Таємниця. Розділ 13

**Розділ 13**

В озері не було ніякої криги, ні великої, ні маленької. Листоплеса сіла па траву і обгорнула свої лапи хвостом. Плямолапка сіла, її хвіст нервово посмикувався. Вона вдихнула на повні груди і нявкнула:

    - Листоплесо, чому Воронокрил?

Листоплеса виглядала здивованою:

   - Звідки ти знаєш? Вивікрострибка нічого б ніколи не сказала! – і потім спокійніше медикішка нявкнула, - І ти знаєш хто вбив Золошуба?

Плямолапка кивнула:

    - Падуболистка.

    - Коли ми йшли до нової лісової території, бо стару зруйнували Двоноги. Для пошуки Півночі – борсучихи, вона є доброю борсучихою. Зореклан вибрав одного кота з кожного клану. В Громового клану вибрали Ожинокіготя і Вивіркотрибки коли було новачкою, Вітряний – Воронокрил коли був новаком, Річковий – Перохвоста, Бурешуб, Тіньовий – Ворохошубка. Коли вони повернулися до Двоноги запаскудили старий ліс. Коли всі коти прийшли до цієї території то я під час подорожі закохалася в Воронокрила, - нявкнула Листоплеса

    - А він про це знає? – спитала новачка

Медикішка похитала головою.

    - Це все, але я трохи хочу побути за межами табору, - нявкнула новачка

Листоплеса кивнула і подалася до табору.

Плямолапка досі сиділа біля озера, що спокійно гойдав хвилями. Але спокій так довго не тривав, почувся запах Тіньових котів. До річки йшли тільки новаки. Перший кіт був коричневий смугастий, другий рудий та третя кремова пухнаста киця. Новачки з ними всіма привіталася.

    - А як тебе звати? Я Світолапка, він, - киця вказала на рудого кота, - Жаролап, а він, - новачка вказала на коричневого смугастого кота, - Тигролап

    - Я Плямолапка, як у вас в Тіньовому клані?

    - Все добре миші ловляться, тільки ці пастки Двоногів нам сильно надокучають, половина вояків попалися в ці пастки. І в вас така проблема? – зітхнув Тигролап

    - Не дуже й така проблема… - нявкнула Плямолапка

Трійця виглядала спантеличено

    - А як ви тоді знешкодили пастки? – не витримав Жаролап

Жаролап був учнем медикота.

     - Я вам розповім на зборищі, - пообіцяла Плямолапка

    - Йдемо, вже сонцепік, - нявкнув Тигролап

І трійця вирушили до своєї території.

Новачка не хоче йти до табору хоч і скільки побувала в таборі. Хочеться волі. Плямолапка за стрибнула на найближче дерево, та вирішила там переночувати ту ніч.

Раптом почувся запах Громового патруля. І новачка прищулилась до дерева, але Громовий патруль здається не шукав її. Погано почуватися на своїй території як чужаком, боїшся кожного шуму.

Її вже тягло до сну, але ніхто ще не знайшов новачку. Плямолапка делікатно влягла на дерево. «Таке відчуття що повертаєшся у давнину, в Небесний клан». І з тими думками Громова новачка заснула.

Прокинувшись новачка появилась в зоряному лісі. Дерева стояли нерухомо, а хвилі в озері безладно рухатися в різних напрямах. Хоч і вітру не було. Раптом в озері почалося випливати на поверхню багрянистий колір , схожий на кров.

Пройшовши кілька митей, Плямолапка досі стояла непорушно. В її вухах стояв тяжкий стогін якогось кота.

Більше в озері не було води, замість води залишилося тільки багряниста кров залишилася в озері. Коли зашаруділи кущі звідси випригнув на Плямолапку широкоплечий великий темно-бурий смугастий кіт.

Проснувшись був досі Сонцепік. Плямолапка з пригнула з дерева і приземлилась біля краю озера. Новачка підсковзнулася і впала в озеро. Плямолапчина лапа сильно вдарилась об камінь і звісти полилась багряниста кров як у вісні «Невже це було майбутнє? Як далі бути? Як буде з пророцтвом? Невже я приєднаюсь до Зоряного клану? Це було моє останнє життя. Це все кінець…». Плямолапка почула Громових котів. Хотілось новачці покликати їх на допомогу, але вже не було сили розтулити щелепи. В озеро зазирнув яскраво-рудий кіт. В останнє порухавши лапами новачка заплющила очі.

