Slaskerne

Slaskerne er en intelligent race, der ikke regnes med blandt de fem racer, idet racen ikke er universelt kendt, og idet der har været meget begrænset kontakt mellem slaskerne og de øvrige racer. Man krediterer den notahmesiske forsker Deleon Samgrint med først at have beskrevet slaskerne i sine noter fra Saadvarekspeditionen. Samgrint estimerede, at der levede omkring 2000 slaskere i Saadvarbjergene.

### Biologi

Slaskerne er mellem to en halv og tre meter høje. Deres kroppe er slanke og askegrå, og de har to lange ben og to lange, bløde arme. Deres hud er udgjort af et blødt materiale, som de både kan bruge til at gribe fat om ting med, men som de også kan opløse og på den måde gå i fusion med hinanden. Deres kommunikation foregår ved at fusionere enderne af armene, hvorigennem de derefter kan 'sende tanker til hinanden' eller 'tænke til hinanden'. Denne blødhed og kommunikationsform bidrager til, at slaskerne ikke i samme grad som de fem racer føler sig som individer. De virker ikke til at føle en tydelig grænse mellem sig selv og naturen, og de virker til slet ikke at føle en grænse med én slasker og en anden. De er ét folk, ét individ.

Slaskerne har ligesom yotahmerne ingen mavesække, men optager naturens magiske energi. Deres bløde konstitution gør, at de meget nemt optager energien gennem jord, planter, luft og hinanden. I modsætning til yotahmerne kan slaskerne godt interagere med den magiske natur, hvilket gør dem unikke blandt racerne, som de eneste, der både lever af naturens energi og er i forbindelse med dens magi.

##### Vækst, formering og død

Slaskerne vokser langsomt og støt som resultat af deres konstante optagelse af naturens magiske energi.

Alle slaskerne lever i det samme område som ét folk, men de opholder sig delvist adskilt i mindre grupper eller klynger på 20-50 slaskere. En klynge samles med nogle ugers mellemrum i det, Samgrint kaldte for "klyngeorgiet", et ritual, er både omfatter formering og død for slaskerne. I et klyngeorgie mødes hele klyngen i én funktion, hvor de lader hele deres kroppe fusionere og blive til én stor masse af slasker. Klumpen spræller og udstøder en lav, kontinuerlig nynnen, den eneste lyd, slaskerne udstøder. Klyngeorgiet varer mellem 30 minutter og to døgn. Efter et klyngeorgie deler slaskerne sig ud i deres individuelle kroppe igen, og der kan både være blevet flere, færre eller samme antal slaskere i processen. Det er umuligt at sige, om nogen af disse postklyngeorgieslaskere er 'nye', eller om nogen er 'de samme' som før klyngeorgiet.

Deleon Samgrint kunne ikke kende forskel på de enkelte slaskere, men han vurderede alligevel, at de fleste af slaskerne efter et klyngeorgie var de samme, mens nogle få af og til var nye, og andre til tider forsvandt: "Når en slasker har eksisteret længe nok (og på nuværende tidspunkt har jeg ikke data til at kunne estimere, hvor længe dette måtte være, men at dømme ud fra frekvensen af klyngeorgier og antallet af slaskere vil jeg gætte i omegnen af 20 cyklusser), indgår den i klyngeorgiet med det formål at lade sig opløse som individuel krop og glide ud og blive til en forstærkning af de øvrige kroppe i klyngen. Når samtlige medlemmer af en klynge har nået en vis størrelse og styrke, går de i klyngen med det formål at afgive en del af sig selv hver især. Disse dele går sammen i en ny slasker, der 'fødes' ved klyngeorgiets ophævning," skrev Samgrint med sin sædvanlige akademiske unøjagtighed.

### Kontakt med øvrige racer

Ingen slasker er nogensinde set uden for Saadvarbjergene, og det er både uvist, om der findes flere slaskere andre steder i Verden, og hvor længe denne befolkning af slaskere har eksisteret. I Saadvarske folkesagn optræder slaskerlignende væsener for flere dusiner petyhler tilbage, og væsenerne er på den måde løbende vekslet mellem at blive anset som mytisk figur og virkelige monstre i bjergene. Først som følge af Samgrints noter bliver slaskerne anset for at være en intelligent race.