recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Samlingen av Tussarix

**Samlingen av Tussarix** var en et felttog ledet av huset Tussarix for å samle de spredte kongerikene og til slutt skape nasjonen Tussarix. Paul Tussarix' søstre underskrev en traktat som anerkjente hans suverenitet over deres kongeriker, og ga ham derfor flere nasjoners militære på sin side under felttoget. Kongerikene i det fremtidige Tussarix allierte seg aldri sammen, og led med det nederlag på nederlag. Til slutt anerkjente de nasjonale lederne Paul som "den sanne og éne monark", og kronet ham til keiser av Tussarix.

Etter samlingen av Tussarix, preget en periode av uro: ingen var fornøyde med å underkaste seg en utenlandsk monark, men splid og kjekling ved de gamle hoffene satte en stopper for komplotter og konspirasjoner. Nasjonens maktsenter drev mot de nordlige fyrstedømmene, og til de store byene i de sørlige. Handelslivet blomstret, ettersom man ikke trengte å tenke på å møte en utenlandsk hær. Dette ga borgerskapet i sør en mektigere posisjon, og utkonkurrerte adelsmennene i sør: dette førte til åpningen av flere handelsveier som ledet til kontorer rundt områdene Volônde, Schotique og Droumand.

Resultatet av denne ujevnheten ble satt på prøve da keiserhuset utsatte en bulle som igangsatte invasjonen av Det praxiske riket i 1502: unge menn og kvinner samlet seg under mektige adelspersoner som ønsket å kapre landområder i det nyoppdagede landet som var preget av sølv og naturmaterialer unikt for dem.
Élibert Bérbôn

Reynaud Brisbois de Calaris (fetter)

Huset Germain (svigerfamilie)

* Édmound (svoger)
* Anette (niese)
* Alexa (halvt Germain) (grandniese)
* Hyanus (halvt Germain) (grandnevø)

**Élibert Bérbôn** var en tussarixer i Underverdenen. Hun var søster av Élise Bérbôn, og visegrevinne av La Fèrre, Droumand; Tussarix. Hun var tanten til Anette Germain, og dermed grandtanten til Alexa og Hyanus Kontrovers.

Da Édmound Germain ble kronet til storfyrste av Droumand, var det mange adelskvinner som ønsket å kapre ham. Éliberts søster klarte dette, og hun giftet seg med ham. Élibert giftet seg aldri, og delte dermed inntektene som La Fèrre ga, med sin søster. Hun bar tittelen vicomtesse du la Fèrre hele sitt liv.

Da søsteren imidlertid døde, overtok Élibert styringen av Droumand frem til hennes niese Anette ble myndig. Vicomtessen eide aldri tittelen storfyrstinne av Droumand, men ville gjerne bli titulert på den måten. Da niesen flyttet inn på Château de Tussarix, overlot hun tanten til å styre områdene i Droumand. Élibert var ofte på slottet, og ankom det ofte etter niesens død.

Vicomtessen døde av høy alder; hun opplevde et keiserdømme, en revolusjon, en republikk under Robespierre, avslutningen av krigen i Underverdenen, og en republikk under sin grandnevø Hyanus.
Rothaid Streisand

**Rothaid Streisand** (ca. 90 – ca. 135) var en avalonsk dame av Streisand. Han var grunnlegger av huset Streisand, og var dermed stammor for Streisand-slekten. Lite er visst om Rothaid, annet enn at hun er en direkte forgjenger av Olwyn Streisand og hans etterkommere. Ettersom hun erklærte seg dame av Streisand før kong Ewalds kampanje, tjente hun ingen andre enn seg selv.
Tronfølgeforskriften av 1164 A.Æ.

**Tronfølgeforskriften av 1164 A.Æ.** var en lov som keiser Gaston II den sorte slo gjennom under sin regjeringstid (1161 A.Æ. – 1196 A.Æ.). Forskriften var ment å kunne regulere hvem som kunne arve tronen etter Gaston II ved hans død, og oppløste dermed forskriften som hans navneforgjenger, Gaston I Administratoren, hadde nedfelt i sin forskrift av 1094 A.Æ.

## ***Historie***

### **Årsaker**

Det er usikkert hva som var den direkte årsaken til at han fattet denne loven, da det fantes andre mannlige arvinger som kunne følge ham.

I hans egen gren var det ingen mannlige arvinger å velge av som stammet fra en opprinnelig mannlig arving. Medlemmene av huset Patendre, som stammet fra Gastons søster, var alle døde i Rix-krigene eller under barnefødsler. Hans eldste søster, Anastasie, hadde blitt fraskrevet arveretten på grunn av hennes konspiratoriske rolle under kontrollen av regjeringen til Jean V. Hverken Paul III eller Jean V hadde arvinger, og dermed var det bare Gaston II som kunne produsere arvinger. Likevel var det bare datteren Catherine som levde innen tiden Gaston ble kronet til keiser av Tussarix i 1161 A.Æ.

Han kunne velge mannlige arvinger andre steder på familietreet – som hans fetters sønner, Gaston, Fermont eller Maxence – men det er sannsynlig Gaston II ikke stolte nok på dem, eller så deres karakterer som for dårlige til å arve tronen etter ham.

### **Gjennomføring**

Keiser Gaston II er ikke videre kjent for likestillingsarbeid mellom mann og kvinne under sin regjeringstid, men da han ikke var i stand til å produsere flere arvinger enn Catherine – og ikke favoriserte sine andre mannlige arvinger – ønsket han å redde situasjonen ved å gi tronen videre til datteren. Han hadde lettere tilgang til henne, og sørget for at hun ble lært opp til å være en god monark.

I et eneveldig stendersamfunn som Tussarix, gjennomførte Gaston II tronfølgeforskriften av 1164 A.Æ. uten videre problemer. Tussarix' ministerråd kunne ikke komme med annet enn enkle motsigelser. Ingen av dem kunne nekte Gaston å gjennomføre tronfølgeforskriften.

Dermed ble Gaston I Administratorens forskrift av 1094 A.Æ., hvor bare menn kunne arve tronen, opphevet til fordel for reformen av 1164 A.Æ.
Wyvern Clifford

**Wyvern Clifford** (også tiltalt som **Mr. Clifford** eller bare **Clifford**) var en kammertjener som tjente under Symeon Sacheverell. Som kammertjener, hadde Clifford som oppgave å velge ut klær og kle dem på sin arbeidsgiver. Kammertjeneren var en adelsmanns nærmeste øyne og ører blant tjenerstaben.

Gjennom kammertjeneren, kunne man dessuten utføre ærender på en diskret måte. Dette gjorde Symeon da han ønsket å rekke ut en hånd for å føre Anne Harden ut av hans og hennes foreldres syn. Wyvern var blitt sendt til Castle Harden for å fortelle Anne at visehertug Sacheverell ønsket å møte henne på Castle Sacheverell. Etter denne lille affæren, dro Symeon og Anne til Duchy.

