recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Сузір'я (космічна програма)

Цей термін має також інші значення. Докладніше — у статті Сузір'я (значення).

**«Сузір'я»** (англ. *Constellation*) — космічна програма розвитку пілотованої космонавтики в США, яка розроблялася і здійснювалася NASA з 2004 по 2010 роки. В травні 2011 року NASA оголосила про продовження робіт по зміненому кораблю з програми для пілотованих польотів на орбіту Землі, астероїди і Марс, а в вересні 2011 року — представило проект нової надпотужної ракети-носія SLS замість аналогічного більшого носія.
Проект «Сузір'я» — комплексний проект, в рамках якого розроблялася нова космічна техніка і планувалося створення необхідної інфраструктури для забезпечення польотів нового космічного корабля на Місяць, створення постійної бази на Місяці і, в перспективі, польотів на Марс.

## Розробки програми «Сузір'я»

В рамках програми «Сузір'я» розроблялися:

* новий пілотований дослідницький корабль **«Оріон» (англ. Crew Exploration Vehicle — CEV)**;
* потужна ракета-носій **«Арес-1» (Crew Launch Vehicle — CLV)** для виходу на орбіту Землі пілотованого дослідного корабля;
* надпотужна ракета-носій **«Арес-5» (Cargo Launch Vehicle — CaLV)** для виходу корабля за межі орбіти Землі;
* місячний модуль **«Альтаїр» (Lunar Surface Access Module — LSAM)**, призначений для посадки на Місяць і зльоту з його поверхні.

**«Сузір'я»** — це комбінація великих і малих систем, які повинні були забезпечити людям необхідні можливості для дослідження Сонячної системи. Програма «Сузір'я» мала на меті знизити ризик і вартість польотів на Місяць і забезпечити основу для майбутніх пілотованих польотів на Марс.

**«Сузір'я»** — це проект, в якому брали участь різні дослідні центри як всередині НАСА, так і інших фірм, підприємств, університетів.

## Зв'язок з програмою «Аполлон»

Багато нових космічних систем розроблялися на основі компонентів, що вже використовувалися в системі «Спейс Шаттл». Для побудови нового пілотованого корабля планувалося використовувати успішний досвід програми «Аполлон».

Розроблялася нова техніка для польотів на Місяць. В програмі «Аполлон» командний модуль космічного корабля разом із місячним модулем запускався однією ракетою-носієм **«Сатурн-5»**. Розподіл командного модуля з місячним модулем здійснювалося на навколомісячній орбіті. В програмі «Сузір'я» передбачався роздільний старт пілотованого корабля і місячного модуля, з'єднання їх на навколоземній орбіті, переліт на навколомісячну орбіту, розз'єднанняі висадка екіпажу на Місяць в місячному модулі. Важливим є той факт, що на відміну від «Аполлона», екіпаж якого складався з трьох астронавтів, з яких лише двоє здійснювали посадку на Місяць, екіпаж «Оріона» складався з чотирьох людей і повинен здійснювати посадку в повному складі. Орбітальний корабль в цей час залишався б на орбіті Місяця в автоматичному режимі.

## Закриття програми «Сузір'я»

На початку лютого 2010 року програма була офіційно згорнута за рішенням 44-го президента США Барака Обами в зв'язку з переглядом підходу реалізації космічних місій і недостатнім фінансуванням, викликаним світовою фінансовою кризою і рекордним дефіцитом бюджету США.
Межа Оорта

**Межа Оорта** — межа густини речовини в галактичній околиці Сонця, яка потрібна для пояснення спостережуваного гравітаційного поля.
Значення межі ρ=0,13 *M*☉/пк³ = 8,88×10-24 г/см³.

Межу названо ім'ям нідерландського астронома Яна Оорта, який дослідив її 1932 року. Термін «межа» походить від того, що Оорт розумів, що густина галактичного диска є не тільки функцією відстані від центру галактики, а й функцією висоти від площини галактики, оскільки основна частина маси сконцентрована у досить вузькому шарі товщиною кількасот світлових років. Висота Сонця відносно площини Галактики в першій половині 20-го століття не була відома, але було очевидно, що густина в околицях Сонця менша або дорівнює густині в диску на нульовій висоті, отже спостережувана в околицях Сонця густина є нижньою межею.

## Цікавинки

* Іноді помилково Межею Оорта називають Зовнішню межу хмари Оорта, це сталося з-за того, що онлайн-енциклопедія Дарлінга, колись містила некоректну статтю про Межу Оорта як зовнішню межу Хмари Оорта, на її основі в англійській Вікіпедії з'явилась така стаття з посиланням на вебархів, що містить цю сторінку енциклопедії Дарлінга, проте цю некоректність в самій енциклопедії Дарлінга було усунуто.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Оорта межа // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 331. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Бозонна зірка

**Бозонна зірка** — гіпотетичний астрономічний об'єкт, що складається з бозонів (на відміну від звичайних зірок, що складаються переважно з ферміонів). Для того, щоб подібний тип зірок міг існувати, повинні існувати стабільні бозони з малою масою. Станом на 2002 рік немає ніяких вагомих підстав припускати, що подібні зірки існують, а єдиним відомим стабільним бозоном є фотон — безмасова частинка, яка завжди рухається зі швидкістю світла. Подвійні бозонні зірки, можливо, можуть бути виявлені за їх  гравітаційним випромінюванням.

Бозонні зірки могли сформуватися в результаті  гравітаційного колапсу на початкових стадіях розвитку Всесвіту після  Великого вибуху.  Надмасивна бозонна зірка може, принаймні теоретично, перебувати в центрі галактики, і це може пояснити деякі властивості активних ядер галактик. Бозонні зірки також розглядаються як можливі складові  темної матерії.

## Див. також

* Кваркова зірка
* Преонні зірки
* Біла діра
Орбіта

**Орбі́та** (від лат. *orbita* — колія, дорога, шлях) — рух матеріальної точки в полі сил, що на неї діють. У найпростішому випадку орбіта двох тіл це коло або еліпс, фокус якого розташовано в центрі мас системи. Орбіта може мати складнішу форму, якщо на тіло впливають багато силових полів.

Проблема прогнозування руху у разі трьох масивних тіл отримала назву задачі трьох тіл. Аналітичного вирішення цієї задачі у загальному випадку не існує, частковими рішеннями є точки Лагранжа.

