Német Forradalmi Népfront - Deutsche Revolutionäre Volksfront

## A német nemzet mint új entitás (1848-ig)

-Helvét/Kálvinista protestantizmus

-Deizmus (nem szervezett egyházi keretben)

A nacionalizmus eszméje a hosszú 19. század szüleménye. A nemzetet definiálták már születési hely, családjog, különböző hagyományok, kötelességek függvényében. A középkor kezdetével a nemzet fogalma összemosódott a nemesekkel, majd később a nemesi és politikai rendekkel. Magyarán az számított a nemzet (gens) részének, aki nemesi származású volt, politizált, vagy valamilyen formában a főpapság/polgárság körébe tartozott. A kiváltságok és a vallás összetartó ereje évszázadokig fel sem merítette az igényt arra, hogy azonos kultúrájú, azonos nyelvet beszélő emberek széles tömegei kerüljenek meghatározásra.

A reneszánsz majd a felvilágosodás eszméinek, valamint az ipari forradalom társadalomformáló hatásainak következtében mind a társadalmakról, mind az uralomról, vallásról, államokról való gondolkodás megváltozott. A 18. századb első felében megerősödött abszolútista rendszereket despotikus autokráciák, köztársaságok és a felvilágosult abszolútizmus szellemében vezetett monarchiák váltották fel. A nemesség meggyengült, az egyház tekintélye csökkent, s ez teret hagyott a nemzet mint fogalom átértékelésének. Az évszázad eszméinek kibontakozásának színteret adott az 1789-ben kitört francia forradalom. A forradalom jelszavai a "szabadság (liberté), egyenlőség (egalité) és testvériság (fraterité)" lettek. Ezen jelszavak szolgáltattak a forradalmat követő évszázad nagyobb politikai ideológiáinak, a liberalizmusnak, szocializmusnak, nacionalizmusnak és az azokra reagálásképpen megszülető konzervativizmusnak alapot. A forradalom kilátástalanságát és terrorját felváltotta a konzuli rendszer, majd Bonaparte Napóleon nemzeties császársága. Ez számos átrendeződéshez vezetett, melyekről még értekezünk. Napóleon bukásával és az ancien regime visszaállításával a forradalom szellemi hatásai nem semmisültek meg. Mind a liberalizmus, mind a szocializmus, mind a nacionalizmus szárnyat bontott, különböző rezsimek különböző képviselői alatt. Ez a szellemi áradat nem hagyhatta el a szomszédságban fekvő német területeket sem. A német felvilágosodás az előző évszázadban már lefektette az alapjait a korábbi klerikális és feudális társadalom helyett alternatívát adó racionalitáson és népképviseleten alapuló állammodelleknek. A nacionalizmussal a nemzet fogalma is átértékelődött. Már nem csak az számított németnek, aki kiváltságokkal rendelkezett. A közös nyelv, a közös kultúra, a közös múlt a korábban társadalmilag és területileg is szétszabdalt német ajkúakat összekötötte. Megszületett a német nemzet víziója.

A közös alapok persze önmagában nem voltak elegendőek. A korábbi családok és diansztiák által uralt németföld egységére volt szükség, hogy a német népet leghatékonyabban és érdekeinek legmegfelelőbben lehessen kormányozni. A Frank Birodalom hanyatlásával majd többszöri felosztásával németföld egyre inkább elkülönült a frankoktól. 961-ben az Ottonianum kiadásával megszületett a Német-Római Császárság, mely már nevében is egy különálló német államalakulatot mutatott. A megnevezés persze megtévesztő, ahogy Voltaire mondta "A Német-Római Birodalom se nem német, se nem római, se nem birodalom". S ebben van igazság: a birodalom nem csak német területeket és hercegségeket foglalt magában. Burgundia, Dánia, Pomeránia, Lengyelföld, Észak-Itália, Csehország, Morvaország és még sok más terület a birodalmon belül nem német ajkú volt. Nehezen nevezhetnénk tehát a birodalmat német államnak. A császárság persze az idővel számos területet vesztett, rengeteg föld került az etnikailag megegyező országhoz (pl. Burgundia franciaországhoz). Mindez megváltozott 1806-ban, amikor az üstökösként feltűnt Bonaparte Napóleon császár vereséget mért a német és osztrák csapatokra. Napóleon megszüntette az addigra mára lassan 800 éves császárságot. Helyébe a Rajnai-föderáció lépett, mely tulajdonképpen egy német területeket tömörító francia bábállam lett. A föderációnak már volt azonban egy előnye: területileg zömmel németajkú földek alkották, melynek köszönhetően elkezdődött a német területek egységesülése. Napóleon bukása után a császárság politikai okokból nem volt újraéleszthető, helyére a német szövetség lépett, benne domináns hatalomként Ausztriával, Poroszországgal és Bajorországgal.

