recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Gerhard Ewald

**Gerhard Minos Ewald** (874 – 927) var konge av Flynn før Nerseus I samlet Avalon til ett rike. Gerhard var den eldre broren til Julius Ewald, og svogeren dennes kone: Nerissa Levi. Han giftet seg med Tylda Torn. Hans foreldre var Minos og Natalya Ewald.

Som prins av Flynn, måtte Gerhard trene konstant for å være en god temmer og en utmerket bærer av vind. Han ble oppildnet til å vise sine krefter for offentligheten, og brukte derfor store deler av barndommen sin å hoppe utfor stup og lande ved hjelp av vind – noe som fikk flere guvernanter til å si opp jobbene sine, da de følte Gerhard ble for mye.

Da han ble eldre, giftet han seg med Tylda Torn, som han fikk et tvillingpar med: Farvaldr og Nándor. Da Gerhard døde, kjempet brødrene om tronen da Tylda abdiserte – med det resultat at sønnene drepte hverandre, og moren, for makten.

Gerhards bror, Nigul, hjalp Farvaldr å erobre Payne da gudsbespotter-brødrene Venator og Trevor ba om fritt leide i landene i sør, og lage en allianse med Farvaldr.
Lanzo Gumarich I

**Lanzo Gumarich I** (4099, A.Æ. – Imperiets 35. år, T.Æ.) var en avalonsk baron av Gumarich. Han er en direkte etterkommer av Gúmiz Gurich, og brakte slekten videre med sin kone, Caroline. Sammen fikk de tre sønner: Barak, Lanzo og Bartholomaios Gumarich.

Lanzo var en oppflasket adelsmann og var vant å få det som han ville. Han var det eldste barnet av syv – hvorav alle falt én etter én grunnet sykdommer eller i forsvar av Imperiet. Da begge foreldrene var døde, ble Lanzo gjort til ny baron allerede som 20-åring. Han giftet seg med Caroline Chesterfield tre år senere.

Lanzo hadde – for helsens skyld – benyttet seg av smien som hans forfader skapte, men da han uheldigvis klarte å sette fyr på hele bygningen, bestemte han seg for å heller bedrive tiden med jakt og spaserturer. Lanzo levde opp til familiens motto i den grad at han oppførte seg som en laps, og ble dermed en laps – likeglad, kjedelig og en typisk adelsmann.

Da hans hemofili-rammede sønn Bartholomaios døde grunnet et sår, gikk Lanzo inn i en fase som han var i resten av livet: han var taus, stille og ikke tilregnelig å snakke med.

Lanzo I og hans kone var på vei til et møte hos hertugen av Coinneach da de ble overfalt og drept av landeveisrøvere. Etter deres død, ble Barak kronet til baron av Gumarich.
Greve av La Fèrre

**Grev La Fèrre** var en tittel i Tussarix' adel. Den ble opprettet i 1509, Andre Æra, for Jean-Yann Bérbôn – en imperialist og vasall av storfyrsten av Droumand. Ulikt andre mannsdominerte samfunn under Andre Æra – Podarix, Jipsir og Arusius – var det en tradisjon at den *førstefødte* ville arve en adelstittel. Dette var også tilfellet ved Jean-Yanns død i 1532, da adelstittelen gikk videre til hans eldste barn: Adélaïde Bérbôn. Allikevel var det ikke å komme foruten at Adélaïdes søsken ønsket tittelen, pengene og landområdene som greverangen medga – men etter listige handlinger var de alle blitt tatt hånd om.

Innehaveren tiltales som comte La Fèrre (comtesse La Fèrre om forvalteren er en kvinne). En forvalters barn blir kalt vicomte eller vicomtesse du la Fèrre. En forvalter må dele inntektene La Fèrre gir, med sine søsken – skjønt, dette gjelder bare om søsknene ikke gifter seg og forblir hjemme.

Den mest kjente tittelinnehaveren var dessverre også den siste: grevinne Élise de la Fèrre, som giftet seg med storfyrsten av Droumand. Fra 1500-tallet i Andre Æra og frem til utgangen av Tredje Æra – og starten av Fjerde – var familieboligen til La Fèrre-grevene Château de Bérbôn i grevskapet La Fèrre, under markien av Téer, Droumand. De fleste grevene og grevinnene er gravlagt i familiehvelvet i det nærmeste kloteret: L'Abbatiale de la Fèrre, Bérbôn.

## ***Grever/Grevinner***

* Jean-Yann Bérbôn, 1. greve La Fèrre (innehaver: 1509–1532)
* Adélaïde Bérbôn, 2. grevinne La Fèrre (innehaver: 1532–1572)
* Véronique Bérbôn, 3. grevinne La Fèrre (innehaver: 1572–1599)
* En lang rekke aristokrater
* Charles-Henri Bérbôn, grev La Fèrre (innehaver: ?–Imperiets 136. år)
* Élise Bérbôn-Germain, grevinne La Fèrre (innehaver: Imperiets 136. år–Imperiets 142. år)
* Élibert Bérbôn, vicomtesse du la Fèrre (forvalter: Imperiets 142. år–Imperiets 202. år)
Edens folk

**Edens folk** var en gruppe mennesker som var blitt skapt av Elementvokterne, og som skulle bli ledet av de første menneskene: Abbas og Sabba. Kort tid etter Vokterkrigen, dro alle av folket ut av Eden og bosatte seg i det som ville bli nasjonene Avalon, Pan-Taka og Soleil. Ulikt deres motpart, temmerne, var ikke Edens folk i stand til å kontrollere elementene.