## Кеплерівські орбіти

Деякий час вважалося, що планети Сонячної системи рухаються навколо Сонця круговими орбітами. Після довгих та невдалих спроб обчислити кругову орбіту для Марса німецький астроном Йоганн Кеплер спростував це твердження та згодом, використовуючи дані вимірювань Тихо Браге, встановив закони руху планет навколо зорі. Закономірності було сформульовано у три основних закони, що мають тепер назву законів Кеплера:

1. Всі планети обертаються навколо Сонця орбітами, що мають форму еліпса, в одному з фокусів якого розташовано Сонце.
2. Радіус-вектор планети (тіла Сонячної системи) за рівні проміжки часу описує рівновеликі площі.
3. Квадрат періоду обертання планети навколо Сонця прямо пропорційний кубу великої півосі еліпса.

Кеплерівські елементи орбіти:

* велика піввісь (англ. *a*) (або фокальний параметр)
* ексцентриситет (*e*)
* нахил орбіти (*і*) до основної координатної площини
* довгота висхідного вузла (Ω, *node*)
* аргумент перицентру (ω, *peri*)
* час проходження небесного тіла через перицентр (T0)

Ці елементи однозначно визначають орбіту незалежно від її форми (еліптичної, параболічної чи гіперболічної). Основною координатною площиною може бути площина екліптики, площина галактики, площина земного екватора тощо. У такому разі елементи орбіти задаються відносно обраної площини.
Метеоритика

**Метеори́тика** — наука на стику астрономії і геологічних наук, що вивчає рух метеорних тіл, їх взаємодію з атмосферою при падінні на Землю, склад й інші властивості метеоритів, з метою зрозуміти походження і розвиток Сонячної системи.

Метеоритика, як розділ астрономії також називається **Метеорна астрономія** і тісно пов'язана з іншими науками про космос, такими як астероїдна астрономія, кометна астрономія, планетологія, космогонія, фізика міжзоряного середовища, теорія еволюції зірок.

Метеоритика, як розділ геології, вивчає склад, властивості та походження метеоритів.

## Література

* Космічна мінералогія : Текст лекцій / Є. М. Сливко; Львів. нац. ун-т ім. І.Франка. - Л., 2002. - 93 c.
* Проблемы космохимии и метеоритики. [Сб. докл. юбилейного пленума Ком. по метеоритам АН УССР совместно с Комис. по космохимии и метеоритике при Отд-нин наук о Земле и Космосе АН УССР. Под. ред. д-ра геол.-минерал. наук Э. В. Соботовича]. - К.: Институт геохимии и физики минералов АН УССР, 1973.
* *Воронцова-Вельяминов Б. А.* Астрономия. 11 класс. — М.: 1989. — 159 с.
* *G. J. H. McCall,* ed. (2006). The history of meteoritics and key meteorite collections: fireballs, falls and finds. London: Geological Society. ISBN 978-1862391949.

## Посилання

1. ↑ {{{2}}} // Велика радянська енциклопедія / гол. ред. А. М. Прохоров. — 3-є вид. — Тома 1–30. — М.: «Радянська енциклопедія», 1969–1978. (рос.)
.

* Міжнародна Метеорна Організація.
* Форум російської спільноти ентузіастів метеоритики.
* Російський сайт присвячений метеоритам.
* Експозиція метеоритів в Мінералогічному музеї імені О. Е. Ферсмана РАН.
Глобула (астрономія)

**Гло́були** (від лат. *globulus* — «кулька») — в астрономії, невеликі (діаметром 0,05 — 0,20 пк) темні газопилові туманності, що виразно виділяються на тлі світлих туманностей або на тлі зір. Часто бувають оконтурені світлим обідком (римом).

За морфологічними ознаками поділяються на такі групи:

* Кометарні глобули
* Слонячі хоботи
* Глобули Бока
Перигей

**Периге́й** (грец. *περίγειος*, букв. «навколоземний») — найближча до Землі точка навколоземної орбіти небесного тіла, зазвичай Місяця або штучного супутника Землі.

Відстань від перигею до центру Землі називається *перигейною відстанню*.

Збурюючі сили викликають зміну положення перигею в просторі. Так, унаслідок дії збурюючої сили Сонця перигей Місяця рухається по орбіті в той самий бік, що й Місяць, здійснюючи повний оберт за 8,85 років. Зсув перигею штучних супутників Землі зумовлений головним чином відмінністю форми Землі від кулі, причому величина й напрям цього руху залежать від нахилу площини орбіти супутника до площини земного екватора.

## Дивіться також

* Апогей — найвіддаленіша від Землі точка навколоземної орбіти.
* Перигелій — найближча до Сонця точка навколосонячної орбіти.
* Перицентр — узагальнена (для довільних орбіт) назва найближчої до центрального тіла точки.

## Джерела

* Перигей // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 349. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Сфера Дайсона

**Сфера Дайсона** (англ. *Dyson sphere*) — гіпотетичний астроінженерний проект, запропонований Фріменом Дайсоном 1960 року в статті «Пошуки штучних зоряних джерел інфрачервоного випромінювання» в науковому журналі «Science». Є відносно тонкою сферичною оболонкою великого радіусу (порядку радіуса орбіти планети) із зорею в центрі.

Пошук Сфер Дайсона вважається перспективним напрямом програми SETI. Споруда цих масштабів може бути виявлена за ІЧ-випромінюванням з нетиповим спектральним розподілом. Для пошуку сфер Дайсона планується використати телескоп Спітцер.

## Походження концепції

Вперше штучну конструкцію навколо зорі, яка збирає її енергію, описав письменник-фантаст Олаф Стейплдон у романі «Творець зірок» (1937). Фрімен Дайсон почерпнув ідею саме звідти. Вчений міркував, що потреби енергії в кожної людської (технологічної) цивілізації постійно зростають. Отже, колись людство потребуватиме весь обсяг енергії, що виділяється Сонцем.

## Загальний опис

Ідея Дайсона полягала в тому, що розвинута цивілізація прагнутиме максимально використати енергію випромінювання своєї зорі й оточить її суцільною сферою, яка не пропускатиме випромінювання зорі назовні. Однак така сфера, маючи власну температуру, випромінюватиме в інфрачервоному діапазоні, як будь-яке нагріте тіло. Тому для виявлення позаземної цивілізації потрібно шукати в космосі зорі з нестандартним спектром випромінювання.

На думку Дайсона, якщо сфера була б відносно тонкою сферичною оболонкою великого радіуса (приблизно радіуса планетних орбіт) із зорею в центрі, то розвинена цивілізація могла б використовувати подібну споруду для повної утилізації енергії центральної зорі та/або для розв'язання проблеми життєвого простору.