Wyvern mistet jobben da han brakk foten etter å ha falt ned en trapp i Castle Sacheverell. Wyvern levde på trygd resten av livet sitt. Døden hans kom da Wyvern var 66 år.
Mørke

## ***Symbol***

**Mørke** er et av De forbudte elementene, og er elementet for død, kaos, ødeleggelse og makt.

Mørke er symbolisert med en krigers svart hjelm og horn. Hjelmen skal illustrere en av oldtidens voktere, av mørket: Xzapfrintus.

## ***Kjente bærere av mørke***

* Fros Kontrovers
* Lisa Stokke
* Olivier Charlize
* Louis-Michel Thomas
* Maximus le Bérnau
* Alexa Kontrovers

## ***Evner***

Evner til å skape noe med mørke

* Portal (over en viss strekning, kommer an på hvor godt trent en er)
* Kuler
* Sverd
* Gjenspeiling
* En form for telepati
Kalliope av Amyntas

**Kalliope av Amyntas** (født **Ogden Konsus**) (ca. 205 – 3. desember, 248) var et transseksuelt rådsmedlem fra Flynn i Avalon. Han identifiserte seg som kvinne, og hadde en dragning til menn, men kunne fort velge å gå kledd som en mann og være en skjørtejeger. Ettersom han i praksis er mann, så kan han ikke regnes som første kvinne av Rådet – en utmerkelse som gikk til Pamela Livingstone.

Han var født inn i en familie av rike tømmerfløtere, hvor han tok etter faren hva angikk fløtingen og handel. Fra moren fikk han et tiltrekkende utseende, som gjorde ham uimotståelig ovenfor både kvinner og menn – avhenging av hva han gikk kledd i. Dette brukte han på politiske fester for å kunne innynde seg hos mektige familier i Flynn by.

Det var hans far som startet å støtte guvernør Felix Flynn Ewald med tømmeret som trengtes for å bygge militære poster, beleiringstårn, stiger, armbrøster, buer, etc. Faren døde imidlertid under guvernørens kampanje om å ekspandere Flynn by til en nasjon (ca. 225 – 232) i 229, hvorpå Kalliope benyttet sjansen som ung handelsforetagende for å innynde seg hos den vordende kong Blodhjelm. Vel vitende om Kalliopes rykte i byen, var han skeptisk i første omgang, men lot seg føye da Kalliope kunne tilby prostituerte han eide, for hæren. Kampanjen trakk ut i langdrag, og den delen av samfunnet var gode adspredelser og nyttige som levende skjold om det skulle vise seg å være nødvendig.

Da kampanjen var avsluttet, ble Kalliope – i lys av guvernørens kroning som kong Ásketill Blodhjelm av Flynn – adlet til baronesse av Amyntas. Dette ga Kalliope råderetten egenhendig over et stort landområde med trær og elver, som strakk helt til den nye hovedstaden. I sin nye posisjon som medlem av Rådet, sto han dessuten for å utvinne byen. Det var behov for arbeidskraft i den nå utnevnte hovedstaden (Flynn by), og Kalliope sto for at tømmer kom til byen. Hans oppgave var – i samarbeid med fagfolk, Rådspresidenten og kongen – å stå for selve byutvidelsen og forsyning av ressurser til hæren.

Etter kongens død i 247 ble Herleifr kronet i Flynn Palace, og ble lederen av Rådet *de jure*. Herleifrs tante, Tasoula-Antoine, var guvernør av Flynn fram til sin død – hvorpå stillingen gikk videre til hennes datter, Leopoldina. Herleifr inngikk flere avtaler med kusinen sin for å holde makten sin over Rådet ved like, blant annet ved å gi sønnene og døtrene hennes seter i Rådet ved å eliminere fire andre medlemmer. Kalliope av Amyntas var én av dem.
Paul-Hugo Marteau

**Paul-Hugo Marteau** (ca. 1350 A.Æ. – 22. mars 1401 A.Æ.), mer kjent som **broder Marteau** eller **Hugo**, var en zarsk munk under Gaia, og en nær venn av Marie Bedrageren. Dette vennskapet førte med tiden at han ble en del av hennes politiske skare for å beholde makten da hun fikk arvet keisersetet fra Montansier Tussarix.

Paul-Hugo er en bikarakter i kapittel 4 av *Noble liv*, i sagaen om Marie I av Tussarix.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Natur

Født inn i tredjestanden, var Marteau ikke tillat å bruke kreftene sine. Da han imidlertid ble en del av Gaias kult, dyrket han kreftene sine for å gjøre dem nyttige og verdige en tjener av Gaia.

### **Tidlig liv**

Født og oppvokst i Jutia var Marteau sønn av en smed og hennes mann, og bror til et ukjent antall brødre. Han ble på et tidspunkt tatt inn til Gaias tempel fordi familien ikke hadde mulighet til å fø ham. Han hadde likevel rukket å bli kjent med Foary-familien ila. denne tiden, ettersom Marteau-ene var deres hovedkilde som smeder. Dette gjorde også at Marteau fikk muligheten til å besøke familien over tiden, og ble nesten som et medlem av familien og en god venn av Marie.

I september 1372 A.Æ. ble Marteau kontaktet av dame Foary, som ønsket ham å være Maries følgesvenne til hovedstaden: hennes beskytter og selskapsvenn. Han sa med dette farvel til klosteret, og dro til hovedstaden for å studere – en posisjon som var økonomisk støttet delvis av hans eget kloster, og delvis av dame Foary.

## ***Trivia***

1. *Paul* kommer fra det romerske familienavnet *Paulus*, som betyr "liten" eller "ydmyk" på latin.
2. *Hugo* er den latiniserte formen av *Hugh*, som har sitt opphav i det germanske *hug* "hjerte, sinn, ånd".
3. *Marteau* er fransk for "hammer", og henspeiler til hans familieopphav av smeder.
Robert Dano

## Robert Percival Dano

**Robert Percival Dano** var baron av Bedivere, Olwyn-upon-Streisand. Han var faren til prins Farvaldrs prylegutt: Tameryn. Ryktene vil ha det til at han fikk Tameryn med sin store kjærlighet Tylda Torn fremfor sin hustru Florence – som han fikk tre døtre med. Han var sønn av Eric og Vera Dano, og den eldre broren til Henry og Harry Dano.

## ***Biografi***

### **George-Philip Livingstone**

Roberts karriere som baron skjøt fart da Eric falt i en duell med George-Philip Livingstone. Robert ønsket hevn, men han ville nyte den. Han ønsket å ydmyke og latterliggjøre Livingstone. Derfor, som 16-åring, innyndet han seg med George-Philips 12-årige datter, Caroline. De to begynte å vanke sammen, men Robert brukte henne for å komme nærmere på faren. Planen var at George-Philip skulle se på Robert som en nær venn av Caroline – og derfor ikke mistenke noe.

