Gordlak Skálolam

### Zvláštní schopnosti

Noční oči, Játra ze žuly (rasové), Pádný úder, Kruhový sek, Cit pro kladivo (bojovník), Jedno oko otevřené (lovec), Dar tvoření, Povolávač, Čarovné stráže, Divoký talent, Pán symbolů (zaříkávač), Skály a prach, Tíha země, Paměť kamene, Znak skalníka (druid)

## Status

### Status

Živý

> *"Tož slyš ty země píseň mou, že solnodolští povstanou!"*
>
>

## Popis

Za dob největší slávy skvělé trpasličí říše Solnodolu se Gordlak díky svému jedinečnému citu pro kámen propracoval až na prestižní pozici prvního prospektora samotného solnodolského vládce, prince Modrina. Pouhým dotykem dokázal rozpoznat druh nerostu či horniny a už z dálky vycítil, kterým směrem leží žíly kovových rud, či solná ložiska (Magie kamene). Byl to tak právě první prospektor Gordlak, kdo rozhodoval, kde vzniknou nové štoly a kde se těžba naopak zastaví.

O zkáze Solnodolu se na povrchu vypráví leccos. Trpaslíci tam prý dolovali příliš chamtivě a příliš hluboko a tak nakonec jejich skvělou říši vzala podzemní voda. Ti, kterým se podařilo dostat na povrch a uniknout tak jisté smrti utonutím se rozutekli po světě. Část jich našla útočiště u příbuzných v Dwergheimu, část se usídlila v lidském městě Starhradu, kde za pár let vyrostla prosperující trpasličí tak zvaná Kamenná čtvrť a část se prostě toulala po světě a živila se jak se dalo. O těch nebohých duších, které se tehdy ze Solnodolu nedostaly, se mnoho nemluví. Snad jen samotnému princi Modrinovi v Kamenné čtvrti vztyčili sochu k uctění jeho památky. Ostatní však časem upadli v zapomnění.

Gordlak tam ale v onom osudném roce 809 c.k. byl a věděl, že ne všichni, kdo tehdy v Solnodolu zůstali, došli smrti. A byl to právě Gordlak, kdo vedl skupinu několika set přeživších do zapomenutých starých vlhkých důlních šachet v hlubinách hor. Jako vrchní prospektor dobře věděl, že z nich nebude úniku. Těžba tam byla před dekádami přerušena proto, že je obklopoval neproniknutelný tvrdý kámen, který nemohlo prorazit ani nedostižné umění hlubinných trpaslíků. Věděl, že budou muset počkat, dokud voda neopadne, anebo dokud ji jejich dwergheimští příbuzní neodčerpají.

Čekali týdny, měsíce, roky. Nepřišel nikdo. Zásoby se tenčili a přeživší pomalu ale jistě vymírali hladem a nemocemi. Jen ti nejotrlejší se tomuto nevlídnému prostředí dokázali přizpůsobit. Jedinou potravou, kterou dokázali získat v ucházejícím množství, byly hlubinné houby. Mnohé z nich jsou však toxické, což si postupně vybíralo svou daň. Těm, kteří tuto dietu přežili se postupně barvila kůže do šedých, černých či bílých odstínů a stejně tak jejich oči, vlasy a vousy. Mnozí přišli o zrak úplně, snad kvůli houbovým toxinům, snad kvůli tomu, že často celé týdny a měsíce prodlévali v temnotách, protože ve vlhkých štolách nebylo kvůli nedostatku paliva možné ohně dlouho udržovat. Nejhorší však bylo, že se na houbičkách stali závislí. Ti, kteří se tomuto novému děsivému způsobu života nepřizpůsobili, zemřeli a tak zanedlouho vypadala celá osada podobně. Po letech se vzdali naděje, prokleli své příbuzné z Dwergheimu, kteří je opustili a začali si říkat Duergar, Opuštění. Když už se se svým nuzným osudem začali smiřovat, zjistili, že to nejhorší jejich kolonii ještě čekalo.