Unge Edens folkTvekampEdens opprørereEdens adelEkteskap mellom to av Edens folkEdens alfabet
Mademoiselle de Françesc

## Hélène de Françesc

**Hélène Shéermon-Bourienne Le Crotoy de Françesc**, alias **mademoiselle de Françesc** var en tussarixisk aristokrat i Underverdenen fra storfyrstedømmet Droumand. Hennes ektemann, monsieur de Françesc, oppdro deres sønn – Honoré – alene. Men i frykt for å bli anklaget som medskyldig, flyktet han til Quéven-Névez lengre sør i Tussarix.

## ***Biografi***

Mademoiselle de Françesc tjenestegjorde under Anette Germain, men likte ikke hennes metoder i hvordan Anette ledet herredømmet. Hun dannet derfor en sammensvergelse med fire andre av Anettes vasaller som mente at noen andre burde lede Droumand. Vasallene ble enige om at mademoiselle de Françesc var den egnede til dette.

Under Anettes tjueårsdag, arrangerte de forræderiske vasallene en fest hos de Françesc – hvilket resulterte i et attentatsforsøk på Anette. Mademoiselle de Françesc hadde engasjert en snikmorder til å ta seg av jobben ved å plante en kule i hodet på damen – hvilket ikke lyktes. De Françesc var overbevist om at siden hun hadde engasjert en mellommann, ville ikke hun og kompanjongene bli avslørt.

I en avis sto det senere: DE FRANÇESC-METODEN. Artikkelen var blitt skrevet av en nær slektning av Anette, og den som hadde plapret var snikmorderen selv. Han hadde blitt arrestert, og hadde oppgitt navnet på Hélène de Françesc og hennes medsammensvorne for å stoppe torturen han var blitt et offer for – han var blitt henrettet noen dager senere, for forbrytelser mot den herskende klassen.

Hélène nektet å la seg føye; da soldatene kom for å arrestere henne, hadde hun tatt sitt eget liv med en pistol. De Françescs medsammensvorne delte skjebne med henne: døden.

## ***Trivia***

1. Mademoiselle de Françesc er en *femme fatale*
Greve av La Colline

**Greve av La Colline** er en tussarixisk adelstittel som har vært i besittelse av blant annet huset Périgord og Qancey. Den første bæreren av denne tittelen var Hanriot Périgord. Som greve av La Colline, er en pålagt å tjene markien av Hacour. Tittelen ble en del av de keiserlige titlene gjennom Édmound Qanceys ekteskap med Bertille Périgord da han ble kronet keiser av Tussarix etter Mariekrigen.
Greve av Nolanhead

**Greve av Nolanhead** er en avalonsk adelstittel som har vært i besittelse av blant annet huset Menken, Gaws, Llywelyn og Westbow. Den første bæreren av denne tittelen var Anthony Westbow, en gammel klan-leder fra det pre-rojalistiske Cadwallader. Som greve av Nolanhead er en pålagt å tjene sin lensherre militant i en konflikt, og økonomisk i fredstider. I dag er lensherrene huset Endicott av Fox.

Med en forkjærlighet for landområdene rundt Derry, var grevens jaktslott lokalisert her. Greven selv oppholdt seg på Villa Nolan (senere Villa Gaws), men hadde fullstendig eie over Derry. Etter Nerseus' samling av Avalon (1336 – 1348) satte han en guvernør til å vokte byen – på lik linje med andre byer i landet. Etter guvernør Adam Kerrs død for en manisk pottemaker, overtok huset Gaws kontrollen igjen gjennom Frances Gaws fram til 2166. I kjølvannet av vinens opprør ble det bestemt at det skulle være en folkevalgt leder av Derry – en kutyme som ble fulgt fram til Brantley Gardner overtalte Menken-greven i 3481 til å la guvernørsetet gå i arv til hans datter. Da datterens sønn viste seg inkapabel til å lede byen, valgte greven å sende noen forskere til Derry for å igangsette et kontrollert utbrudd av flekktyfus for å eliminere Katona-enes to familiemedlemmer. Etter dette gikk Chester Reid inn som guvernør – en mann som for all tid ville stå i gjeld til Gaws-ene.

På et tidspunkt delte Menken-linjen i Tredje Æra seg inn i to familier: adelshuset som hersket over Nolanhead, og en ridder-familie i Whiterock, Flynn. De står på god fot med huset Enigma gjennom Marmaduke Trengove-Menken – som eldstesønn av Theodora og Maurice Trengove-Menken er en potensiell arving til setet som greve av Nolanhead. Den sittende greven er ukjent, men ettersom Marmaduke ikke bærer vicomte-tittel kan en regne med at Theodoras fjerne Menken-slektning har både ektefelle og barn.
Herleifr Hall

**Herleifr Hall** (ca. 205 – februar, 249) var en avalonsk ridder av Lorentius, og grunnleggeren av huset Hall. Han var gift med Theodora Carole, som han fikk ni barn med – hvorav sønnen Jolyon Hall vokte opp og ble den neste ridderen. Herleifr var gjennom ham, en direkte forgjenger av Druzella Hall-Sævine, 4. guvernørgemalinne av Sævine.

Under Ásketill Blodhjelms regjeringstid, sto Herleifr for at kongens hær hadde veier å gå på for å utfør felttoget sitt. Hæren vokste like fort som Ásketill ekspanderte, og behovet for gode veier ble stadig mer nødvendig for en vandrende hær. Herleifr stiftet derfor Hall Pavior, som besto av menn og kvinner som viet livet for å lage brostein og jobbe på høygir for å lage gode veier for den vordende kongen.