Årene gikk, og da han ble 21 tok George-Philip Robert med seg på falkejakt. Falkejakten tok sted i Roberts eget baroni, og han kjente skogene ut og inn. Da en falk var skutt ned, løp følget for å hente det for George-Philip. Robert benyttet anledningen til å gi hesten et hardt klask på baken; dyret vrinsket og satte avsted utfor en skrent. Dyret bråbremset allikevel med en hårsbredd, og rytteren fløy gjennom luften før han knuste skallen mot en stein.

Caroline ble forskrekket over farens død og søkte tilflukt hos Robert, som hun mer eller mindre hadde vokst opp med og sett på som en bror. Robert – som ikke hadde medfølelse for Caroline – avfeide henne og sa at hun måtte ta seg sammen, og benytte denne muligheten til å bevise for sine avdøde foreldre hva hun var god til. Caroline var enig, og de skilte lag som venner.
Symeon I av Flynn

**Symeon I av Flynn** (født **Symeon Julius Ewald**) var en av de første avalonske kongene av Flynn. Han var gift med Theodora III Boleyn, som han fikk seks barn med, hvorav eldstesønnen Farvaldr II vokste opp – resten av Symeons barn døde i tidlig alder. Tapet av barna gjorde ham deprimert, hvilket gjorde ham kjent som **Symeon den stillferdige**.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Symeon var født på Flynn Palace av Theodora II og Farvaldr I av Flynn. Han var den eldre broren av Felix og Elena Ewald, som begge rottet seg sammen for å få ham fjernet og regjere i et samkongedømme. Faren deres klarte imidlertid å snuse seg fram til denne konspirasjonen, og de ble bragt til Villa Ewald og myrdet. Symeons voksne periode var preget av å finne en make, hvilket endte med Druzella Boleyn. Da faren døde, overtok Symeon rollen som konge av Flynn. Han beholdt navnet sitt, men konen endret til Theodora III.

### **Bjørnespidderen**

Da Symeon dro ut på jakt sammen med en rekke riddere i en alder av 36, møtte han på en bjørn. Ridderne prøvde å slå den ned, men det var seksten år gamle Fridenot Chimp, stallgutten, som reddet Symeon. Han grep en av riddernes spyd og spiddet bjørnen gjennom hjertet. Som takk ble Fridenot adlet med tittelen baron av Whiterock. Fire år ut i sin regjeringstid som baron, hadde Fridenot grunnlagt fire byer og bygget opp en liten hær. Byene var ledet av en guvernør, hvilket Symeon ønsket å adaptere videre.

### **Ekspansjon av riket**

Sammen med Rådet utarbeidet Symeon en planløsning som gikk ut på at lojale riddere skulle dra utover kongeriket og grunnlegge byer. På denne måten kunne hovedstaden bli mer forsynet og mettet. Opptil ca. femti adelsfamilier ble samlet til Flynn Palace for å bli fortalt at de skulle ut og annektere landområder som deres og grunnlegge byer. Innenfor en radius på 30 kilometer, skulle en bygrense gå. Bakgrunnen for den store sirkumferensen, gikk ut på at ridderskap skulle ta form og gradvis bygge opp folkehærer. Adelsfamiliene skulle bli gitt titlene baron/baronesse av sitt gitte område, og grensene for baroniene ville gå like langt som byenes grenser var. Ridderne fungerte derfor som grensevakter. Guvernørene av de forskjellige byene fungerte som økonomiske og kulturelle ledd for den voksende baron-standen.

### **Ettermæle**

Selv etter Symeons død, fortsatte adelsmenn å spre seg utover, annektere område på område, grunnlegge byer. Enkelte adelsfamilier hadde gjort det godt nok til å opparbeide seg større hærer og landområder. Disse ble de første grevene av Flynn. Hadde det ikke vært for Fridenot Bjørnespidder, hadde antagelig Flynn brukt lengre tid på å ekspandere seg selv.

## ***Trivia***

1. *Symeon* er den greske og latinske formen av det Gamle Testament-navnet *Simeon*, som betyr "Han har hørt".
2. *Ewald* er komponert av de germanske elementene *ewa* "lov, norm" og *wald* "herske"
Verginius Leutguard

**Verginius Leutguard** (463 – 507) var en avalonsk riddersønn som, etter sin død, arvet ridderskapet Alessia. Det ble imidlertid hans datter, May II, som arvet ridder-setet over Alessia. Han var sønnen av Alan og Lavinia Leutguard, og dermed også broren til Ualan, Ùisdean og Vibanus Agathon Leutguard.

Som sønnen av en ridder og en dame, var han oppdratt til å alltid stå parat for sin monark: kong Symeon I av Flynn. Da denne senere døde, skulle Verginius sverge sin troskap til prins Farvaldr Aetius. Verginius' far ønsket en sterk posisjon i monarkens rekker, men ble avslått hver gang han forsøkte rekruttere seg inn. Da faren giftet seg med Domitia, fikk han imidlertid innyndet seg hos monarkens sønn, og Ualan ble gitt Alessia som et tegn på at han var villig til å gi opp alt for sin konge. Dette irriterte Verginius, men han fikk bo på slottet og klagde ikke.

På et tidspunkt giftet han seg med en kvinne som ga ham seks barn, blant annet May II – som han oppkalte etter bestemoren sin.
Paul-Alexandre Archambault

**Seigneur Paul-Alexandre Archambault** var en foisk kaperkaptein, og en anerkjent taktiker og militær skikkelse under keiser Paul VI av Tussarix. For tusarene var ble han en forkjemper og beskytter av deres interesser under invasjonen av Praxia, og senere i kontrollen av Mortøyene. Han ble adlet til *seigneur* de Arbon, og kjøpte med det et gammelt palé – kjent som Palais de St. Archambault i dag – og ble driftet av hans søster, Catherine, som etter hans død flyttet inn og holdt det i familien.

For de innfødte var han en forhatt skikkelse, og ble på en av sine ferder angrepet av innfødte og skutt og drept, bundet fast til masten på *La Duchesse.* Skipet ble senket, og vraket er aldri funnet. Hans død ble gjenskapt i en i *Henrettelsen av Paul-Alexandre* av Elouan Qancey.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Lyn

Som en del av tredjestanden, var ikke Archambault tillat å bruke kreftene sine. Da han imidlertid ble vervet til hæren, ble det gjort et unntak da hans overordnede kunne se hva han kunne gjøre. Da han ble adlet, ble det forventet at han skulle støtte sin lensherre militært i konflikter: han ble imidlertid gitt en benådning fra keiseren, som hadde mer bruk for ham på havet som kaperkaptein.