Mnozí totiž začali slýchat šeptající hlasy. Hlasy, které je nabádaly a lákaly do temných hlubin hor. Mnozí toto nutkání uposlechli, zmizeli v temnotách a už je nikdo nikdy nespatřil. Alespoň v těch lepších případech. Mnozí z těchto tak zvaných Ztracených se totiž vraceli, jako šílená zdeformovaná smyslů zbavená zvířata, která lačnila po krvi svých příbuzných. Mnozí jejich slyšiny i šílenství přikládali působení houbiček, ale byl to právě Gordlak, stařešina kolonie Duergar, kdo zjistil, že jsou ve skutečnosti posedlí podhorskými běsy. Po celé dekády tak s vypětím všech sil odráželi dotírající Ztracené. Gordlakovi však časem došlo, že je to boj, který vyhrát nemohou. Běsi totiž posedávali mrtvé a jejich řady tak rostly s každým padlým bojovníkem Duergar.

Když v roce 885 c.k. za šeptajícími hlasy odešel i jeho vlastní syn, Gordlak se rozhodl. Již léta studoval a snažil se ovládnout vodní živel (Magie vody) a nyní přišel čas. S vypětím všech sil se pokusil překonat vodní hlubiny obklopující kolonii. Málem za to zaplatil životem, ale nakonec stanul na pevné zemi a jako první ze solnodolských přeživších za celých 76 let spatřil denní světlo. Vyrazil na východ hledat to jediné, co podle úlomků staré runové tabule, kterou v hlubinách Solnodolu našel, mohlo jeho lid zachránit - legendární runový meč Drangheim, který prý byl ukut samotnými démony a mohl tak být použit nejen k jejich porážce, ale snad i k vymanění jeho lidu z jejich vlivu.

## Cíle

Najít legendární runový meč Drangheim a použít ho k vysvobození lidu Duergar z vlivu démonů. Najít lék na závislost lidu Duergar. Zachránit svého syna, který zmizel v temnotách solných štol.

## Role v družině

Gordlak je mudrc a stařešina svého rodu, který po mnoho dekád vedl svůj lid v boji proti podhorským běsům (Zaříkávač). Vrozený cit pro kámen i dekády prospektorských zkušeností mu pak umožňují vyhledávat skalní dutiny, jeskyně, rudné žíly i ložiska minerálů. V boji dokáže způsobit lokální zemětřesení a srazit tak nepřátele na kolena. Může je smést náhlým sesuvem půdy, nebo rovnou zařídit, aby se jim země rozevřela pod nohama a pohltila je. Stejně tak může nechat krápníky padat ze stropů skalních dómů, anebo vyrůstat ze země a napichovat nepřátele (Magie kamene). Dekády života ve vlhkých štolách obklopených podzemní vodou ho navíc díky přirozenému talentu naučili, jak si podmanit i vodní živel, díky čemuž byl jediný, kdo se nakonec dokázal dostat na povrch (Magie vody).

## Update

Když Gordlak stanul před branami Solnodolu, místo frekventované obchodní cesty, kterou si pamatoval z mládí, se před ním rozprostíraly mlhy a blata smrduté Černé bažiny. Zamířil na východ, kde ležely Stínové hory Radgastu, domova barbara Boraxe, aby tam pátral po jeho hrobce. V bažinách sice několikrát zabloudil, ale svody bludiček nakonec nejen překonal, ale jednu dokonce uvěznil ve své kované lucerně. Ta ho pak bažinou provedla. Jeho další kroky směřovaly do Marigradu, aby tam opatřil nějaké zásoby a především, aby se tam porozhlédl po nějakém schopném lupiči, který mu pomůže překonat pasti a nástrahy Boraxovy hrobky, o nichž hovořil solnodolský runový kámen. Tak se dal dohromady s Illeanem a společně zamířili do podhorské vesnice Šeroblat, odkud vedla horská stezka do Radgastu. Když se tam připravovali na výstup do hor, vesnice byla napadena skřetími nájezdníky. Nakonec ji však pomocí Mocné sedmy, která se tam naštěstí objevila, ubránili. Když zjistili, že mají s Mocnou sedmou nejen stejný cíl, ale že má dokonce každá z družin část veršů Boraxova eposu, spojili na této výpravě síly a dál vyrazili společně. Při výstupu do Radgastu zachránili nejen jednu vesnici, před jejím zkaženým rychtářem, ale i horského obra, kterého rychtář tajně využíval k vykořisťování vesničanů. Gordlak v tom viděl příležitost, jak využít obrovu sílu k pomoci svému lidu. Proto obra odvedl daleko do Černé bažiny od civilizace, k Solnodolu (viz Smrtelný hřích obžerství).