Ved Ásketills senere kroning, ble Herleifr adlet til ridder av Lorentius og fikk et sete i Rådet som dets økonomiske sekretær, en posisjon han mottok med stor aktelse og takknemlighet. Derfor, da Herleifr Ewald-Streisand senere kom på tronen og skuslet bort alt faren hadde opparbeidet, nølte ikke Herleifr med å slutte seg til Flaroum-konspirasjonen for å få avsatt kongehuset. Han ville få posisjon som mester av veiutbygging, og ville på den måten samle landet og dets byer. Ved å gjøre dette fikk han lovet monopol på all handel som brukte veiene med opptil 25%.

Konspirasjonen ble allikevel avslørt av monarkens tidligere prylegutt, og Herleifr ble myrdet på Flynn Palace under det som senere ble kjent som Blodkrone-attentatet.
Alan Atheln

**Alan Félagi Atheln** (ca. 460, A.Æ. – ca. 525, A.Æ.) var en avalonsk hærfører, vindtemmer og alliert av Bjørnespidderen. Han er en fjern slektning av Vragi Ewald I, som var født Atheln, og dermed edler av Hrondias.

## ***Biografi***

Født i usikkert opphav, men nær Eadric, var Alan først kjent i historien ved å slutte seg til Fridenot Chimp etter adlingen hans utført av kong Symeon I av Flynn. Fridenot virket som baron av Whiterock, og tjenestegjorde under ham da han samlet baroniet under seg – hvilket gikk ut på å underkaste seg hele tre riddere. Han hadde et horn i siden for Tameryn, og etter å ha seiret over ham, voldtok han Tameryns eldste datter.

Bjørnespidderen brakte Alan med seg tilbake til byen som senere ble grunnlagt som Fearann an mathan (Feamath Peak). Her tjenestegjorde han som livvakt for familien, og da især for Archippos Chimp. Gutten så opp til ham på flere måter, og Archippos ble med tiden opplært som en ekte soldat.

Da Fridenot døde i 523, sto Chimp-søsknene – alle utenom Ansigar Chimp – i en prekær situasjon. De hadde ikke noe land i sin personlige besittelse, og Phile nektet å underkaste seg ekteskap for å gjøre noe ut av livet sitt. Hun samlet derfor brødrene sammen til Spiddernes hevn, som var en sammensvergelse mellom alle medlemmene av huset Chimp til å ta over borgene og byene som var underlagt de tre ridderne Alan og Fridenot hadde beseiret mot slutten av 485, A.Æ.

Alan hadde søkt tilflukt hos familien for å unngå lovens vrede etter overgrepet, men nå skulle han vende tilbake til Eadric. Han var tydelig utilpass da han fikk ordrene. Oppførselen gikk ikke hus forbi Ansigar. Han presset Alan til å tilstå, og han ga ettertrykkelig beskjed om at hvis Alan fremdeles var å finne etter slaget om Eadric – ansporet av Archippos – skulle Ansigar gjøre livet ekstremt miserabelt for ham.

Under slaget flyktet Alan, men ble tatt igjen av Archippos. Da den unge mannen fikk forklaringen for hvorfor Alan ikke forlot ham og familien, brøt det ut en kamp. Archippos vant ikke. Alan forsvant fra slagmarken og ble aldri sett igjen. Det er uvisst om han søkte tilflukt i noen annen by, eller om han forholdt seg til skogene. Allikevel er det stor grunn til å tro at en mann på 63 år ikke ville ha lenge igjen å leve.

## ***Trivia***

1. *Alan* kommer av ukjent opphav, men ble brukt i Bretagne i løpet av 500-tallet, og betyr "liten stein" eller "stilig, elegant".
2. *Félagi* er norrønt og betyr "kamerat, kompis".
3. *Atheln* er adaptert fra det færøyske *Aðallín*, som er kombinert av navneelementene *aðal* "edel" og *lín* "lin, linplante".
Ild

**Ild** er ett av de ni rene elementene. Elementet ble skapt sammen med fødselen av Afrodite, som ble båret frem av Vulcan og Aquila. Ild beskrives ofte som solen og livets evige flamme. Ild fremstilles med nyanser av rødt.

## ***Merkbare bærere av ild***

* Qluvas Djan
* Afrodite
* Kent Sparrow
* Huset Sacheverell

## ***Kjennemerker***

### **Utseende**

En person som er født med ild, blir gjerne født med en bronsefarget hår – en kan allikevel bli født med svart, med hint av kobber, eller kastanjebrun hårfarge. Enkelte personer vil også bære hint av litt rødere kinn.

En fullverdig temmer kler seg gjerne i noe som symboliserer ilden. Dette innebærer å kle seg i rødt – skjønt andre personer som ikke temmer ild bruker rødt for å vise sin sosiale status. Ettersom fattige i utgangspunktet ikke har rett til å praktisere natur, har de heller ikke lov til å vise sine medfødte gaver.

### **Personlighet**

En temmer av ild, kan fort føle et behov til å være i nærheten av levende lys – dette være seg solen, peis, fakler, lykter, osv. Dette vil – avhengig av personens ferdighetsgrad – gjøre at vedkommende "søker" å få sollys. En mektig temmer av ild vil trenge å alltid få sol innen en viss periode av tiden – om en kommer fra Oververdenen vel og merke; en underverdener vil ikke trenge dette behovet.

En ildtemmer blir gjerne ofte beskrevet som lidenskapelige, dristige og sterke – mentalt. Edensmennesket Hilaria forteller i sine skrifter at et menneske født med "den evige flammen i seg", vil – på grunn av sin medfødte evne – være besluttsomme, men rettferdige.

Ildtemmere blir imidlertid ofte beskyldt for å være harde og skånselløse, lik ilden de tilber.

## ***Evner***

En person av første rang, som Qluvas – og især Afrodite – sitter gjerne med flere ukjente egenskaper; et individ av denne rangen sitter med evnen til rangene under – og gjerne forsterket ytterligere.