За розрахунками, для побудови Сфери Дайсона навколо Сонця необхідна речовина в кількості, яка дорівнює масі Юпітера. У цьому випадку радіус сфери становитиме близько 1,5×1011 метрів. Вчений пропонував добувати матеріал через руйнування планет шляхом зміни швидкості їх обертання. Так, якщо навколо планети уздовж ліній широти прокласти металеві ізольовані дроти, а також через саму планету перпендикулярно до ліній широти, та замкнути через металеві провідники, виведені на планетоцентричну орбіту або через плазму в магнітосфері, планета стане якорем гігантського електромотора. Залежно від напрямку струмів планета може прискорюватися або сповільнюватися. Прискорюючи обертання планети, можна довести її швидкість до величини, при якій екваторіальні області планети будуть відриватися і відлітати в космічний простір.
Головна послідовність

.

**Головна послідовність** — це вузька смуга на діаграмі Герцшпрунга—Рассела, яка перетинає діаграму по діагоналі — з лівого верхнього до правого нижнього кута діаграми. На ній розташовується понад 90% усіх відомих зірок Чумацького Шляху, зокрема Сонце.

Джерелом енергії зір головної послідовності є термоядерні реакції, у яких водень перетворюється на гелій. За сучасною теорією зоряної еволюції, час «спалювання» водню у ядрі зорі порівняно великий й залежить від її маси. Для Сонця він становить близько 10 млрд років, для інших зір він приблизно дорівнює

10

M

3

{\displaystyle {\frac {10}{M^{3}}}}

 млрд років, де M — маса зорі (у масах Сонця). Стадія перебування на головній послідовності — найтриваліший етап еволюції зорі. Цим і пояснюється переважна концентрація зірок на ділянці головної послідовності.

## Див. також

* Діаграма Герцшпрунга — Рассела
* Нуклеосинтез
* Спектральний клас
* Білий карлик
* Наднова зоря
* Чорна діра
* Алголь

## Посилання

1. ↑ Головна послідовність // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 115. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Ендопланета

Ендопланета (дав.-гр. ἔνδον, έντός – усередині) або планета Сонячної системи — планета яка обертається навколо Сонця й входить до складу Сонячної системи.

Найбільш відомі ендопланети це Меркурій, Венера, Земля, Марс, Юпітер, Сатурн, Уран, Нептун.

В класичній астрономії термін «ендопланета» не використовується, проте застосовується в астробіології як протиставлення «екзопланеті» та в літературі з колонізації Сонячної системи.

## Див. також

* Колонізація Сонячної системи
* Сонячна система
* Екзопланета

## Джерела

* ASA 2018
* ADS
Тихо Браге

**Ти́хо Бра́ге** (дан. *Tycho Brahe*; \*14 грудня 1546, Кнутструп, Данія — †24 жовтня 1601, Прага) — данський астроном, астролог і алхімік.

## Біографія

Свою наукову діяльність Тихо Браге присвятив спостереженням неба. На невеликому острові Гвен він побудував унікальну обсерваторію Ураніборг («Небесний замок»), пізніше — «Зоряний замок», де протягом 21 року проводив численні спостереження за небесними світилами. Більшість інструментів Тихо Браге зробив сам. Йому вдалося досягти високої точності на інструментах без оптичних пристосувань. Небувалої точності спостережень він домігся не тільки збільшенням розмірів інструментів (найбільшим був шестиметровий квадрант), але і розробкою нових методів спостережень.

Спостерігаючи 1572 нову зорю, а 1577 яскраву комету, Браге довів, що ці світила є небесними тілами (до Браге комети та нові зорі відносили до верхніх шарів земної атмосфери). Разом з тим Браге не визнавав геліоцентричної системи світу і помилково вважав, що Сонце обертається довкола Землі, а планети довкола Сонця. Браге зазнав переслідувань від своїх противників і 1597 змушений був емігрувати з Данії до Німеччини, а через два роки до Праги, на околиці якої почав створювати нову обсерваторію. Смерть перешкодила йому закінчити цю справу. Його могила знаходиться в Тинському храмі на Старомєстській площі в Празькому Старому Місті.

## Спадщина

Тихо Браге склав нові точні сонячні таблиці й уточнений каталог 800 зірок. Він відкрив дві нові нерівномірності («нерівності») у русі Місяця, періодичну зміну нахилу місячної орбіти до екліптики, а також зміни в положенні місячних вузлів. З ім'ям Тихо Браге зв'язане відкриття наднової зірки у сузір'ї Кассіопеї і перший обґрунтований спостереженнями висновок про неземну природу комет.

Протягом 16 років Тихо Браге вів спостереження за планетою Марс. Матеріали цих спостережень допомогли його помічникові — німецькому вченому Йоганну Кеплеру відкрити закони руху планет.

## Джерела

* Українська радянська енциклопедія : у 12 томах / за ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
Мала планета

Не слід плутати з Карликова планета.
**Мала́ плане́та** (*плането́їд*) — небесне тіло що має орбіту навколо Сонця і не є повноцінною планетою чи кометою.

Малими планетами можуть бути: карликові планети, астероїди, троянці, кентаври, об'єкти поясу Койпера та інші транснептунові об'єкти.

Відомо декілька сотень тисяч малих планет. За орбітами вони поділяються на:

* астероїди
	+ астероїди головного поясу
	+ навколоземні астероїди
		- група Атона
		- група Аполлона
		- група Амура
	+ троянські астероїди Землі
	+ троянські астероїди Марса
	+ троянські астероїди Юпітера
* віддалені малі планети — збірна назва
	+ кентаври
	+ троянські астероїди Нептуна
	+ транснептунові об'єкти
		- об'єкти поясу Койпера
			* плутіно
		- об'єкти розсіяного диску
		- відособлені транснептунові об'єкти
		- об'єкти хмари Оорта
Перша космічна швидкість

**Пе́рша космі́чна шви́дкість** — швидкість, яку, нехтуючи опором повітря та обертанням планети, необхідно надати тілу, для переміщення його на кругову орбіту, радіус якої рівний радіусу планети.

Поняття першої космічної швидкості є досить теоретичним, оскільки реальні кораблі мають свій власний двигун і крім того, використовують обертання Землі.

