Jaanus Simplicius

**Jaanus Simplicius**, fiktiivne eesti kirjanik.

Tema "poeeside" näidised ja nende "kriitika" on "Horaatsius Vaimususla" (Karl August Hindrey) paroodiad vastavalt Johannes Semperi ja August Alle teostele ning Henrik Visnapuu ülistavale arvustusele. Järgneb "arvustus" täies pikkuses:

*Toon näituse meie kuulsa luuletaja Jaanus Simpliciuse poeesidekogust "Meeleolu avantüürid":*

Kui mäger mööda mäge maha
on kaera kallale kargamas,
siis tema mitte paha raha taha,
vaid vatsale on vara vargamas;
nii haihtub hiiliv hämarõhtu hurm,
ning raskund päädest õõtsub nurm -
mimoosa roosa Formoosa saarel
on hoopis kaugemal maailma kaarel.
*Jaanus Simpliciuse poeesides on loodusel suur tähendus. Simplicius ei ole looduselaulik üksi, nagu ehk võiks ülaltoodud poeesist oletada, loodus ei ela tema lauludes mitte iseelu, ei ole ka sümbooliks, ega allegooriaks, vaid fooniks, on raamiks, mille Simplicius omile unistusile loob. Seda väidet tõendasid viimased kaks rida, mis oma äkilise viskega maastiku meeleolupildist viivad eemale kaugele, hoopis teise maailma ja rõhutavad seda igavest rahutust ja kaugete randade otsimist, mis inimesesool omane.*

*Simplicius armastab õhtutundi. Teda veetleb õhtu meeleolu. Näituseks toodud poeesis algab õhtuidüll ilusa muusikaga: mä(ger) möö(da) mä(ge) ma(ha), niisiis õhtuseid hääli "mä" - "möö" - "mä" - "ma" hiilgavalt edasiandes ja teises reas ka-ka-ka. Iseäranis pikant on kolmandamas reas kolmekordne riim: paha raha taha, millega päälegi äratähendatakse luuletaja suurt loomariigi tundmist ja maisete väärtuste põlgamist. Mäger ei hooli tõepoolest rahast mittemidagi, kuna talle noore kaera põld palju suuremaid lõbusid pakub. Juba järgmine rida näitab jälle,kui sinfooniliselt on mõeldud terve see poees: silbid "vai-va-va-va" on omas monotoonsuses vastukaaluks järgnevale elavale "hai-hii-hä-hu", kuna äkilist pööret ja kaugusesse viivat lendu sisse juhatab eksootiline "mimoosa" roosa Formoosa saarel, milles juba riim rea keskel avaldab geniaalselt leidlikkust.*

*Nagu vaimukas lugeja märkab, on poeesi esimene pool ruraal, võib üteldagi rustikaal, ning seda mõju on kätte saadud osalt talupoeglikkudegi üteluste varal. Aga nimelt see talupoeglikkus, mis on ühte põimitud raffineeritud kunstiväljendustega, annab seda vaimustavat segu, milles on nimetatud poeesi vääramatu väärtus.*

*Lubatagu veel teist poeesi, mis on üks ilusamaist kogu luulekirjanduses, pakkuda tutvustamiseks:*

Basaldil faun. Üks väike helge viir
viib hurmavalt ning harrastavalt hinge
porfüürikaldale. Kentauri lõbu on vänge
ning mõlemil on metsik-võik allüür.
Nümf riideta ruttab puhmastikku,
mis põimib väätest oleander
ning imestades kohkub kaltsus vander –
sell nähes muinaslikku minevikku
ja kägu ikka veel teeb kuku, kuku, kuku.
*Ka see poees näitab jälle, et Jaanus Simplicius on loodusearmastaja. Kuid mainitud juba ülalpool iseäraldused rohkenevad siin väljendusabinõude poolest. Kuna luuletaja pani varem puhta riimi pääle rõhku, on ta nüüd läinud kaugemale, tähelepannes, et ka muusikaski endised disharmoniid kõlavad praegu harmoniidena. Hinge pääle riimub tema juures vänge, viir pääle allüür, mineviku pääle kuku. Ja salmi paendlikkust rohkendab lahutatud sõna vandersell, mille teine osa üle viidud järgmisele reale.*

## Kirjandus

* Eesti Euroopas. Horaatsius Vaimususla kriitilised ääremärkused, edasiandnud Hoia Ronk. Postimees, 8. juuni 1918, nr. 81, lk. 6.
* Evi Laido. Siurulased paroodiate peegelduses. Keel ja Kirjandus, august 1975, nr. 8, lk. 458-466.