### **Invasjonen av Praxia**

*Utdypende artikkel: Invasjonen av Praxia*

### **Palais de St. Archambault**

I 1511 kjøpte Archambault et forfallent palé i ridderskapet sitt, Château de Arbon, og døpte det Palais de Archambault. Han bodde der ved jevne mellomrom sammen med Ugène Marchand, men aldri lenge nok til å ta vare på det. Han lot derfor sin søster tre inn som slottets forvalter. For å få henne til å etterstrebe sin posisjon, lot han imidlertid husholdersken henne ikke bo på slottet: hun fikk en hytte ved den nærliggende landsbyen.

Etter hans død, flyttet søsteren inn på slottet, og fikk lagt til "St." i navnet grunnet hans heltedåder for kronen. Slottet forble i familiens eie fram til det ble ødelagt under revolusjonen.

## ***Galleri***

*Henrettelsen av Paul-Alexandre*
En sensurert versjon av Archambaults død, portrettert av Ariel Lafavarge
 1585
Elouan Qancey
## ***Trivia***

1. *Paul* kommer fra det romerske familienavnet *Paulus*, som betyr "liten" eller "ydmyk" på latin.
2. *Alexandre* er den franske formen av *Alexander*, den latiniserte formen av Ἀλέξανδρος*(Alexandros)*. Navnet betyr "beskytter av mennesket", da det er avledet av ἀλέξω*(alexo)* "å beskytte, hjelpe" og ἀνήρ*(aner)* "mann, mennesket".
3. *Archambault* kommer fra det franske *Archambault*, relatert til det engelske *Archibald.*
	* *Archibald* er avledet av de germanske navneelementene *ercan* "genuin, ekte" og *bald* "sterk". Den første delen ble endret på grunn av gresk influens til ἀρχός*(archos)* "mester".
Pauls Universitet

## Hans Keiserlige Høyhet Pauls Universitet

Hans Keiserlige Høyhet **Pauls Universitet** (forkortet **HKHPU**) er det eldste og ett av de mest prominente universitetene i Tussarix.

Universitetet består av seks fakulteter som driver med forskning og undervisning i politikk, retorikk, filosofi, markedsføring og handel, teologi og medisin. Brorparten av universitetet er lokalisert i Bourgeoisie-distriktet av hovedstaden, men en avdeling er også finne i Vendôme-skogen: her er det medisinske og teologiske fakultetet lokalisert.

Universitetet ble bygget og ferdigstilt av Hérvé de Sonvaldents på ordre av keiseren, som oppkalte det etter sin far Paul III, og fungerte i første instans som det kongelige palasset i hovedstaden. Château de Tussarix ble bygget først århundrer senere, så Universitetet var under denne tiden kjent som **Palais-Royal de Tussarix**, og huset mange av hertugene fra Tuss. Universitetet var også utrustet med sin egen kroningssal hvor utpekingen av den neste monarken tok sted.

Noen kjente studenter ved Pauls Universitet er kansler Armand du Ville Juno, som tok fordypningsemne i politikk, retorikk og filosofi.
Theodora I av Flynn

**Theodora I av Flynn**, giftet inn til **Theodora Ewald** (født **Levy**) (ca. 380 – ca. 440) var en avalonsk dronning av Flynn før Nerseus I samlet Avalon under ett banner. Hun var gift med Julius Ewald, som hun fikk fire barn med, hvorav yngstesønnen, Farvaldr, vokste opp og ble etterfølgeren av Julius. Hun var gravid tre ganger til, men mistet barna etter spontanaborter. Gjennom yngstesønnen sin, er Theodora bestemor til Symeon, Felix og Elena Ewald.

Theodora ble etter sin død kjent med tilnavnet **Theodora den guddommelige**. Under hennes regjeringstid, vokste den tidlige fidelismen sterkt i Flynn. Etter de mange dødsfallene til hennes barn, bygget Theodora kurbad og bygget et kloster oppkalt etter hennes mor, Berenice, som etter Theodoras mening, hadde legende hender. Hun gjorde det til en kongelig kotyme at alle dronninger skulle besøke klosteret for å unngå at ungene hennes skulle dø – enten i fødselen eller under graviditeten.

Da mannen hennes ble avslørt i et komplott om å ta den absolutte makten i kongeriket ved å oppløse Rådet, nølte ikke Theodora med å få ham halshugget.
Vera Dano

**Vera Aneurin Dano** (født **Quarter**) (863 – 891) var baronesse av Bedivere, Olwyn-upon-Streisand – tidligere var hun visegrevinne av Rockage. Gjennom sin første sønn, Robert, var hun bestemor til Tameryn, Georgiana, Morgan og Niuma; gjennom sin andre sønn, Henry, var hun bestemor til Daniel og Keith II; gjennom sin tredje sønn, Harry, var hun bestemor til Lilias, Kate og Sarah Dano. Alle sønnene sine hadde hun fått med sin ektemann Eric Dano; gjennom disse var hun svigermor til Florence Duke, Amaly Kent og Criztia Sherm. Hun var datter av Bartholomaios og Tuppence Quarter, samt søster til Lily, Kenneth og Gillian Quarter.

Veras ektemann var mistet livet sitt under en duell mot grev Livingstone. Mens hennes to yngste sønner sto sammen under sørgetiden, gjorde den eldste sønnen hennes det som hun selv ønsket hun hadde gjort: planla en hevn. Han vanket med Livingstones datter. Ute av stand til å tenke klart, lot hun sønnen gjøre som han følte var riktig: han kom innpå Livingstone-datteren for å opptjene grevens lojalitet. Da sønnene Henry og Harry fikk greie på det, ba Henry Vera om å fornekte Robert som en del av familien – hvilket hun ikke gjorde, til sønnenes forargelse. Vera var velinformert om Roberts motiver, men unnlot å fortelle det til de yngste sønnene – i frykt for at de kom til å anmelde både henne og Robert til myndighetene.

Året sønnen Robert fylte 21 år, tok grev Livingstone ham med på falkejakt. Det var en gyllen mulighet som sønnen tok seg nytte av: han terget hesten slik at den kastet av seg rytteren – med det resultat at dennes skalle ble knust mot en stein.

Hadde Vera blitt stilt for retten, hadde hun blitt tiltalt for overlagt drap.
Vale Sacheverell

**Vale Myles Sacheverell** (Imperiets 60. år – 104. år) var en avalonsk nonne og et medlem av storhuset Sacheverell, samt tvillingsøsteren til den vordende hertuginnen av Bluerock: Tatum.