Для обчислення першої космічної швидкості необхідно розглянути рівність відцентрової сили та сили тяжіння, що діють на тіло на орбіті.

m

v
1
2

R

=
G

M
m

R
2

;

{\displaystyle m\frac{v\_1^2}{R}=G\frac{Mm}{R^2};}

v
1

=

G

M
R

;

{\displaystyle v\_1=\sqrt{G\frac{M}{R}};}

Де *m* — маса снаряду, *M* — маса планети, *G* — гравітаційна стала (6,67259•10−11 м³•кг−1•с−2),

v
1

{\displaystyle v\_1\,\!}

— перша космічна швидкість, *R* — радіус планети. Підставляючи чисельні значення (для Землі, *M* = 5,97•1024 кг, *R* = 6 378 000 м), отримаємо

**v
1

=

{\displaystyle v\_1=\,\!}

7,9 км/с**
Першу космічну швидкість можна визначити через прискорення вільного падіння — оскільки *g* = *GM*/*R*2, то

v
1

=

g
R

;

{\displaystyle v\_1=\sqrt{gR};}

.
## Див. також

* Друга космічна швидкість
* Третя космічна швидкість
* Четверта космічна швидкість
Кутова хвилина

**Кутова хвилина**, також **Міну́та** (лат. *minuta* — «маленька, дрібна») — одиниця плоского кута, що дорівнює 1/60 градуса, позначається одинарним штрихом ′ (не плутати з одинарними лапками). Метрична мінута — десятитисячна частка прямого кута.

Оскільки 1 градус кута становить 1/360 частину кола, 1 кутова мінута становить 1/21 600 частину кола. Кутова мінута застосовується в галузях науки й техніки, що потребують точного вимірювання кутів, як-от навігація, оптика, астрономія, балістика.

В Україні у сфері законодавчо регульованої метрології офіційно назва цієї одиниці визначена як «хвилина».

В англомовній літературі застосовується позначення MOA (англ. *arcminute, minute of arc, minute of angle - мінута дуги*).

## Навігація

Одна морська миля за початковим визначенням дорівнює довжині у одну мінуту дуги за мерідіаном (по екватору Землі).

Одиниця швидкості — морський вузол — визначена як «одна морська миля на годину», себто здатність змінити свою координату на 1′ за годину.

## Офтальмологія

Нормативно прийнята роздільна здатність ока здорової людини, себто здатність розрізнити найменший елемент, або проміжок між двома об'єктами — саме одна мінута дуги («гострота зору 1.0», в англомовній літературі — «Visual Acuity 20/20»)

## Застосування в стрілецькій справі

 *Докладніше: MOA*
Кутова мінута має широкий вжиток у збройній промисловості і стрілецькій справі, особливо в снайперській. Частково причина такої популярності полягає в тому, що відхилення в одну кутову мінуту досить точно (5 %) відповідає 1 дюйму на відстані в 100 ярдів — традиційній відстані для стрілецьких тирів в англомовних країнах з імперською системою мір. У метричній системі 1 кутова мінута еквівалентна зміщенню 2,91 см на відстані 100 м.

Високоточні приціли мають шкалу розмічену в мілірадіанах або кутових хвилинах, з поділками поправок відповідно 1/10 міл або 1/4′ (чи навіть 1/8′ для бенчресту). Поділка в 1/4′ є дещо точнішою порівняно з 1/10 мілірадіану (1/4′ = 0.072 міл).

## Примітки

1. ↑ Мінута // Словник української мови : в 11 т. — К.
 : Наукова думка, 1970—1980.
2. ↑ Наказ Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 25.08.2015 № 914. Про затвердження визначень основних одиниць SI, назв та визначень похідних одиниць SI, десяткових кратних і частинних від одиниць SI, дозволених позасистемних одиниць, а також їх позначень та Правил застосування одиниць вимірювання і написання назв та позначень одиниць вимірювання і символів величин.
Ергарт (супутник)

**Ергарт** (англ. *Earhart*) — мінімісяць, один з супутників-пастухів Сатурна.

Супутник є мінімісяцем Сатурна, котрий також називають «пропелером Транс-Енке». Радіус місяця становить менше 1 000 метрів. Він рухається орбітою на відстані в 133 798 км від Сатурна, у зовнішній частині кільця А, ззовні від проміжку Енке, тому власне й називається «Транс-Енке».

Супутник названо на честь американської авіаторки Амелії Ергарт.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5
Тихея

**Тихея**  (*англ.* **Tyche**, також **Hercolubus**) — гіпотетична планета, газовий гігант, розташований, як вважається, у хмарі Оорта, у зовнішній частині Сонячної системи. Астрономи Джон Матіс і Данієль Вітмаєр з Університету Луїзіани в Лафаєті неодноразово стверджували, що мають докази її існування, які ґрунтуються на неправильній поведінці (масовій появі час від часу у внутрішній частині Сонячної системи) довгоперіодичних комет. Вони зазначили, що якщо Тихея існує, вона повинна бути виявлена в архіві даних, зібраних космічним телескопом WISE. Однак деякі астрономи висловлювали скептицизм щодо існування цього об'єкта. Аналіз даних, зібраних телескопом WISE, практично виключив можливість існування такої планети.

## Історія

Д. Матіс уперше припустив існування планети Тихея 1999 року, виходячи з отриманого зсуву в точках походження довгоперіодичних комет. Замість поширеного переконання, що комети прибувають із випадкових точок на небі, Матіс дійшов висновку, що насправді вони об'єднані в групи за нахилом екліптики і виходять із хмари Оорта. Такі кластери можуть бути пояснені результатом взаємодії з невидимим об'єктом, розміром щонайменше з Юпітер.

Альтернативні пояснення надходження комет у внутрішню частину Сонячної системи припускають наявність зірки-«компаньйона» Сонця, що впливає на них своєю гравітацією, — коричневого карлика Немезиди, орбіта якої пролягає за хмарою Оорта й має дуже великий ексцентриситет. Утім, на думку групи астрономів Університету Луїзіани, у Сонячній системі може існувати ще одна планета-гігант, що перебуває на традиційній круговій орбіті в хмарі Оорта на відстані прибл. 0,5 світлового року (30 тис. а. о.) від Сонця. Дослідивши орбіти крижаних комет, група Матіса припустила, що близько 20 відсотків комет, які потрапляють у Сонячну систему, «втягуються» гравітаційними силами масивного космічного об'єкта, який перебуває в хмарі Оорта та має масу принаймні в 1,4 рази більше Юпітера, але не є зіркою — інакше відсоток захоплених гравітаційним полем комет був би набагато більший.

