je igrao glavnu ulogu.

Posle uspeha sa slepim Robertom Duvalom, gde je opet, kao u "Raulovom slučaju" svojim besprekornim talentom za dramu oko sebe izgradio čitav film kao vodeći glumac i bio najvažnija komponenta uspeha filma, odigravši ga apsolutno maestralno, i kojim je apsolutno zasluženo još više dopao u svet slave i miljeništva publike, proslavio je i reditelja jer je smatran jednim od njegovih opravdano najuspešnijih filmova. Tako da se nije pokajao kada mu je ponudio uloge u još svoja dva filma. Hororima *"Maska demôna"* i *"Sečivo noći"* gde će ostati prepoznatljiv kao Đovani.

Glumio je u još nekoliko tih mini-serija od pet-šest epizoda, sa Sančezom u *"Osećajnosti"* , i u *"Martin Eden"* (1979), po romanu Džeka Londona (kao i Ričard Konte) i rimejku po ranijem filmu sa Rajanom O'Nilom (koji je trebao da glumi Majkla Korleonea) i njegovom ćerkom, Tejtum O'Nil, najmlađom dobitnicom Oskara ikada, ali ipak takođe žrtvom pedofila producenata, iako su i oni Jevreji.

Glumio je na setu sa Masimom Seratom, Entonijem Kvinom, koji je trebao da igra Vita Korleonea, Trevorom Hauardom, koji je imao uspešne filmove *"Katolici"* , sa Rafom Valoneom i dva sa Marlonom Brandom, a sa **Molnarom** je snimio mini seriju *"Koreni Mafije"* 1975., Đovanijem Lombardom Radićeom i mnogim drugim uspešnim interpretatorima kroz te uspešne godine sedamdesetih i osamdesetih.

\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_

I sa direktorima fotografije kao što su:

- Paskvalino De Santis (*"Tri brata"* sa Simonetom Stefaneli, *"Laki Lućijano", "Ubistvo Trockog"*, gorepomenutog, i poslednji njegov film *"Primirje"*, sa Džonom Torturom, Italijanom koji glumi Jevreja),

- Franko Deli Koli (*"Šta vam rade sa ćerkama"*, o pedofiliji i gorepomenuti *"Makabro"*),

- Đuzepe Ruzolini (Pazolinijevi *"Svinjac"* i *"Edipus Reks"*) i

- Aleks Tomson (*"Pucanj u prazno"* (pucanj kao šut) sa glumcem koji glumi Toma Hagena, *"Tuđin 3" "Crni Lepotan", "Skarletno slovo"* i *"Sicilijanac"*).

Snimao je i sa Antoniom Margeritijem. To je onaj što ga imitira Medved Jevrejin iz Tarantinovog filma.

Plodan rad u kinematografiji Italije kroz godine rada.

Uzimao je udela i pomagao prijateljima i u produkcijama eksperimentalnih pozorišta, gorepomenutog Radićea, u predstavi Magbet. Nastavio je da glumi u TV mini-serijama kao što je na primer *"Pet strašnih priča"*, 1987. sa glumcem Adalbertom Mariom Merlijem, koji je bio deo spin-ofa posle filma *"Voz u pet".*

Pozirao je i za foto-novele objavljivane 80-tih u poznatom magazinu Grand hotel, kao i marginalno sinhronizirajući i dabujući druge italijanske glumce, kao na primer u Felinijevim filmu *"A brod plovi"*, jer je imao lep glas, kao kod nas Irfan Mensur Budimira Trajkovića. Sinhronizovao je Kusturicin "*Sjećaš li se* *Doli Bel"*, u kom je pomogao reditelju Valeriju Dzurliniju znanjem bosanskog narečja.

Bio je oženjen nekom dizajnerkom kostima, skromno, 80-tih.

Krajem 1990. mu umire otac, a par meseci kasnije i sestra Franka, u svitanje rata, kojim će urušiti Jugoslaviju isti oni koje su zatvarali. Prekinute su sve veze sa rodnom zemljom i Krkom (koji Italijani zovu Veljo). Prvi put je imao priliku da se vrati u Hrvatsku tek 2013., više od 40 godina otkad je bio primoran da je napusti. Hrvata je glumio samo jednom. U *"Danu kristala" -* Savu Janezića.

Radio je neko vreme i kao trener za rehabilitacijske radnike u centru za psihički oporavak posle teških stanja, kao što su rak i smrtne povrede i ostale patologije. Iskoristio je svoja prethodna iskustva i školovanje kako bi stvorio i vodio kurs specijalne rehabilitacije zasnovane na njegovom iskustvu sa šizofrenim Raulom, gde je tačno naučio kako razgraditi ličnost do najdubljih sakrivenih slojeva, da prodre u srž problema ljudi sa poteškoćama u mirenju sa situacijom, bilo u toku bolesti ili čak i posle izlečenja (kao njegov otac, koji je i trideset godina posle prebijanja imao tikove). Dobio je priliku tamo da kao idejni inspirator sagleda problem smireno i dubokoumno jasno u sebi, i da pomogne i njima da smognu potrebnu snagu da se suoče sa svojom egzistencijalnom krizom.

Posle toga se potpuno penzionisao, otvorio pansion sa doručkom (Bed & Breakfast) "Kaza Lemi" (Dveri) u mestu Val d'Orća, blizu Sijene u Toskani, sa svojim starim i najboljim prijateljem Vitorijom Menesinijem.

Pojavio se na dodeli Internacionalnih nagrada za Horor film "Kaplja" u Moskvi 23-26 januara 2014. sa gostima kao što su Šusuke Kaneko, Oliver Robins (Polterergajst), Gordon Stjuart (Kradljivci tela) i kreator *"Poroda"* (vanzemaljskog)*, "Zubara"* i *"Draga smanjio sam decu" -* Brajan Južna. Stanko je dobio nagradu za poseban međunarodni doprinos za razvoj horor žanra filma, na ceremoniji 26. januara.

Glumio je još i  :

sveštenika u Maski Satane (1990)

Džojsa, humanoida u Ostrvu s blagom u svemiru (1987)

Đulija u Dami noći (1986) i

Hansa u Lošim ljubavnicima (1985)

Link: Mubi Stanko Brnjac