1. grad: Fly ved å skyte ild fra føttene
2. grad: Skape våpen fra ild
3. grad: Skape ild fra luften, uten sol
4. grad: Skape ild fra luften, med sol
5. grad: Skape ild ved hjelp av kilder
6. grad: Kontrollere flammer i liten grad
7. grad: Kjenne levende ild gi energi
Meinrad Braidenbecker

**Meinrad Daniel George Braidenbecker** (f.: ca. 155, T.Æ.) er en avalonsk greve av Blarwen Cross. Han er den eldre broren til Del Braiden, men foreldrene deres er ukjente. Han er for øyeblikket ikke gift ifølge broren, og det er derfor usikkert om det finnes en grevinne av Blarwen Cross, og dermed om det finnes en vicomte. Det er også ukjent om Meinrad har noen bastarder, som har muligheten for å arve setet som greve.

Hvis Meinrad ikke får noen barn, sønner eller døtre, vil setet gå til broren Del. Rollen som grevinne vil dermed gå til hans antatte forlovede: lady Bull fra Tittensor.

## ***Trivia***

1. *Meinrad* er avledet av de germanske elementene *magan* "mektig, sterk" og *rad* "råd"
2. *Daniel* kommer fra det hebraiske דָּנִיֵּאל*(Daniyyel)* og betyr "Gud er min dommer", og har sitt utspring i דִּין*(din)* "å dømme" og אֵל*('el)* "Gud".
3. *George* kommer fra det greske navnet Γεωργιος*(Georgios)*, som er avledet av det greske ordet γεωργος*(georgos)* og betyr "bonde, jordarbeider"
4. *Braidenbecker* er et navn som er sammensatt av navnelementene *Braiden* "laks" og *Becker*"baker".
Mest besøkt

**Antagonister**

* Keiser Fros
* Keiserinne La-Verne
* Prinsesse Kontrovers
* Elisabet Cannon
* Martin Heat
* Baron Enigma
* Statsminister Bel
* Fros' håndlangere

**Protagonister**

* Kent Sparrow
* Fleur Corday
* Sienna Kendall
* Noah Reid
* Delayahu "Del" Braidenbecker

**Antihelter**

* Kronprins Kontrovers
* Isobel Des

**Lokasjoner**

* Tussarix
* Avalon
* Pan-Taka
Greve av Lulan

**Greve av Lulan** var en tusarsk adelstittel som eksisterte på 800-tallet Andre Æra, og ble holdt av familien de Lulan. Tittelen ble på et tidspunkt avløst av setet greve av Elbée. Greven var sin egen herre, og hadde ingen lensherrer over seg.

Før samlingen av Tussarix og provinstraktaten, var kongedømmet Tuss en splittet og krigsherjet nasjon. Kongehusets forgjengere hadde samlet et fåtall adelsmenn som sverget sin troskap til dem. Likevel var de fleste imot kongen. Én av disse var grev Tanguise av Lulan, som sammen med podarske naviranter planla å rive seg løs fra Tuss og danne sin egen nasjon.

Tanguise mistet livet sitt under navirantslaget ved Lulan, og sønnene hans ble henrettet på ordre av enkedronning Claude. Stillingen gikk med det til én av den avdøde kongens nære venner, Francoys, som tok navnet de Lulan da han giftet seg med Tanguises søster, Aude – som i utgangspunktet ikke hadde krav på tronen, men hennes etterkommere ville få det som etterkommer av en sann de Lulan. Om ekteparet fikk noen barn er imidlertid usikkert.

På et tidspunkt før Mariekrigen var grevetittelen blitt erstattet av grevene av Elbée.
Elena Trosoloi

**Elena Matilda Trosoloi** (464 – 514) var en avalonsk dame av Welton, og gift med sin egen bror: rådsmedlemmet Ellanher Trosoloi. De hadde fem barn, alle med en medfødt fysisk eller psykisk nedsettelse.

Elena og broren var oppdratt til å være rene og skikkelige, en kommando gitt av foreldrene – som også var søster og bror. Rådet hadde gått gjennom generasjonene, og dette resulterte i Elena og Ellanher bli seksuelt involverte i hverandre. De var et resultat av incest, og Elena hadde en misdannet venstrehånd og et innskrumpet øre. Dette ble skjult under portretteringen av henne.

Elena var allikevel ikke glad for at hun måtte gifte seg med broren, og så derfor etter ektemenn fra andre adelsætter. Derfor, da hun fikk en henveldese fra lady Alana Fachtna om å myrde Ellanher sammen med hjelp fra den kongelige agenten Ira Colton. Motivet var at Ellanher var innblandet i en konspirasjon om å felle kong Farvaldr II av Flynn, og trengte å bli avskjediget både fra hoffet og Rådet. Elena gikk med på det.

Ellanher ble på et tidspunkt tilkalt av lady Fachtna til hennes eiendom i Hrondias. Han ble her mottatt av alle rådsmedlemmenes hustruer – blant annet Elena – som alle sto der nakne. En orgie med Ellanher fulgte, og lady Fachtna tilkalte en kammerpike da den var overstått. Kvinnen ryddet opp og kom med ny drikke, og Ellanher gikk bort for å få påfyll. Han ventet allikevel ikke at hustruene tok fram skjulte dolker og myrdet ham. For å være sikker på at han døde av skadene, valgte kammerpiken å kutte av fingrene og tungen hans for å la ham blø ihjel.