Зі слів авторів теорії, деякі з крижаних комет, виштовхуваних Тихеєю, досягають двох кілометрів у діаметрі й становлять потенційну небезпеку для Землі — аж до спричининення масових вимирань і спустошень у біосфері (приблизно раз на 26 мільйонів років). Також ними передбачається, що існування цього гіпотетичного об'єкта дає змогу пояснити своєрідність орбіти транснептунового об'єкта Седни. Однак вибірка, на основі якої зроблені ці припущення, була невеликою, і результати цих досліджень поки вважаються недостатньо переконливими.

Деякі дослідники вважають, що така велика планета як Тихея не могла сформуватись на околицях Сонячної системи, тому, якщо вона й існує, то була захоплена гравітаційним полем Сонця, а сформувалась в іншій зоряній системі.

## Походження назви

Тихея (грец. *Τύχη*) — богиня фортуни у грецькій міфології. Назву було обрано на противагу Немезиді — богині відплати. Отже, виходить, що Тихея — це ім'я «доброї сестри-суперниці» Немезиди.

## Див. також

* 258 Тихея
* Немезида (зоря)
* Гіпотетична п'ята планета-гігант
* Нібіру
Андромеда (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я

**Андромеда** (лат. *Andromeda*) — сузір'я північної півкулі зоряного неба, назване на честь героїні грецького міфу Андромеди, вродливої доньки Кассіопеї. Сузір'я доволі легко відшукати на небосхилі. Достатньо знайти Великий Квадрат, верхня ліва зоря якого є α Андромеди, яка разом з β,γ і δ утворюють майже пряму лінію. Примітне насамперед завдяки тому, що містить одну з найвідоміших галактик — Туманність Андромеди (М 31) — найближча до нас спіральна галактика, яку помітно навіть неозброєним оком. В середніх широтах сузір'я найкраще видно влітку, восени і зимою, найкраще — в листопаді.

## Історія

Одне із стародавніх сузір'їв. Включене до каталогу зоряного неба Клавдія Птолемея Альмагест.

Існує кілька варіантів грецького міфу про **Андромеду**. В одному з них говориться, що Кассіопея вихвалялася своєю вродою, говорила, що красивіша за будь-яку німфу Посейдона, в іншому мати так вихваляла Андромеду. За це Посейдон накликав на царство Кефея (батько Андромеди) Ефіопію морське чудовисько, яке спустошувало володіння царя. Дізнавшись від Оракула, що чудовисько зникне лише після того, як йому пожертвують Андромеду. Бідолашну дівчину прикували до скелі, але її врятував Персей, убивши потвору. Боги ж після смерті героїв перетворили їх на сузір'я, зокрема Кефей, Кассіопея, Персей і Андромеда знаходяться поряд в північній півкулі небесної сфери, а сузір'я Кит, яке асоціюється зі згаданим морським чудовиськом — в екваторіальній.

## Помітні об'єкти

* Альферац — найяскравіша зірка;
* Іпсилон Андромеди — перша зірка, навколо якої було відкрито планетну систему;
* NGC 752 — велике розсіяне скупчення зірок;
* Планетарна туманність NGC 7662;
* М 31 (NGC 224) — одна з найвідоміших галактик — Туманність Адромеди.

## Галерея

Зорі сузір'я Андромеди, видимі неозброєним окомФігура Андромеди на нічному небі.Сузір'я Андромеда за Гевелеєм (Uranographia 1690 рік)Сузір'я Андромеди із «Дзеркала Уранії», набору тематичних карток опублікованих у Лондоні, бл. 1825
Друга космічна швидкість

**Дру́га космі́чна шви́дкість** — мінімальна швидкість, яку необхідно надати тілу на поверхні планети (або іншого масивного небесного тіла), щоб воно вийшло за межі гравітаційної дії цієї планети.

Для Землі друга космічна швидкість дорівнює 11,2 км/с. Друга космічна швидкість залежить тільки від маси планети, а не залежить від маси тіла, яке покидає її.

## Виведення формули

Для отримання формули другої космічної швидкості зручно спростити задачу — спитати, яку швидкість отримає тіло на поверхні планети, якщо буде падати на нього з нескінченості. Зрозуміло, що це буде саме тою швидкістю, яку треба надати тілу на поверхні планети, щоби вивести його за межі її гравітаційного впливу.

За законом збереження енергії:

m

v
2
2

2

−
G

m
M

R

=
0

{\displaystyle \frac{mv\_2^2}{2}-G\frac{mM}{R}=0}

де зліва стоять кінетична і потенціальна енергії на поверхні планети (потенціальна енергія від'ємна, оскільки точка відліку взята на безмежності), справа — те саме, але на безмежності (тіло в стані спокою на межі гравітаційного впливу — енергія дорівнює нулю). m — маса тіла, M — маса планети, R — радіус планети, G — гравітаційна стала, v2 — друга космічна швидкість.

Розв'язуючи відносно v2, отримаємо

v
2

=

2
G

M
R

{\displaystyle v\_2=\sqrt{2G\frac{M}{R}}}

Між першою і другою космічними швидкостями існує просте співвідношення:

v
2

=

2

v
1

{\displaystyle v\_2=\sqrt{2}v\_1}

## Гравітаційний радіус

При певному значенні радіуса планети чи будь-якого іншого тіла значення другої космічної швидкості дорівнює швидкості світла. Це значення радіуса для тіла масою M визначається формулою

R
g

=

2
M
G

c
2

{\displaystyle R\_g = \frac{2MG}{c^2}}

,
де c — швидкість світла, й називається гравітаційним радіусом тіла. Теорія відносності стверджує, що жодна інформація не може розповсюджуватися швидше за швидкість світла, а, отже, тіло з розмірами меншими за гравітаційний радіус, значення якого залежить від його маси, не відпускає від себе жоден фізичний об'єкт, навіть світло. Такі тіла називаються чорними дірами.

## Див. також

* Перша космічна швидкість
* Третя космічна швидкість
* Четверта космічна швидкість
Близнята (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я
* Малий Пес
* Єдиноріг
* Оріон
* Телець
* Візничий

**Близня́та** (лат. *Gemini*) — одне з 12 сузір'їв зодіаку. Відоме з найдавніших часів.

Міститься у «Альмагесті» Птолемея. За однією з версій стародавні греки вважали сузір'я зображенням Діоскурів — Кастора і Полідевка.