Розплющивши очі Плямолапка опинилася знову в зоряному лісі. Біля неї був Кленозір.

    - Невже я померла? – безнадійно нявкнула Плямолапка

Кленозір похитав головою:

    - Ні, ти жива.

Плямолапка притулилась до хутра Кленозора. Провідник лизнув вухо новачці.

       - Здійснилося пророцтво.

     - Яке пророцтво? – не могла отямитися Плямолапка

     - Твоя кров Дощового клану повністю пролилась, віднині ти кішка тільки Громового клану.

      - А хтось з Громового клану про це знає? – поцікавилась новачка

      - Так, Вогнезір

      - А як щодо Дощовою кров’ю?

       - Вона повністю з тебе пролилась, - востаннє лизнувши вухо новачці він нявкнув, - можеш прокидатися.

Розплющивши очі Плямолапка опинилася в кублі Листоплесої. Біля неї нікого не було. З галявини було чути голос Вогнезора. «Походу є віче клану». Коли Плямолапка повернулася до ожинових заростів вона побачила витончену срібну кішку.

       - Хто ти? – ледь чутно прошепотіла новачка.

Їхні погляди зустрілись.

    - Я Плесо-Де-Пливе-Річка. З Племені Вічного Полювання, - нявкнула вона

Її голос був яскравим, але й заодно й сумним.

    - Я явилася тобі через те що «Стережися орлів», - вела далі Плеса, - твої старання стати воячкою приведить до неочікуваного результату.

    - А до якого результату? – прагнула дізнатись Плямолапка.

    - Це тобі зараз не варто знати, притлуми свою цікавість, але йди до шляху вояцтва.

Плямолапка винувато поглянула на свої лапи.

    - Мені пора, - нявкнула Плеса, - не забувай мене.

Плямолапа дивилася як та зникає в повітрі. Новачка хотіла підвестись, але біль у лапі не давала їй підвестись. «Добре, треба почекати поки віче клану завершиться».

Ожинові зарості затряслися і визирнула голова Листоплесої.

Коли медикішка поглянула на Плямолапку то вона зразу вибігла з кубла когось кликала. Першим в кубло пролізла Білоквітка, Плямолапчина мама. Вона струміла хвилюванням і любові. Потім прийшов Шипокіготь, а потім прийшов Вогнезір, його очі були співчуттям та цікавістю чимось. Білоквітка енергійно вилизувала новачку.

    - Плямолапко, я маю з тобою поговорити наодинці, - нявкнув провідник.

    - Я маю бути з нею! – прошипіла Білоквітка до провідника

Провідник ігноруючи Білоквітчині погрози подав знак хвостом щоб інші вийшли з кубла. Коли всі вийшли з кубла Вогнезір сів біля новачки:

    - Плямолапко, коли на твоїй лапі знайшли укус на лапі, то я не знаю то б міг укусити. Що я хочу тебе спитати, чи ти бачила кота який б міг укусити тебе?

Від цих слів в Білоквітки настовбурчило хутро і перестала вилизувати очікуючи відповідь.

    - Я… я бачила… - затинаючи нявкнула новачка

    - Хто це? – очі Вогнезора наповнювалися цікавістю та страхом

    - Це широкоплечий великий темно-бурий смугастий кіт, - нявкнула Плямолапка

    - *Тигрозір!* – прошипотів провідник

    - Хто це? – спитала Білоквітка до Вогнезора

В вухах Плямолапки було чутно звуки:

    - Тигрозір жорстокий та вкрай честолюбний кіт. Він мав велику силу духу та тіла й міг би стати великим провідником, але жорстоке навчання Чортополоха відкрило в ньому лише жагу до битв, влади і недовірою до напівкровок. Він був майстерним інтриганом та вмів продумувати кожний свій крок наперед, через що його можна назвати найнебезпечнішим котом, котрий коли-небудь існував у лісі. Казками про Тигрозора донині лякають неслухняних кошенят.

Плямолапка повторила ці всі слова що було чутні у її вухах.

    - Ти ще його десь зустрічала? – спитав Вогнезір.

    - Пів повні від приєднання до клану. Він пропонував мені приєднатися до них, - тихо нявкнула Плямолапка

Очі матері наповнилися хвилюванням:

    - Тоді як далі?