Tatum var førstefødte av de to tvillingene som ble bragt frem av Lucinda Myles-Sacheverell og Ogden Sacheverell. De to søstrene var vidt forskjellige motsetninger. Mens Tatum var oppvakt, smart og ivrig etter å lære, var søsteren mer opptatt av det åndelige. Da de ble eldre, valgte Tatum å dra på en reise gjennom hele Avalon for å lære om reformer, mens Vale dro i et kloster.

På et tidspunkt giftet Vale seg og fått en sønn: Ramirus. Denne kjøpte ut sin egen tante, Tatum, fra Castle Sacheverell og bodde der. Ramirus fikk senere en sønn selv, Marmaduke.
Saint-Jacques

Det fattigste distriktet i Le Ryxân, Tussarix; **Saint-Jacques** er arbeiderdistriktet, hvor ingen akter å sette sin fot – selv om det er på dagstid. Bydelen regnes som falleferdig og farlig. Mange av mordene som har skjedd gjennom Tussarix' historie har tatt sted her. Politiske mord som skjer andre steder i Le Ryxân, velger å legge fra seg likene i denen bydelen.

Saint-Jacques var en bydel hvor fiskere, slaktere og buntmakere holdt til. Menneskene her var ikke sett spesielt opp til. Det å havne i denne bydelen var likedan å bli dømt til livsvarig fengsel. En hadde sjeldent håp om å overleve og komme seg noe sted i verden om en var født her. De eneste som lykken har smilt til fra denne slummen var Robespierre og hans søsken.

Saint-Jacques ligger øst i Le Ryxân, og er oversvømt av borgere. Innvandrere – ulovlige og lovlige – gjemmer seg her, sammen med jødene. Stakkarene som ikke får jobb, kan søke trøst hos det lokale klosteret – her blir de lært i å stole på Imperiet, og at de vil få sin premie senere i livet. Keiseren liker dette, for han kan dermed drive med betalingsfri propaganda: kirken krever inn tiende. Dette blir fraktet til Le Ryxâns tre katedraler, og senere fordelt på de andre klostrene, slik at de kan drive veldedige formål.

Sognepresten av Le Ryxân var gavmild, og han gav derfor mye mat og annen proviant til klostrene. Han likte ikke at Hans Høyhet brukte dette til propaganda, for han mente at de som hadde mistet alt eller aldri hatt noe å miste – ettersom livene deres var så elendige fra før av – ikke burde bli gitt falskt håp. Sognepresten levde smått og enkelt for å kunne gi mer til de fattige, hvilket mange borgere satte høy pris på. Presten bodde i Saint-Jacques, ikke langt fra huset hvor Robespierre en gang hadde bodd.

Da revolusjonen brøt ut i Tussarix, gikk det fra vondt til verre. Aristokratene som kom til makten, gikk til angrep på de dårligste borgerne: Familier ble splittet; naboer ble anmeldt; mennesker ble uskyldig arrestert; gatene ble røde; jøder og innvandrere ble myrdet på åpen gate; folk ga bort lemmer til undersøkelse – mot deres vilje. Sognepresten stilte huset sitt til disposisjon, og lot ikke trusler stoppe ham fra å hjelpe stakkarene som så sårt trengte hjelp. Revolusjonen hadde fått klostrene til å stoppe å hjelpe de fattige, grunnet at maten ikke strakk til lenger – og fordi at katedralene ikke vil gi ut mat.

Etter revolusjonen som hadde herjet i Tussarix, innsatte Robespierre én forvalter med hjelpere som representerte hvert laug, for hver bydel. Disse menneskene skulle representere de forskjellige stendene og arbeidsgruppene i samfunnet. Lederen for Saint-Jacques var Élise-Bastienne Nepèr de Saint-Jacques, og medhjelperne hennes var oldermennene for fiskerne, slakterne og buntmakerne: Pierre Lafleur, Louis Gaultier, og Exnt Caha.
Hermes

**Hermes** (også kjent som **Garient**) var en halvgud skapt av Elementvokterne. Hans formål var å bringe beskjeder fra Over- og Underverdenen og Limbo til Vokterne – samtidig som han i mer formelle settinger tjente som herold for Persofene og Heidos. Foruten om dette, hadde Hermes evnen til å snakke med fugler og slanger.

## ***Biografi***

### **Skapelse**

Skapt for å virke som en budbringer for Elementvokterne, ble Hermes laget ved hjelp av et kjønnshår fra Gaia, vind og mørke. Disse ingrediensene ble lagt i en flamme skapt av Afrodite, sammen med et lårbein fra Fenrisulven. Da ribbeinet sprakk, steg Hermes og Hløkk ut. Hermes og søsteren hadde knapt fått tid til å puste før Afrodite sendte dem avgårde i en meteoritt.

Mens meteoritten løste seg opp i atmosfæren, bit for bit, vokste Hermes og Hløkk fra spedbarn til voksne. Da nedslaget inntraff på et fjell, knuste den store steinmassen i flere biter. Krateret fjellet etterlot seg, ble snart gjort om til et tempel; steinene fløy opp i luften og skapte det.

### **Oppgaver**

Allerede skjenket med kunnskapene om sine oppgaver, utrustet Hermes seg med det han hadde fått bragt med seg, det samme gjorde Hløkk. Den første oppgaven var å drepe søsteren. Dette gjorde Hermes; deretter bragte han kroppen hennes til et rom i tempelet som var fullt med en lysende, blå energi. Energien var lik en foss, bare at fossen vendte oppover. Hløkks kropp ble dermed fanget og svevde i fossen. Det tok ikke lang tid før sjelen hennes kom ut – fullt utrustet. Så lenge kroppen hennes var i fossen, og tempelet sto, ville sjelen vandre rundt på jorden.

Hermes' andre oppgave var å møte Persofene og Heidos. Da han gjorde dette, presenterte han dem for søsteren sin: Hløkk. Kvinnen var halvt synlig, halvt usynlig. Deres ordrer fra Vokterne var å tjene Heidos og Persofene på deres måter. Med sin hjelm og sandaler skulle Hermes dra mellom Over- og Underverdenen med beskjeder, og ta imot de døde; han kunne også opptre som spion ved å fly over skyene, bruke duene. En annen ting var at han var leddet mellom dem – Persofene og Heidos – og Vokterne. Da de to kongelige halvgudene spurte hva Hløkk skulle gjøre, svarte hun at hun skulle vandre over slagmarker og inn i hus for å samle sjelene i de døde kroppene. Hun ville bringe vasen sin til Krysningstreet og vanne det med sjelene hun hadde samlet; sjelene ville følge røttene til Underverdenen.

### **Hermes' jakt**

#### ***Enid***

For å fange halvguden Enid, trengte Hermes å innynde seg hos henne. Han ba derfor hans søster om å låne ham sløret hennes. På denne måten kunne han gjøre seg om til en hvilken som helst person. Søster lot dette skje, og snart gikk Hermes rundt som en rik bondegutt under navnet Garient.