## Az államszövetség létrejötte és az 1848-as forradalmi hullám

A nacionalizmus táplálta eszmék végigsöpörtek európán. A francia és olasz nyelvterületeket követően 1848 márciusában általános zavargások kezdődtek a német nyelvterületek nagyrészén. Március 3-án Karlsruhe-ben, Március 4-én Strassbourgban, Metzben majd Ulm városaiban törte fel fejét az elégedetlenség. Március 7-én már Stuttgartban, 8-án Frankfurtban gyűltek össze nagyobb protestáló tömegek. Március 13-ra a forradalmi hullám elérte Münchent és Nürnberget, 15-én Kölnt. A protestáló tömegek többek között a német egységért, a cenzúra eltörléséért és sajtószabadságért, a munkások terheinek csökkentéséért, alkotmányosságért léptek fel. Számos helyen (főleg a délnémet területeken) kezdetben békés eszközökkel próbálták meg a hatalmat reformokra rábírni, azonban a konzervatív dinasztiák rossz reagálása, valamint a polgárság gyors mobilizációja révén hamar fegyveres felkelések vették kezdetüket. A forradalom párhuzamosan zajlott a városi polgárság és a vidéki parasztság körében, így a forradalmat többek között nagynémet forradalomnak is nevezzük. Az egyház nem lépett fel támogatólag a tüntető majd felkelő tömeggel szemben, a liberálisabb egyházi méltóságok is a párbeszédet sürgették türelem mellett. A katolikus egyház számos uralkodó emigrálásában, bújtatásában nyújtott segítséget. Mindezek mellett azonban (főleg vidéken) számos egyházi birtok került földfoglalók vagy tanácsok, majd később az újrarendeződő államok kezébe. Áprilisban a felkelő tömegek Frankfurtban felállították a német nemzeti konventet, melynek célja a különböző német területek forradalmi tevékenységének összehangolása, valamint platform adása az újjászerveződő területeknek.

1848 Áprilisa és Júliusi között beszélhetünk a "felfordulás időszakáról", melynek során számos uralkodói trón (pl a bajor, badeni, triolban az osztrák) megdőlt, minekután az alapvetően tartózkodó és konzervatív uralkodói politika nem volt hajlandó engedni a forradalmak reformtörekvéseinek. Az uralkodói családtagok zöme emigrációba menekült, a kevésbé szerencsések (pl Württenbergben) fogságba estek, és a nemzeti rögtönítélő tanácsok által vagy kivégzés vagy börtön lett a sorsuk. Az újonnan felálló ideiglenes államalakulatok és köztársaságok 1849 Januárjában megkötötték a Nürnbergi egyezményt, mely tulajdonképpen létrehozta azt a laza államszövetséget, melyet "német forradalmi népfrontnak" ismerünk. Az 1849-es év hátralevő részében számos ideiglenes intézményt dolgoztak ki az államszövetség alapvető feladatainak megtartására. Ilyen a kvázi a kormányzó funkciót ellátó nagynémet konvent, a forradalmi bíróságok, a nemzeti bank, a "Folkszeitung" nevű tájékoztató röpiratok és az ezek készítésére felállított nyomdahálózat. Ekkor került megszervezésre a fegyveres erő újjászervezése is "nemzeti hadsereg" néven. Az intézmények ideiglenes jellegét a különböző tárasdalmi csoportok és politikai koalíciók sokszínűsége adta. Mind a nemzeti, mind a szocialsita oldalon felütötte a fején az állam jövöjé érintő föderalizmus kérdése. Magyarán: az államnak mint egy német nyelvi uniónak kellene működnie, vagy föderális alapon, megtartva az egésze népfrontot egy államszövetségben.

Az állam alapjainak lefektetése, s tökéletesítése még a jövő feldata.