Med døden av Ellanher Trosoloi, flyttet Elena til Sævine for å bo med en slektning.
Guvernør av Versailles

En **guvernør av Versailles** er tittelen som er gitt til en folkevalgt innbygger av fyrstedømmet Coast. For å bli valgt til guvernør, trenger en bare å være født og oppvokst i Tussarix, men en må ha bodd i Coast i minst tretti år – hvilket betyr at en må være over tretti år for å bli guvernør. Det kreves også dessuten at ens foreldre også er av tussarixisk opprinnelse. Guvernøren av Versailles svarer til fyrsten/fyrstinnen av Coast, og skal dermed gjøre som denne sier.

Guvernørens oppgave er å administrere Versailles på alle økonomiske vis, og samtidig kontrollere politiet og Imperiets soldater. Da revolusjonen brøt ut, ble en guvernørs rolle mer innflytelsesrik. Ettersom man ikke lenger ønsket adelen å styre – og mange ente på de lokale skafottene og deres giljotiner – ble guvernørene gjort til administratorer av de forskjellige herredømmene, og sto dermed meget nær Robespierre og hans søsken.

## ***Kjente guvernør***

1. Adèle LeGall
2. Joséph Deletrotte
3. Sylvestre Treville IV
Huset Hasenkamper

Kansler av Floem og BertasHertug av Arcie og TheîeMarki av l'Ònt og Meinhaus-Astryburg-WilkenstraussBiskop av VorèneJarl av Heinwald, Rotthosen
Greve av Majeans og Havenne-Guielain
Baron av Hörst
Friherre av Hasenkamp
Ridder av Hohenburg-Niezstadt

### Grener

Huset Aschampre-Aulyget
Huset Nachfrau
Huset Vanderhof

## Familie

### Segl

En sort kråke på hvit bakgrunn med gylne kanter, med en krone på toppen

### Stamfar

Ferdinand Hasenkamper

**Huset Hasenkamper** var et jirsk dynasti med røtter fra Praxerriket, som i sin tid var et av de mest prominente kongehusene i Underverdenen. Familien satt i ledersetet for Jipsir, Inqui, Podarix, Tussarix og Rast, dog ikke alle på én gang.

Familien har navnet sitt fra navnet gitt til innbyggere av den jirske byen Hasenkamp, et landområde som under invasjonen av Praxerriket ble hovedbasen til de tusarske styrkene i perioden 1502 A.Æ. til 1512 A.Æ. Høvdingen av Rotthosen-klanen, Immanuel, bosatte seg i Hasenkamp, og tok derfor navnet Hasenkamper for å spille på at han var innbygger av det voksende samfunnet. Hans sønn Ferdinand valgte å alliere seg med invasjonsstyrken, og ble benådet. Han var en dyktig kriger og diplomat, som ble gjort til fyrste av Westen-Felder i 1512. Dette ble – sammen med en rekke andre benådninger til soldater i Jipsir – gitt for å sikre keiser Paul VI av Tussarix eierskap over øynasjonen gjennom vasallene til visekongen av Jipsir.

Sju generasjoner senere har familien etablert seg som rikskanslere, kurfyrster og kanslere i Podarix. I Jipsir har de rundt samme tid etablert seg som landets leder i alt annet enn navn, med kontakter som strekker seg over hele Morthavet. Etter en familiefeide hvor man kjempet om kontrollen av flere landområder som falt i det fri ved Heinrich II sin død, var Jipsir i opprør. Visekongen prøvde å slå dette ned, men ble avsatt grunnet et renkespill utført av Hasenkamper-familien. De sikret seg posisjonen som visekonge, og hadde denne posisjonen i flere hundre år – senere som konger av Jipsir. Senere tok de også keisersetet av Tussarix og kongekronen av Rast, og til slutt erkehertugdømmet Inqui. Gjennom Inqui-grenen fikk de også kontroll over det voksende imperiet deres. For å kunne opprettholde allianser, eller bryte gamle ved å forsegle nye, endte familien opp med å gifte seg med andre slektninger på familietreet. Dette resulterte – på lik linje med Qancey-familien i sykdommer som plaget familiemedlemmene.

Huset Hasenkamper møtte til slutt sin ende ved å prøve å kontrollere et for vidt imperium. Mange av statsoverhodene var én og samme person, og folket så dem sjeldent – eller følte at deres interesser ikke ble ivaretatt. Det gjorde at familiene handlet ut fra egeninteresser. Borgerkriger og ønske om reformer la press på familien, og flere av lederne endte med å abdisere eller bli myrdet. Gjenlevende familiemedlemmer takket videre nei til å ta posisjonene. Dette åpnet for nye skikkelser å ta makten.
Julian

**Julian** er en avalonsk gårdshest. Han er maken til Kents nært knyttede hest Erica; når Kent flykter fra Flin Enigmas borg, gjør han seg sikker på å ta dem begge med seg. Opprøreren som befridde Kent, tar med seg Julian – Kent rir på Erica.

Når Erica føder et føll som hun fikk med Julian, døper Kent føllet Tristan, etter Tristan Sparrow, Kents onkel. Julian tjener nå som Humphrey Sparrows hest hos opprørerne.
Melania Elpis

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **{{{1}}}**.  Les videre på din egen risiko.

## Biografisk informasjon

### Fødsel

Ukjent, F.Æ. – A.Æ.
 22. februar
 Imperiets 151. år, T.Æ.
 Hemsut, Pan-Taka

### Død

Ukjent, F.Æ. – A.Æ.
 Ukjent, T.Æ.

### Temming

Mørke

**Melania Elpis** var en pan-takisk opprører. Hun var datter av en familie innenfor diplomatiet, men nektet å følge ruten som hennes foreldre hadde lagt opp for henne. Grunnen til hennes trossing og hat ovenfor foreldrene, var mørket som hadde erstattet hjertet hennes – et mørke som var gitt til henne av hennes biologiske far: Vokteren Orcus.

