Гурград

> *"Многія літа тому Горг, князь Свєтоградський, на північ з дружиною відправився, поодаль від земель своїх рідних і дійшов до моря льодяного так скловенами і прозваного — Зимним морем. В горах він долину побачив і так вона йому приглянулася, що він збудував собі новий стольний град, що наречений був Гургардом на честь князя Горга, в народі всіма любого і пошанованого, та став цей град перлиною світу скловенського, опорою його та воротами."*
>
>

### Історія

Історія міста, дійсно починається з цієї легенди і є досить багатою на події, спочатку це було місто-держава сховане в Молочних горах, прозваних так через те, що на їх вершинах сніг був подібний до молока, яке так цінували скловени. Поселення швидко росло завдяки переселенцям, відсутності конкуренції з боку сусідів та великим економічним можливостям незаселених земель, які в ті часи ніхто не займав. Тому вже через покоління гургардці почали освоювати території, які окреслив в своїх рукописах сам напівміфічний князь-засновник міста Горг Свєтоградський. Так вони вийшли до Зимового моря та почали освоювати неприємну та холодну місцевість. Землі навколо Гургарда досить обширні, мають безліч малих та великих рік, вкриті густими сосновими лісами та щороку тут проходять найсуворіші зими.

Однак весни та літа тут щедрі та теплі, тому поля плодовиті, через що врожаї щедрі. Займаються гургардці видобутком шкур які продають досить дорого. Медвежі, оленячі, шкури куниць та вовків, лисиць та видр, гургардські купці можуть запропонувати най різноматнітніший асортимент міхової продукції. Економічно Гургард почав підійматися з кінця 3987 р. За селларським календарем, примірно через дві сотні років після свого заснування. Саме тоді за сприяння скловенської шляхти та веленградської метрополії, на північ прибули тисячі поселенців які активно почали освоювати ці землі та згодом через пів століття зайняли всю берегову лінію Зимового моря та остаточно закріпилися на цих землях.

Однак не можна сказати, що до них тут ніхто не жив, скловени часто вели війни з туземцями, корінними жителями півночі, найгрізнішим їхнім суперником було плем'я Бакассів - це було кочове плем'я великих лучників та вмілих наїздників, їхній вождь Ахас басс Курмас зібрав велике військо в надії розбити скловен та вигнати їх на південь, звідки вони прийшли. Ахас воював зі скловенами все життя починаючи з тринадцятирічного віку. Він чудово знав скловенську тактику, в чому вони мали перевагу та де поступалися, тому вождю Бакассів не було надто складно вмовити інші племена, які так само потерпали від скловенської експансії, об'єднатися задля спільної мети. Ця війна, прозвана в майбутньому Першою бакаською, була найкровопролитнішою. За оцінками скловенських істориків Василя Чагайського та Імануїла Люборогова, втрати скловен в цій війні становили 45 тис. вбитими, втрати мирного населення через спалені та розорені поселення становлять також тисячі.

Як пише селларський філософ та історик Пабілій Тіксимос "Втрати бакассів становили від 60-75 до 100 тисяч вбитими". Цифри видаються перебільшеними, зважаючи на те, що він писав свій трактат "Про Скловенію" через 20 років після тих подій зі слів очевидців. В той час гургардом правив старий князь Родіміл ІІ Гургардський Дерев'яний, таке прізвище він мав через свою хворобу, що сковувала його рухи. І хоч Родіміл не міг битися як справжній воїн, він був прекрасним стратегом та оратором, що дало йому змогу об'єднати гургардців перед загрозою їх винищення, також йому вдалося вмовити Великого Князя всія Скловенії Борислава Світорюговича прислати підмогу з Веленграда, що суттєво вплинуло на розстановку сил.

Ахас бас Курмас теж не пас задніх та весь час наносив удари по логістичним ланцюгам скловенів, ця тактика пізніше буде названа "Тактика голкових ударів". Ці удари не впливали глобально на хід війни, але суттєво сковували словенські сили. Так воювали вони без малого п'ять років, доки військо Ахаса не підійшло під стіни Гургарда

Вождь Бакассів зібрав щонайменше 80 тисяч воїнів під стінами Гургарда, в той час, як в розпорядженні Родіміла було лише 32 тисячі воїнів розкиданих по державі. В місті було лише 12 тисяч воїнів. Облога тривала півтора місяці, у бакассів та їхніх союзників ашкірів та чонхолів не було широких пізнань в облоговому мистецтві, однак вони за цей час спустошили всі скловенські поселення від Зимового моря до Молочних гір. В час останньої битви Родіміл ІІ попри хворобу вийшов до своїх воїнів, сів на коня та очолив вилазку. Шок кочовиків був невимовним, коли вони почули звук горнів та побачили знамена Всебожі перед раттю гургардською, що готова була піти на смерть з бойовим кличем на вустах. В цей час за день до вилазки, основні сили Родіміла ІІ зібралися біля річки Мотузочки. Таким чином військо Ахаса бас Курмаса виявилось оточеним, однак їх все ще було більше. Важливим фактором в поразці бакассів та їх союзників став психологічний фактор та слабка організація величезного війська, яке попри свою бойову міць, мало слабку адміністрацію та вічну гризню воєначальників, котрі сперечалися за прихильність вождя або ж планували зайняти його місце. Битва при Гургарді стала яскравим прикладом майстерного тактичного маневру проти грубої сили, якості особового складу в порівнянні з його кількістю.

Битва почалася на світанку та тривала до пізньої ночі, та коли все скінчилося вождь бакассів стрибнув у багаття біля свого шатра на очах у воїнів в знак своєї ганьби, яку спричинила поразка. Коли битва була виграна, а цвіт чоловічої статі корінних племен перебитий, скловенам не становило труднощів добити ослабленого ворога та повністю підкорити землі раніше зайняті бакасами, ашкірами та чонхолами. Однак в той день загинув і Родіміл ІІ від серцевого нападу, в сідлі в оточені воїнів та зі святим стягом в руках. Ікона з цією сценою висить в Третинному храмі в Гургарді, а її репліка в веленградському Небесному соборі.

З дня перемоги скловен над бакассами (3998 р.) Почалася історія економічного розквіту Гургарду. Однак, Родіміл ІІ не лишив після себе спадкоємця через що княжество охопила Велика Смута, що тривала 17 років та завершилася утворенням Народного Віче. Гризня князів за трон Гургарда шкодила економіці, тому у 4017 році гургардські бояри вигнали приближених Родіміла ІІ які, на їхню думку, мали право на престол, з князівства. Після цього почався короткий період миру, доки Скловенія не розкололася через громадянську війну. Гургард став повністю незалежним від метрополії, та користуючись своїм географічним положенням та фінансовими можливостями, почав продавати залізо, сталь та готову зброю всім сторонам конфлікту, на чому здорово заробив та став найбільшим економічним центром Скловенії, до того ж повністю незалежним.

Бояри мали великий вплив в Гургарді який прозвали Торговою республікою, утворили Раду сорока (законодавчий орган, що складався з найвпливовіших бояр, яких обирали до ради шляхом вирахування майнового цензу) та надали земельні права лояльним до себе князям, які згодом стали виконувати функції виконавчої та судової влади від імені бояр. На момент 4018 року - Гургард одна із найбагатших та найвпливовіших країн півночі, що отримує доходи від скловенської громадянської війни, торгує шкурами та корисними копалинами, має вагомий дипломатичний вплив та величезні торговельні амбіції.