Найяскравіші зорі — Кастор (α Gem; 1,58m) і Поллукс (β Gem; 1,10m). Хоча Кастор тьмяніший, Йоган Байєр позначив саме його як α Близнят. Це пояснюється тим, що у разі близьких за яскравістю зір Байєр упорядковував їх спочатку від голови до ніг традиційного малюнку сузір'я, а потім — з півночі на південь.

У Близнятах розташовано розсіяне скупчення M35 та планетарна туманність NGC 2392.

В Україні Близнят найкраще видно пізньої осені, взимку та ранньої весни. Сонце перебуває у сузір'ї з 21 травня по 20 червня.

## Література

* Українська радянська енциклопедія : у 12 томах / за ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.

* Близнята // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 56. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Посилання

**WIKISKY.ORG**: Близнята

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Емісійна туманність

**Емісійна туманність** — це хмара іонізованого газу (плазми), що випромінюють у видимому кольоровому діапазоні спектру. Найбільшим джерелом іонізації у цьму випадку є фотони, що надходять від найближчої гарячої зорі.

Розрізняють декілька типів емісійної туманності. Серед них **зони H II**, в яких відбувається формування нових зірок. А також планетарні туманності, в яких помираюча зірка скинула свої верхні шари, оголивши своє ядро, яке іонізує їх.
Скорпіон (знак зодіаку)

**Скорпіон** — восьмий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 210° до 240°, рахуючись від точки весняного рівнодення; постійний знак тригона Вода.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Скорпіона приблизно з 24 жовтня по 22 листопада, у ведичній  — Врішчіка з 16 листопада по 16 грудня. Не слід плутати знак Скорпіона із сузір'ям Скорпіона, в якому Сонце перебуває з 23 листопада по 29 листопада.

## Символ

Символ Скорпіона ♏ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9807 або шістнадцятковим номером 264F і може бути введений в HTML-код як  `♏`  або `♏` .

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Небесний екватор

**Небе́сний еква́тор** — велике коло небесної сфери, площина якого перпендикулярна осі світу. Небесний екватор ділить поверхню небесної сфери на дві півкулі: північну півкулю, з вершиною в північному полюсі світу, та південну півкулю, з вершиною в південному полюсі світу.

Небесний екватор є проекцією земного екватору на небесну сферу.

Сузір'я, через які проходить небесний екватор, називають екваторіальними.

Оскільки вісь обертання Землі відхилена від перпендикуляра до площини земної орбіти на 23° 26', площина небесного екватора нахилена на такий же кут до площини екліптики. Екліптика перетинається з небесним екватором в точках весняного й осіннього рівнодення.

Небесний екватор - основа екваторіальної системи небесних координат: від нього відраховуються схилення (аналог географічної широти, котру рахують від земного екватора). Інша координата цієї системи - пряме сходження (аналог географічної довготи) - відраховується від точки весняного рівнодення.

В епоху J2000.0 небесний екватор проходить через сузір'я:

* Кит
* Телець
* Ерідан
* Оріон
* Малий Пес
* Гідра
* Секстант
* Лев
* Змія
* Змієносець
* Орел
* Водолій

## Див. також

* Небесна сфера
* Зодіак

## Примітки

1. ↑ http://scienceworld.wolfram.com/astronomy/CelestialEquator.html
Близнюки (знак зодіаку)

**Близнята** (лат. *gemini*) — третій знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 60° до 90°, рахуючи від точки весняного рівнодення; весняний; мутабельний знак тригону стихія Повітря.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Близнят приблизно з 22 травня по 21 червня, в ведичній — Мітхуна з 15 червня по 17 липня. Не слід плутати знак Близнят з одноіменним сузір'ям Близнят, у якому Сонце перебуває з 21 червня по 21 липня.

Планета, що керує знаком — Меркурій, Юпітер у вигнанні. Управителями по трипліцитету є Сатурн — денний, Меркурій — нічний і Юпітер — спільний (за Доротеєм Сідонським). Першим деканом Близнюків керує Юпітер, другим — Марс, третім — Сонце.

## Символ

Символ Близнят ♊ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9802 або шістнадцятковим номером 264A і може бути введений в HTML-код як  `♊`  або  `♊` .

## Міфологія

У шумерських астрологічних джерелах знак Близнят мав назву Великі Близнята або Близнята, йому відповідає зображення двох чоловічих постатей. У давньогрецькій міфології з цим знаком пов'язаний міф про Кастора і Поллукса, близнят-напівбогів (за легендами, напівбогом був лише один із братів — Поллукс, що володів безсмертям; Кастор же був смертним), народжених Ледою від Зевса, який спустився з Олімпу у вигляді лебедя.

Близнята символізують Крішну і його кохану Радгу. Початковий ієрогліф — стріла.

## Література

* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг
* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Сполучення

**Сполу́чення** — особливе розташування об'єкта Сонячної системи (здебільшого, планети) відносно Сонця так, що їх екліптичні довготи для земного спостерігача рівні. У сполученні об'єкт візуально розташований на небі поряд із Сонцем. У разі сполучення Місяця можливі затемнення Сонця (якщо різниця екліптичних широт також мала).

Внутрішні планети Венера та Меркурій за один синодичний період двічі вступають у сполучення.

* Якщо планета розташована між Землею і Сонцем, настає **нижнє** (внутрішнє) сполучення. У таких випадках зрідка можливе проходження планети над диском Сонця;
* Якщо Сонце розташоване між планетою і Землею, сполучення називається **верхнім** (зовнішнім).

## Парад планет у кінематографії

* У фільмі «2012» парад планет впливає на Сонце негативним чином, що призводить до жахливих катаклізмів на нашій планеті.
* У фільмі Лара Крофт - розкрадачка гробниць парад планет має важливе сюжетне значення.
* У мультиплікаційному фільмі Геркулес компанії The Walt Disney Company парад планет дозволяє Аїду звільнити титанів.
* У 13 серії 3 сезону серіалу X-Files «Парад планет» (або «сизигії») дві дівчини, які народилися в один день, в який планети вишикувалися таким чином, що на подруг виявилася сфокусована вся енергія космічних сил і в них ніби вселився демон.
* У фільмі «Чаклунське кохання» (Un Amour De Sorciere) парад планет є критичним моментом, до якого треба встигнути охрестити дитину, інакше вона назавжди потрапить під владу лихого чаклуна.