## ***Trivia***

1. Hermes er basert på den greske guden med samme navn
2. Hermes egenskap å snakke med fugler blir en gang beskrevet slik: *hadde noen duer fortalt Hermes om oppstyret.* Dette er svak referanse til det engelske "*a little bird told me –* "
Odilon Qancey

**Odilon Philippe Qancey** var en coastisk *petit prince* av Coast, og den eldre tvillingen av den første Qancey-keiseren, Édmound. Han var det andre barnet av Geoffroi og Aalis Qancey, og ble etterfulgt etter sin død av tre søsken: tvillingsøstrene Marie-Orianne og Rozenn og broren Flavien – moren hans døde ved nedkomsten av Flavien.

Aalis fødte Odilon og hans bror 19. mai 1380 A.Æ.. Odilon overlevde en knapp måned etter fødselen. Han ble funnet død en junimorgen av hans barnepike Étiennette d'Elvîr, som varslet familien. Aalis beskyldte henne for å stå bak Odilons død – mest sannsynlig fordi Étiennette var en podar eller fordi Aalis visste om hennes seksuelle affære med Geoffroi. Det var likevel mest sannsynlig at han led en krybbedød, og derfor er hans dødsårsak ukjent.

Den korte tiden Odilon levde, ble han og broren elsket høyt av faren mens moren – som var tvunget inn i ekteskap med Geoffroi – behandlet dem med total likegyldighet. Geoffroi hadde allerede vært med på fire dødfødsler med sin første kone, Anne Qancey, før hun døde av en infeksjon i livmoren. Han kom seg aldri etter alle disse barnefødslene, og ble bare holdt oppe av sin kjærlighet for barnepiken Étiennette og å se Odilons søsken vokse opp.

## Trivia

1. *Odilon* er den franske mannsformen av det germanske *Odilia*, som er avledet av de germanske navneelementene *odal* "fedreland" eller *aud* "velstand, formue".
2. *Philippe* er den franske formen av *Philip*, og kommer fra det greske Φιλιππος *(Philippos)*, og betyr "venn av hester".
3. *Qancey* er adaptert av det engelske *Quincey*, som kommer fra det latinske *Quintus*, som betyr "femte". I det gamle Roma ble navnet i tradisjon gitt til det femte barnet i en søskenflokk eller et barn født i årets femte måned, mai.
Roparzh Desjardins

* Marie-Agalé Foary

**Roparzh Charles-Antoine Desjardins** var en coastisk stallkar, senere greve av La Colline gjennom sitt ekteskap med Anastasie Périgord. Roparzh bragte to sønner med seg inn i ekteskapet, som det er antatt han fikk sammen med keiserinne Marie I av Tussarix.

Han var sønn av Marcelin og Lyna Desjardins, og var dermed involvert i et liv rundt embetsmenn og innflytelsesrike tredjestandsborgere.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Født og oppvokst i den coastiske byen Le-Port-Marécageux, tilhørte Roparzh en middelklassefamilie som livnærte seg på fiskeri og handle med nabobyene. Le-Port-Marécageux lå mot det nordlige Coast, og var et myrbefengt område. At Roparzh i det hele tatt overlevde barndommen var et under. Byen var på hans tid bebodd av i underkant 7 000 personer. Det er ukjent om han hadde noen søsken, men om han hadde det, overlevde de ikke barndommen – mest sannsynlig grunnet en drukningsulykke i ett av vannene utenfor byen.

I starten av tenårene dro han og moren, som var byens guvernør, til Versailles for å sverge sin troskap til fyrstedømmets nye herre: Geoffroi Qancey. Det var her han møtte på en ung vicomtesse Anastasie Pellaubin. Selv om han var klar over at hun var av for høy status til at de kunne giftes, satte han seg i fore at han skulle ekte henne én dag. Hun ble imidlertid ektet til baronett Pierrick Périgord på et senere tidspunkt.

Etter hans retur til Le-Port-Marécageux, var Roparzh overrasket over å se i hvor dårlig forfatning hjembyen hans var. Den lå bakenfor i utvikling, og han aktet å gjøre noe med det: som den neste guvernøren av Le-Port-Marécageux, nektet han å starte med et elendig utgangspunkt.

## ***Trivia***

1. *Roparzh* er den bretonske formen av *Robert*, et internasjonalt navn som kommer fra det germanske *Hrodebert* og betyr "berømmelse" og "lys".
2. *Charles* er den franske formen av *Karl*, og betyr "fri mann" eller "hær".
3. *Antoine* er den franske varianten av det romerske slektsnavnet *Antonius*, som betyr "blomst".
4. *Desjardins* er et fransk etternavn som betyr "fra hagen", med opphav i *jardins* "hage".
Åne

**Åne** er navnet på sønnen til to av Oldtidsgudene. Han er sønnen til Morrígan og Ares, og nevøen til gudene Helios og Minerva. Åne er husbonden til sin egen kusine: gudinnen Ane. Sammen med Ane, fikk Åne en datter: Aquila – og er dermed morfaren til Elementvokterne.

Ane plasseres i Oververdenen og dyrke plantene og dyrelivet. Åne blir plassert i Underverdenen for å ta imot de døde, og sørge for at ondskapen skal holdes i sjakk. Foreldrene forbød disse å møtes, da dette kunne skape kaos i balansen. Men etter mytologien, fortelles det at Åne og Ane møtte hverandre ved Krysningstreet. Her forførte de hverandre – i påsyn av gudene, til deres vrede.

Ane fødte senere datteren Aquila. Etter fødselen kom Minerva og Ares til fødestedet. Ares fanget Åne i en glasskrukke og tok ham med seg tilbake til Underverdenen. Åne ble drept av sine mor og far, og kroppen ble parert – og restene spredt utover havet. Dette ble øyene Inqui, Jipsir, Yugotivitas, Verana og Rast. Minerva tok Ane med opp til himmelen. Her valgte hun å spre sin datter til stjerner. Hver gang Helios ville kaste lys over jorden, ville han støte bort sin datter. Hun fikk aldri lenger se den frodige jorden i lyset, bare mørket.

I dag dyrkes Åne som en gud for seremonier og elskov.

## ***Galleri***

Åne og Ane blir funnet etter fødselen av Aquila
Visechef

**Visechefen** (også kjent som **sous chef**) var chefens stedfortreder og nestkommanderende i en herskapelig husholdning. Chefen sto for å lage maten på kjøkkenet, bestille varer og legge opp menyen for herskapet for hver dag; visechefen sto derimot for å lære opp nye personer, og som jobbet tett sammen med chef-en – men som tok seg mer av det praktiske.

Når chefen gikk av med pensjon, ble visechefen forfremmet til husholdningens nye chef.