Melania hadde et naturlig språk ovenfor slangene i Pan-Taka. Grunnen til dette var at Melanias biologiske mor, Hemhiss, hadde dratt sammen med sitt folk da de flyktet fra Eden. Som en siste straff hadde gudene valgt å dele menneskene ved å sende dem til forskjellige destinasjoner, og splitte dem med forskjellige språk. Hemhiss – som hadde tatt form av en slange – koloniserte Pan-Taka med yngler mens hun våket over sin datter.

Som datter av en gud og et menneske, ville Melana bli gjenfødt helt til guden kalte henne til seg igjen. Hver gang Melania døde, ville Hemhiss vente til Melania ble født på nytt – da ville et pikehvin skjære gjennom hodet hennes slik at Hemhiss kunne finne datteren sin født på nytt.
Monsieur d'Forvéer

## Jean-Pierre d'Forvéer

**Jean-Pierre Honoré Bàrdon**, alias **monsieur d'Forvéer**,var en tussarixisk aristokrat i Underverdenen fra  storfyrstedømmet Droumand.

## ***Biografi***

Han tjenestegjorde under Anette Germain, men likte ikke hennes metoder i hvordan hun ledet herredømmet. Mademoiselle de Françesc dannet derfor en sammensvergelse med monsieur d'Forvéer og tre andre av Anettes vasaller, som mente at noen andre burde lede Droumand. Vasallene ble enige om at mademoiselle de Françesc var den egnede til dette.

Under Anettes tjueårsdag, arrangerte de forræderiske vasallene en fest hos de Françesc – hvilket resulterte i et attentat på Anette. Mademoiselle de Françesc hadde engasjert en snikmorder til å ta seg av jobben ved å plante en kule i hodet på damen – hvilket ikke lyktes. De Françesc var overbevist om at siden hun hadde engasjert en mellommann, ville ikke hun, monsieur d'Forvéer og de andre aristokratene bli avslørt.

I en avis sto det senere: DE FRANÇESC-METODEN. Artikkelen var blitt skrevet av en nær slektning av Anette, og den som hadde plapret var snikmorderen selv. Han hadde blitt arrestert, men hadde oppgitt navnet på Jean-Pierre d'Forvéer og hans medsammensvorne for å stoppe torturen han selv var blitt et offer for – han var blitt henrettet noen dager senere, for forbrytelser mot den herskende klassen.

Jean-Pierre var ikke klar over hendelsen med det første. Han ble arrestert av soldatene, og ble henrettet ved å bli halshugget i Le Ryxân. Hans medsammensvorne delte skjebne med ham: døden. De Françesc var skarpere enn sine enfoldige medsammensvorne, og hadde tatt sit eget liv med en pistol før hun ble arrestert.
Maximilien de Barrois

**Maximilien de Barrois** var en dommer fra Podarix som utøvde sitt yrke i byen Xzaf. Han var opprinellig en ridder, og eide derfor landområdet Barrois, en større landsby utenfor Xzaf. På et tidspunkt dro mannen til Tussarix, og skrev ned hva han opplevde av revolusjonen der. Han bodde i Le Ryxân, hvor han eide et hus i Saint-Nicaise. Mens han bodde her ble han kjent med folk som Robespierre, marki du Floem, admiral Levesque, Charlotte Gouze og en rekke andre personer.
Haydée Beaumont

**Haydée Beaumont, dame de Villefort** var en av de største malerne under Andre Æra, og var også grunnleggeren av den såkalte Art Beaumont – som ble brukt i flere århundrer senere. Hennes største verk har vært maleriene som har foreviget de første monarkene av Tussarix: Isabelle Tussarix, Paul den 1. og den 2.

 Gjennom sine år, publiserte Haydée boken *Art Beaumont.* Hun etablerte også senere *L'école des beaux-arts de Versailles,* hvor hun lærte bort sin malerkunst. Blant hennes elever var François St. Just, Marie-Arielle Monette, Arianne Perrault og Donatien Rémy.

## ***Malerier***

Paul Tussarix I.pngPaul Tussarix I
 (931)Isabelle Tussarix
 (933)Paul Tussarix II.pngPaul Tussarix II
 (970)
## ***Trivia***

1. Navnet *Haydée* er spansk og fransk versjon av det engelske Haidee – som betyr *anstendig* og *ærbødig.*
2. Navnet *Beaumont* er en fransk form av det sjeldne engelske etternavnet; navnet betyr "vakkert fjell".
Mademoiselle de Ôlm

## Charlotte de Ôlm

**Charlotte Marguerite Xaviér de Ôlm**, alias **mademoiselle de Ôlm** var en tussarixisk aristokrat i Underverdenen fra storfyrstedømmet Droumand.

## ***Biografi***

Hun tjenestegjorde under Anette Germain, men likte ikke Anettes metoder i hvordan hun ledet herredømmet. Mademoiselle de Françesc dannet derfor en sammensvergelse med mademoiselle de Ôlm og tre andre av Anettes vasaller, som mente at noen andre burde lede Droumand. Vasallene ble enige om at mademoiselle de Françesc var den egnede til dette – selv om Charlotte var den eldste.

Under Anettes tjueårsdag, arrangerte de forræderiske vasallene en fest hos de Françesc – hvilket resulterte i et attentat på Anette. Mademoiselle de Françesc hadde engasjert en snikmorder til å ta seg av jobben ved å plante en kule i hodet på damen – hvilket ikke lyktes. De Françesc var overbevist om at siden hun hadde engasjert en mellommann, ville ikke hun, mademoiselle de Ôlm og de andre aristokratene bli avslørt.