## Див. також

* Протистояння планети
* Квадратура
* Елонгація

## Примітки

1. ↑ Конфігурації // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 227. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ Сизигия (www.txf.ru)

## Посилання

* Візуалізація розташування тіл сонячної системи у визначений час
Ланіакея

**Ланіакея** (гавайською — «неосяжні небеса») — надскупчення галактик, в якому, зокрема, містяться Надскупчення Діви (складовою частиною якого є Місцева група, що містить галактику Чумацький Шлях з Сонячною системою) і Великий атрактор. У свою чергу, Ланіакея входить до комплексу надскупчень Риб—Кита.

Діаметр Ланіакеї приблизно дорівнює 520 мільйонам світлових років. Ланіакея складається приблизно зі 100 тисяч галактик, а маса її приблизно дорівнює 10 17 масам Сонця (що десь у 100 разів більше маси Надскупчення Діви). Сусіднім із Ланіакеєю є надскупчення Персея—Риб.

Перша (тривимірна) карта Ланіакеї була створена у вересні 2014 за допомогою радіотелескопа Грін-Бенк та інших телескопів.

Провідним автором першого дослідження Ланіакеї є астроном Річард Таллі з Астрономічного інституту на Гаваях, що є структурним підрозділом Гавайського університету в Маноа.

Назва Ланіакея, запропонована Нава'а Наполеоном, викладачем одного з коледжів Гонолулу, є даниною поваги полінезійським мореплавцям, що застосовували знання зоряного неба в навігації по Тихому океану.

## Примітки

1. ↑ Нова карта надскупчення галактик показує «небесний» будинок Чумацького Шляху
2. ↑ Астрономи визначили межі небесного дому Чумацького Шляху
Великий Пес (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я
* Голуб
* Заєць

**Вели́кий Пес** *(лат.* Canis Major*)* — сузір'я Південної півкулі неба. Відоме зі стародавніх часів. Одне з 48 сузір'їв, включених до каталогу зоряного неба Птолемея. Великий Пес, Малий Пес та Гончі Пси є собаками мисливця Оріона.

## Сіріус

В цьому сузір'ї знаходиться найяскравіша зірка на небі — Сіріус. Його древня шумерська назва — «собака сонця». Греки називали його просто «собака», а римляни — «собачка». Саме від цієї назви і походить назва сузір'я.

Відстежуючи рух Сіріуса на небосхилі протягом кількох років Фрідріх Бессель помітив, що він відхиляється від прямолінійного, і 1844 року передбачив наявність у Сіріуса невидимого супутника. Цей супутник було знайдено 1862 року Алваном Кларком. Він отримав позначення *Сірус B* та назву «Цуцик». Його світність у 10 000 поступається *Сіріусу A*, радіус — у 100 раз менший за сонячний, але маса майже така як у Сонця, що означає майже фантастичну густину 1×106 г/см³ (1 тонна на кубічний сантиметр!). Це один з перших відкритих білих карликів — старих зірок, які фактично скінчили свою еволюцію.

## Інші об'єкти

На південь від Сіріуса розташоване Скупчення Малий Вулик. Це одне з наймолодших скупчень, його вік — близько 1 млн років.

У 2003 році було відкрито Карликову галактику Великий Пес, яка є найближчою галактикою до місця розташування Землі у Чумацькому Шляху.

## Джерела

* Великий Пес // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 67. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
C/2013 US10 (Каталіна)

**C/2013 US10 (Catalina)** — одна з гіперболічних довгоперіодичних комет. Ця комета була відкрита 31 жовтня 2013 року; вона мала 18.6m на час відкриття. Найближче до Землі комета наблизилась 17 січня 2016 року на відстань у 0,725 астрономічної одиниці та досягла при цьому максимальної зоряної величина в +6...+7m.

## Галерея

Комета C/2013 US10 (Авіла, Іспанія; 6 грудня 2015)Комета C/2013 US10 (Варшава, Польща; 10 січня 2016)
## Посилання

* Elements.comet — JPL Solar System Dynamics — NASA (англ.)

* JPL Small-Body Database Browser (англ.)

* Aerith.net (англ.)

* HORIZONS Web-Interface (англ.)
Субкарлик

Діаграма Герцшпрунга—Рассела
Спектральний клас
Коричневі карлики
Білі карлики
Червоні карлики
**Субкарлики**
Головна послідовність
(«карлики»)
Субгіганти
Гіганти
Яскраві гіганти
Надгіганти
Гіпергіганти
Абсолютна
зоряна
величина
(MV)

**Субкарлики** — зорі, розташовані на діаграмі Герцшпрунга-Рассела нижче від головної послідовності поля нормальних карликів.
У Йєркській класифікації субкарликів називають також зорями VI класу світності. Їх позначають або за допомогою префікса sd (від англ. *subdwarf* — субкарлик) перед спектральним класом (наприклад, sdK2), або зазначають клас світності (наприклад, К2 VI).
Відомо два типи субкарликів: 1) гарячі субкарлики; 2) субкарлики пізніх спектральних класів sdF-sdK, які називають просто субкарликами.
Природа субкарликів і гарячих субкарликів суттєво відрізняється. Головна ознака за якою їх розрізняють — дефіцит металів. Субкарлики, у яких дефіцит металів порівняно з Сонцем перевищує 10 разів, називають екстремальними, а субкарлики з меншим дефіцитом — проміжними. Екстремальні належать до зір гало, проміжні частково також належать до зір гало, а частина їх є зорями старого населення диска.

## Гарячі субкарлики

Гарячі субкарлики — субкарлики спектральних класів О і В. Температури таких зір є в діапазоні приблизно від 20 000 до 100 000 К, а світності охоплюють діапазон від 10 до 104 L☉. Феноменологічно гарячих субкарликів відносять до продовження горизонтального відгалуження в бік високих температур. Фотометрія і спектральний аналіз дають змогу виділити три підгрупи гарячих карликів:

* sdO-зорі, які мають сильні лінії гелію. Такі зорі мають дуже малий вміст водню, у деяких взагалі не виявлено навіть його слідів. Їхні температури вищі від 40 000 К.
* sdOB-зорі, у яких лінії гелію слабкі, або їх взагалі не видно при низькій роздільності, хоча їхній колір типовий для О-зір. Займають проміжне положення як за температурами, так і за вмістом гелію.
* sdВ-зорі — В-зорі зі слабкими лініями гелію. Вони мають малий вміст гелію, його частка за кількість атомів у деяких з них становить лише 0.001. Їхні температури є в діапазоні 20 000 — 30 000 K.