## ***Kjente visechefer***

*Ettersom visechefer blir til en chef når den forrige forlater sin posisjon, se på listen for kjente chefer.*

## ***Hierarki***

Denne tabellen tar for seg tjenerstaben. I den ene kolonnen står de mannlige posisjonene, ved siden av står deres kvinnelige motpart. Lønnen er oppgitt i årslønn. Stillinger opphøyd med stjerne\* betyr at disse har egne posisjoner under seg med forskjellige roller.
Nolanhead

**Nolanhead** er et grevskap i Cadwallader, Avalon. Det er mest kjent for å ha vært hjemmet til Del Braidens forfader, Preston. Samtidig huser det konflikten om kontrollen over den antikke byen Derry og dets guvernørsete. Det blir ledet av en ukjent Menken-greve, som har en fjern slektning ved navn Marmaduke på Avalons halvøy: Flynn.

Gjennom årtusenene er Nolanhead kjent for å utvinne sine mange åkre for diverse korn å bringe til byene for å lage mel å selge, eller spesielle typer brød og andre bakevarer. I tillegg produseres det vin og øl i det sørlige Nolanhead, hvor både New Sanguis og Derry er hovedstadene for dette. Flere av byene er dessuten kjent for sine potter og krukker, og selges til adelshus eller rike familier i andre deler av kongeriket. Foruten om den særegne økonomien lever Nolanhead på gårdsdrift – da store deler av den alminnelige befolkingen består av livegne bønder.

Historisk sett har grevskapet vært under kontrollen til flere adelshus, først ut med Westbow-ene, etterfulgt av kongsætten Llywelyn. Dronning Eleonora Llywelyn ga allikevel denne posisjonen til datterens elsker, Kieron Gaws og hans slekt. Senere havnet det under kontrollen av huset Menken.

På det kunstneriske planet kommer byen Derry ut på toppen, Cadwalladers sentrum for filosofer, diktere og billedhuggere. Derry er allikevel også kjent for sine korrupte guvernører – fra en radikal reformator og løssluppen filosof, til en Katona-representant og Menken-enes nikkedukke.

## ***Trivia***

1. *Nolanhead* er inspirert av navnet på den skotske kystbyen Peterhead.
Ridder av Alessia

**Ridder av Alessia** er en avalonsk adelstittel som har vært i besittelse av minst to adelshus: Livingstone og Leutguard. Den første bæreren av denne tittelen var Wyvern Leutguard. Som ridder av Alessia, er en pålagt å tjene sin lensherre, hvilket i Leutguard-enes tilfelle var kongerekken av Flynn.

Under et ball arrangert av hertugen av Flynn, som Kent Sparrow snek seg inn på, kunngjorde butleren at ridderen av Alessia og hans hustru var ankommet.
Pythia

**Pythia** er en fiktiv gudinne. Hun ble skapt av Edens folk som en erstatning av Elementvokterne og Oldtidsgudene. Hun ble ofte avbildet med tre slanger: Constracta, Cnjaz og Clepot.

Istedenfor et tankesett med flere guder som skulle representere forskjellige elementer og hadde en viss makt over menneskene, valgte Edens folk å skape én gud. Prestene skapte også en profeti: "*Når Pythia værer kosmisk fare, skal hun – med hjelp av sine slanger – befri verden fra Vokternes øyne. Pythia vil sende verden inn i en ny tidsalder, og rense verden av syndere.*"

## ***Trivia***

1. Pythia har navnet sitt fra tittelen på høyesteprestinnen i Delfi.
Saint-Germain

**Saint-Germain** er et distrikt i Le Ryxân, Tussarix, hvor fattige samles for hyggestunder, men også for vanlige arbeidere. Laugene som hører til i Saint-Germain er salmakere, smeder og garvere; disse har kontakt med de mer rike herrene i Tussarix' hovedstad: Le Ryxân. Smedene lager våpen og hestesko til adelen og hæren; salmakerne lager heste- og seletøy, og vedlikeholder andre produkter som bruker lær; garverne skaper produkter av dyrehuder og -skinn, som blir gitt til adelen – men også til vanlige borgeres behov. Uansett hva du blir født som, er det bedre enn å bo i Saint-Jacques.

Etter revolusjonen som hadde herjet i Tussarix, innsatte Robespierre én forvalter med hjelpere som representerte hvert laug, for hver bydel. Disse menneskene skulle representere de forskjellige stendene og arbeidsgruppene i samfunnet. Lederen for Saint-Germain var Pierre Englas de Saint-Germain, og medhjelperne hans var oldermennene for salmakerne, smedene og garverne: Fidél Àlvara, Louise Dantès, og Dipèrre Cahin.
Symeon Gregorius

**Symeon Fiennes Gregorius** (232 – 271) var en avalonsk greve av Olwyn-upon-Streisand, en stilling han fikk av å tjene som kronprins Herleifrs prylegutt. Han var sønn av Julius og Elsa-Elena Gregorius, og dermed den yngre broren til fire andre søsken som enten ikke gjorde noe stort av seg, eller døde i ung alder.

Symeons far ønsket ikke Symeon å bli innblandet i det politiske livet og intrigene blant hoffet, men moren var av adelig rang og var irritert for å ha blitt giftet bort til en født livegen. Symeon ble derfor morens brikke i å sikre seg selv en god alderdom. Dette ble gjort ved at da kongen kunngjorde fødselen av sin sønn Herleifr, presenterte Gregorius-ene ham for huset Ewald og Rådet. Symeon konkurrerte med andre gutter, men Herleifr valgte ham framfor de andre.

Da guttene ble voksne, ble Symeon skjenket tittelen greve av Olwyn-upon-Streisand av den nå sittende kong Herleifr I av Flynn. Herleifr var imidlertid ikke en god leder, da han likte å bruke mer av tiden på å drive jakt eller arrangere fester. Derfor ble kunngjorde den umodne monarken at alle Gregorius-er skulle fungere som kongens droste: hans stedfortreder og høyre hånd. Symeon var oppmerksom på Rådets forræderiske hensikter overfor kongen, og tipset ham om dem. Dette igangsatte en renselse av de illojale medlemmene, som hadde sverget sin troskap til den avdøde kong Ásketill av Flynn. Symeon tjente tilnavnet **Symeon Slange**, da det var han som tok seg av utrenskningene på kongens ordre – og myrdet alle de illojale rådsmedlemmene ved å legge en giftig slange i sengen deres.

Da Symeon døde, gikk stillingen som greve av Olwyn-upon-Streisand og droste over til hans sønn.
Therese Harden

**Therese Harden** var en avalonsk adelskvinne fra huset Harden. Hun var en nådeløs politiker, og var grunnleggeren av Føniksordenen.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

#### ***Familie***

Født som fjerde barn av Philip og Magdalene Harden, Therese var lite verdsatt av foreldrene. Hun valgte derfor i en alder av syv år, å dra sin vei.