I en avis sto det senere: DE FRANÇESC-METODEN. Artikkelen var blitt skrevet av en nær slektning av Anette, og den som hadde plapret var snikmorderen selv. Han hadde blitt arrestert, men hadde oppgitt navnet på Charlotte de Ôlm og hennes medsammensvorne for å stoppe torturen han var blitt et offer for – han var blitt henrettet noen dager senere, for forbrytelser om den herskende klassen.

Charlotte var ikke klar over hendelsen med det første. Hun ble arrestert av soldatene, og ble henrettet ved å bli halshugget i Le Ryxân. Hennes medsammensvorne delte skjebne med henne: døden. Mademoiselle de  Françesc var skarpere enn sine enfoldige medsammensvorne, og hadde tatt sit eget liv med en pistol før hun ble arrestert.

## ***Trivia***

1. I sitt sitat, hevder Charlotte at hun er en ubarmhjertig kvinne hvis Fros Kontrovers er en tyrann – noe han også er.
Lavinia Leutguard

**Lavinia Leutguard** (født **Diogenes**) (ca. 436 – ca. 466) var en avalonsk dame av Alessia og mor til: Ualan, Verginius, Ùisdean og Vibanus Agathon Leutguard. Hun var første kone til Alan Leutguard, faren til hennes fire barn. Lavinia var enebarn og mistet foreldrene i tidlig alder. Hun ble oppdratt som adoptivsøsteren av Alan.

Lavinia var funnet i en rennestein sammen med en rekke andre barn da Lyndon og May Leutguard. Fosterforeldrene hennes fortalte Leutguard-ekteparet at hun kom fra en høyere stilt familie, og var blitt funnet av den lokale slakteren da han var kommet for å levere kjøtt til en lokal handelsfamilie: Diogenes-ene. Hennes biologiske foreldre var blitt myrdet, så Lyndon og May tok medynk med Lavinia. De adopterte henne, og brakte henne med hjem.

En romanse utviklet seg mellom Lavinia og Alan, og det resulterte i at han fridde til henne. Ekteskapet var kjølig og kortvarig, ikke engang ti år. Med fødselen av tvillingene Ùisdean og Vibanus Agathon, døde Lavinia i barsel. Det var etter hennes død at Alan begynte å se etter en ny kone; valget falt på Domitia Romentus, som etter alt å dømme kunne innsmigre seg hos den fremtidige monarken – og dermed sikre Alan og sønnene en god posisjon i samfunnet når den tiden kom.
Kieron Kobbel

**Kieron Kobbel** (461 – 502) var en avalonsk ridder og medlem av Rådet under regjeringstiden til Farvaldr II av Flynn. Han var en radikalisert adelsmann som ble sett på som en trussel av kongen, og fikk derfor pusset Ira Colton pusset på seg.

Kieron var ridder av Reillington, og hadde arvet sitt sete i Rådet etter faren, Wyvern Kobbel. Som et medlem av Rådet, besto Kierons rolle av å rådføre seg med monarken og Rådspresidenten. Kieron kom allikevel fra små kår, selv som ridder, og følte et sterkt hat mot monarken og hans familie for at de ikke ville godkjenne ham som en ekte del av hoffet. Dette hatet vokste i større grad da han fikk greie på at kongen aktet å erstatte medlemmene av Rådet med markier – en ny adelsposisjon etablert for å ha kontroll over grever og riddere i Flynn, økonomisk og militært. Hatet hans var allmenn kjent i Rådet, men få tok ham alvorlig.

Kieron visste han sto i fare for å bli erstattet, og mante derfor til opprør blant rådsmedlemmene. Sammen med Conall og Tiarnán Fachtna, Lucius Artaxerxes, Ellanher Trosoloi og Tiernan Verz, igangsatte Kieron en konspirasjon som gikk inn for å velte kongen og sette Rådet som det nye statsorganet. Planen var å samle kongefamilien på landsgodset til familien Gregorius i Colton, og drepe dem der – sammen med Gregorius-ene, som var lojale tjenere av kongehuset. Lederen av Gregorius-ene fungerte dessuten som monarkens droste, og tok dens avgjørelser om sittende regent var fraværende eller for ung. Hvis bare huset Ewald forsvant, men ikke Gregorius, ville de juridisk sett fungere som neste pulje kongelige innen de fant en ny Ewald-er fjernt på slektstreet.

Komplottet ble allikevel avslørt av markien av Langstye, som ga dem vekk til kongen. Farvaldr hyret inn den kongelige agenten Ira Colton for å myrde Kieron og hans medsammensvorne. Kieron ble myrdet ved at Ira snek seg inn i soverommet hans som en prostituert og hadde samleie med ham; hun brukte svetten hans til å suge ut alt vann i kroppen hans – og ved hjelp av framtvungen blodtemming var det et tomt skall av en mann som ble funnet av tjenerstaben neste dag.
Magdalene Harden

**Magdalene "Maggie" Natalie Harden** (født **Robinson**) var baronesse av Harden med omegn. Hun var kone til Philip Harden, og moren til Therese, Ira, Evie og Anne Harden.

Maggie var født i en rik familie, og da hun giftet seg med Philip førte medgiften hennes til at ektemannen kunne kjøpe et palé i byen Harden, sør for Osmosis. Før hadde husbonden bodd på et lite gods utenfor byen; nå kunne han og familien komme tett på bylivet, og bruke godset som et fristed.

Med fødselen av ungene, ble Maggie oppslukt av sin kjærlighet til dem. Hun fant allikevel datteren Therese som en byrde: piken var sta og egoistisk, og Maggie var overbevist om at datteren hadde fått dårlig oppdragelse. Grunnet sine tanker om datteren, valgte Maggie å ignorere henne fullstendig. På grunn av dette, valgte datteren å flukte – da hun bare var syv år.