За еволюційним статусом гарячі субкарлики поділяють на дві групи sdO- i sdOB-зорі. Еволюційний статус sdO-зір, напевне, аналогічний до еволюційного статусу ядер планетарних туманностей: тобто це зорі на стадії після асимптотичного відгалуження гігантів (АВГ). Проте sdO-зорі відрізняються від ядер планетарних туманностей дещо меншою масою.
Попередники sdB- i sdBO-зір, очевидно мають на горизонтальному відгалуженні маломасивну М≤0.02M☉ оболонку і тому після цього відгалуження не досягають асимптотичного відгалуження гігантів, а повертають і еволюціонують у бік sdOB-зір.
Гарячі субкарлики закінчують еволюцію як білі карлики з масою М ≤0.55M☉, а гарячі субкарлики підкласів sdB i sdBO — як білі карлики з масою М≤0.50M☉
Позначення Байєра

**Позначення Байєра** — позначення зірок літерами грецького алфавіту, запропоновані Йоганном Байєром в зоряному атласі *Uranometria* (опублікований в 1603). Широко використовуються досі, хоча з того часу з'явилися й інші системи позначення, що охоплюють набагато більшу кількість зірок.

Принцип позначень Байєра заснований на блиску зірок: найяскравіша зірка сузір'я зазвичай позначалася літерою α, друга за яскравістю — β и т. д.

Це правило, однак, не завжди дотримувалося Байєром, який іноді користувався й іншими критеріями. Так, у випадках, коли зірки сузір'я приблизно однакові за яскравістю, він брав до уваги їх відносне положення. Наприклад, в сузір'ї Велика Ведмедиця зірки астеризму «Ківш» позначені не в порядку яскравості, а в порядку розташування в астеризмі. Інший критерій Байєра — схилення зірок: з двох приблизно однакових за яскравістю він віддавав пріоритет більш північній зорі. Так, в сузір'ї Близнюки яскравіший Поллукс знаходиться на південь від Кастора, що дещо поступається йому за блиском, і тому Поллукс позначений як β Близнюків, а Кастор — α Близнюків. У деяких випадках, міркування, якими керувався Байєр, зрозуміти складніше. Так, наприклад, порядок позначень в сузір'ї Великого Пса суттєво відрізняється від розподілу за яскравістю (крім головної зорі сузір'я α CMa — Сіріуса) і здається довільним.

Крім того, деякі зірки в позначеннях Байєра зараз відносять до інших сузір'їв. Дві зірки раніше мали подвійні назви: β Тельця (γ Візничого) і α Андромеди (δ Пегаса).

Кратні зорі позначаються літерою з наголосами індексом, наприклад, π 1, π 2,  π  3 ,  π  4 ,  π  5  і  π  6  Оріона.

Деякі зірки позначаються латинськими літерами (малими від a до z і великими від A до Q): наприклад, g Великої Ведмедиці (Алькор), P Лебедя. Позначення великими літерами від R до Z відносяться до змінних зірок і не входять в систему позначень Байєра.
Дзета Сітки

**ζ Сітки** (Дзета Сітки, лат. *Zeta Reticuli*) — подвійна зоря в сузір'ї Сітка. Перебуває на відстані близько 39 світлових років від Сонячної системи. Зоряну систему можна побачити неозброєним оком, однак вона розташована поблизу Південного полюсу світу й доступна для спостережень тільки з місцевостей на південь від тропіка Рака.

## Характеристики

Система являє собою дві зорі, схожі за своїми властивостями на Сонце. Вони віддалені одна від одної на відстань близько 3750 а. о. і роблять повний оберт навколо спільного центра мас приблизно за один мільйон років. Раніше вважалося, що обидві вони утворилися в галактичному гало, однак подальші дослідження показали, що вони зародилися, певніше, в диску, тому їхній вік оцінюється в 8 мільярдів років.

### ζ Сітки A

ζ1 Сітки відносять до спектрального класу G2,5 V, вона має 93 % сонячної маси, 79 % світності й 91 % діаметра Сонця. Температура поверхні становить 5725 К. Металічність (вміст елементів важчих від гелію) становить 60 % від сонячної.

### ζ Сітки B

ζ2 Сітки дуже схожа на наше Сонце: вона належить до спектрального класу G1 V, має 99 % маси Сонця, 99 % його діаметра і 102 % його світності. Температура поверхні зоря становить до 5875 Кельвінів. Зоря цікава, оскільки дуже схожа на Сонце і дозволяє спостерігати процеси, що відбуваються в подвійних системах.

## Найближче оточення зірки

У таблиці перелічено зоряні системи, які перебувають у межах 10 світлових років від *ζ Сітки*, і деякі яскраві зорі в межах до 20 св. років:

## ζ Сітки в культурі

* У фільмах «Чужий» і «Чужі» на вигаданому планетоїді LV-426 на орбіті газового гіганта Кальпамос у системі ζ2 Сітки люди виявили корабель осмічних жокеїв, а на його борту — яйця Чужих.
* У фільмі «Прометей» на вигаданий планетоїд LV-223, супутник газового гіганта Кальпамос у системі ζ2 Сітки, сідає земний дослідний корабель «Прометей». Команда шукає джерела людства, але знайшовши на планетоїді споруди високорозвиненої цивілізації, разом з ними знаходить і загрозу, яка може призвести до зникнення людського роду.
* У грі Alien: Isolation (укр. *Чужий: Ізоляція*) на вигаданій космічної станції «Севастополь», що перебуває на орбіті газового гіганта KG-348 у системі ζ Сітки відбувається зараження Чужими. Після трагічних подій станція сходить з орбіти і згорає в атмосфері газового гіганта.
* «Zeta Reticuli» — пісня гурту Bondage Fairies.
* У пісні гурту «Muse — Exo-Politics» згадуються «Дзети» (пов'язане з «Проект Серпо»)
* У сольному альбомі гітариста гурту Meshuggah Фредеріка Тордендаля під назвою «Sol Niger Within» (1997) у назвах двох композицій згадується Дзета Сітки (Zeta 1 — Reticuli і Zeta 2 — Reticuli)
* «Zeta Reticoli» — пісня італійського рок-гурту Meganoidi.

## Примітки

1. ↑ ζ1 and ζ2 Reticuli: a puzzling solar-type twin system.
2. ↑ Zeta1 and zeta2 Reticuli and the existence of the zeta Herculis group(англ.)

.