#### ***Flukten til Duchy***

Therese hadde pakket med seg kun viktige saker for en syvåring: leker, et par sett klær, noen penger og mat. Hun gikk på sine egne ben fra Harden – en by sørvest for Osmosis – til Duchy. På hele denne ferden hadde Therese blitt tatt imot av eldre bondekoner og deres mann. Da hun hadde lagt fra seg én tredjedel av distansen mellom henne og Osmosis, hadde bondefamilien hun møtte på, vært så elskverdige å kjøre henne til Duchy. Mannen skulle dit for å kjøpe mer fôr til dyrene på gården.

Vel fremme i Duchy, tok Therese avskjed med bonden og tigde til seg mat for resten av reisen. Hun aktet seg til London, men trengte proviant på veien. Therese gikk derfor rundt i Duchy i lang tid før hun ble lagt merke til. Hun hadde begitt seg inn i Duchys rikere distrikter, og klærne hennes sømmet seg ikke en tur der. Hun hadde vært nødt å selge de resterende for å kjøpe mat hos mer irrasjonelle bønder. De offentlige tjenestemennene anholdt Therese for å trenge seg inn på privat eiendom (egentlig hadde hun bare gått i gatene i den rike bydelen). Som straff, fikk Therese syv år med samfunnstjeneste.

Hun slapp ut ett år før tiden grunnet god oppførsel. Det siste året måtte allikevel leves på et fattighus, og prøvde hun å flykte ville hun bli straffet med dobbelt så mange år hun allerede hadde tjent. Therese var allerede 13; med en fordobbelt dom, ville hun ikke slippe unna før hun var 27. Hun fant det derfor formålstjenlig å leve på fattighuset fram til hun ble 14.
Théodore Bernajou

**Théodore Bernajou, baron de St. Décvoir** var en podarixisk adelsmann fra Le Rapordoin. Han var far til Édmound og Paulette Bernajou – som han hadde fått med sin kone Madeleine. Théodore var et medlem av Kanselliet i Podarix, frem til sin død.

Han tjente under Rikskansler Charles-Henri. Charles-Henri ble snart syk etter fødselen av sin sønn Julién, og døde. Den offisielle forklaringen var en hjerneblødning, men sannheten var at hans kone, Thérèse, hadde fått ham forgiftet for å unngå incest-skandalen hun hadde med sin bror. Julién var nemlig produktet av Thérèse og hennes bror Armand. Med døden av hennes mann ble hun kronet til ny Rikskansler av Podarix, og fikk dermed kontroll over nasjonens Kanselli. Hun utpekte sin bror til hennes gemal – men deres ekteskap ble gjort i smug, og han ble derfor aldri offisielt gjort til leder av nasjonen.

Da Julién begynte å nærme seg alderen til å bli Rikskansler av Podarix, tenkte Thérèse ut en måte å få sønnen sendt i eksil. Thérèse hadde fått smaken av makt, og nektet å gi den fra seg bare fordi loven sa det. Etter en lang rådslagning med Kanselliet – og etter at Théodore og Olivier de Nortier hadde "forsvunnet" – ble det vedtatt at en Rikskansler av Podarix ikke kunne miste makten før denne døde.

Senere arrangerte Thérèse en bankett for resten av familiene til Pimpodanene og Bernajouene. Under banketten døde alle medlemmene av familiene.
Heidos av Eden

## Heidos I

**Heidos** var en halvgud skapt av Vokterne. Hans oppgave som keiser av Oververdenen, var – sammen med Persofene – å hindre Edens folk å ta til motmæle ovenfor de ni Vokterne. Mot slutten av Første Æra brøt Vokterkrigen ut, og Persofene skapte – med evnene som var gitt til henne av vokterne – temmere. Heidos sto for å lære dem opp – mens Persofene sto for ledtoget.

Heidos ble drept av Abbas under slaget om Dol Erimar.

## ***Biografi***

### **Skapelse**

Skapt av Elementvokterne for å holde menneskene i sjakk – og sørge for at Abbas og Sabba ikke egget til opprør – Heidos ble skapt med hjelp av mørke, lys og ild. Mørket for å skape skjelettet og gi ham en karisma av alvorlighet – inkludert kunnskap; lyset for å få ham til å ligne et menneske; ilden til å gi ham en sjel og livet selv. Heidos ble bragt til Oververdenen gjennom et meteorittnedslag som delte et fjell i tre. Da fjellet raste sammen, var det stor tempel som sto igjen: Forbundstempelet. På motsatt side av kontinentet slo en annen meteoritt ned i et fjell, og skapte dermed Voktertempelet. Vokteren her ville bli Heidos forbundsfelle: Persofene. Disse nedslagene kunne ikke unngå å bli lagt merke til – heller ikke skadene de påførte. Abbas og Sabba ble enige om å dra og undersøke fjellene – ett hver. Abbas ble overrasket over å se mannen der: Heidos hadde allerede begynt å skape seg et forsvarsverk ved hjelp av lyn og mørke, blandet med ild. Da Abbas nærmet seg, tok Heidos imot ham uten særlige høfligheter. Han fortalte at han hadde blitt sendt av Elementvokterne for å holde orden blant Edens folk, og for å tøyle Abbas og Sabbas makt.

### **Hersker**

Heidos hersket over Oververdenen sammen med Persofene fra år 68 i Første Æra frem til år 3612 i samme æra. I løpet av de 3544 årene han hersket, var det ingen som satte seg opp mot ham. Han innførte lover som skulle håndheves – og som ble straffet med døden om de ble brutt. I hans år som hersker, bar han tittelen Hans Kongelige Høyhet Heidos, keiser av Oververdenen; hersker av Eden. Hans forhold med Persofene var ikke lidenskapelig, men nært. De var blitt ektet under en seremoni som Persofene selv hadde skrevet.

Én dag i løpet av regjeringstiden – nokså tidlig – ble Heidos og Persofene oppsøkt av halvgudene Hermes og Hløkk. Med sin hjelm og sandaler skulle Hermes dra mellom Over- og Underverdenen med beskjeder, og ta imot de døde; han kunne også opptre som spion ved å fly over skyene, bruke duene. En annen ting var at han var leddet mellom dem – Persofene og Heidos – og Vokterne. Da de to kongelige halvgudene spurte hva Hløkk skulle gjøre, svarte hun at hun skulle vandre over slagmarker og inn i hus for å samle sjelene i de døde kroppene. Hun ville bringe vasen sin til Krysningstreet og vanne det med sjelene hun hadde samlet; sjelene ville følge røttene til Underverdenen.

## ***Trivia***

1. *Heidos* er adaptert fra den greske poeten Hesiod
2. Heidos er her avbildet av kong Salomo