Kort tid etter at Therese hadde forsvunnet, etterlyste Maggie henne. Hun satte allikevel ikke prisen høyt, siden hun ønsket egentlig ikke datteren å bli funnet. Gesten var bare for syns skyld. Da det ble meldt om at Therese var blitt funnet i byen Duchy, gjorde allikevel Maggie ingenting med det. Det var hun som fikk beskjed om det, men unnlot å si ifra til ektemannen Philip.

Maggie døde av feber i en alder av 58.

## ***Trivia***

1. Magdalenes kallenavn, *Maggie*,sammen med *Natalie* er en referanse til virkelighetens skuespillerinne Maggie Natalie Smith
	* *Maggie* er egentlig en kortform for *Margrete*
Helena

**Helena** (ca. 3545, F.Æ. – ca. 3575, F.Æ.) var et edensmenneske, og arving til posisjonen som magistrat av Nyxes etter sin far, Midas, og moren til huset Ewalds grunnlegger: Helena Camilla.

## ***Biografi***

Født og oppvokst i Nyxes, Eden, Helena var opplært til å tjene sine borgere. Lite er visst om oppveksten hennes, men hun var blant de mindre rebelske menneskene under Vokterkrigen. Istedenfor å forberede seg mot en konflikt, jobbet med administrasjon som magistrat.

Helena var sett på som den vakreste kvinnen i landet. Hun var så vakker at hun ble lagt merke til av halvguden Uranus. Han var tilstede i Nyxes, hvor han ble observert i å dele ut kunnskaper om blodtemming, og ble sendt til maigstraten. Han forførte henne, og ni måneder senere ble Helena Camilla født. Forarget og sint, sendte Midas Uranus på døren, mens Helena ble lagt i en kiste og kastet utfor en klippe ned i havet. Helena Camilla fikk sin egen kiste og kastet samtidig. Helena måtte høre barnet hennes skrike og gråte mens bølgene skilte dem.

Mens Helena døde til sjøs, overlevde datteren. Hun ble bragt til magistraten av Dol Ewald, og ble oppdratt til å hate Vokternes utsendinger til Eden, Persofene og Heidos.

## ***Trivia***

1. *Helena* er en variant av *Helene*, som kommer fra det greske ordet *helene "*lys" eller "skinne".
May-Sun Torn

**May-Sun Torn** (488 – 551) var en avalonsk dame av Cromwell. Hun var datteren av Abraham og Alessia Torn, og dermed søsteren til Neville og Angelina Torn. Hun var dessuten niesen av Wilhelmina Rutherford og svigerinnen av May Leutguard II, dame av Alessia – og var dermed også tanten til Gerhard Leutguard, den siste gjengitte Leutguard-en. May-Sun hadde ett barn, Aldhard, sammen med ektemannen Felix Martellus.

May-Sun var sjalu på brorens enorme velstand, og mislikte hans politiske ståsted. Han mente at kvinner burde være mer representert i samfunnet, mens May-Sun mente at det var kvinner hadde som utgangspunkt å herske i hjemmet – men ikke ellers. Hennes tanker om "hjemme-styre" gikk dessuten ut på å ha kontroll over møbler, klær og mat. På denne måten kunne ektemannen hennes, Felix Martellus, ta seg av alt det administrative mens hun selv kunne bruke det.

Da broren Neville døde, fikk hun overtalt nevøen sin, Gerhard, til å la seg kjøpe ut av eierskapet av Cromwell. May-Sun gjorde seg selv til dame av Cromwell, men ikke lenge etter må hun sverge sin troskap til huset Gregorius, som har utropt seg grever og grevinner av Olwyn-upon-Streisand. Hennes lokale landherre og overordnende blir baronen av Whiterock: sønnen av Bjørnespidderen, Ansigar Chimp. May-Sun ble dermed en av de første lensherrene som måtte sverge sin troskap til baronen av Whiterock i andre generasjon.

Da May-Sun døde i en alder av 63, tok hennes sønn over forvaltningen av ridderskapet.
Jean de Roifeau

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **{{{1}}}**.  Les videre på din egen risiko.

## Familieinformasjon

### Slektninger

Huset Tussarix * Paul I (far)
* Paul II (halvbror)
* Constance VI av Tuss (bestemor)
* Xavier III av Tuss (bestefar)

Familien de Roifeau

* Mademoiselle de Roifeau (mor)
* Louise de Roifeau (søster)
* Charlotte de Roifeau (søster)
* Jacques de Roifeau (bror)
* Constance de Roifeau (søster)

## Virkelighetsinformasjon

### Bøker

* *Noble liv*

**Jean de Roifeau** var en tussarixer, og én av Paul Is løsunger, som han hadde fått med hoffdamen mademoiselle de Roifeau. For å unngå at bastardene skulle komme og plage keiseren, ga han Roifeau-ene et gods i Lulan. De gangene Louise ikke var opptatt med skole, var hun sammen med broren på godset.

Etter Louises og Paul Is død, og Paul IIs overtagelse av tronen, ble Jean og søsknene mottatt og akseptert som kongelige ved hoffet – og dermed medlemmer av huset Tussarix.
Melvin Yates-Booth I

**Melvin Neil Sawyl Yates-Booth I** var en avalonsk hertug av Payne, og far til Percy Yates-Booth I – som han fikk med Albertine Owers. Han hadde dessuten et utenomekteskapelig forhold med den prostituerte Nerissa Smith, som han fikk en sønn med: Baldaryc.

Tross det at Melvin var utro mot sin kone, brakte han slekten videre: Percy III deltok i opprøret mot Imperiet, og fikk Avalon ut av føderasjonen.
Elementene Wikia

Tusen takk for at du besøker Elementene Wikia! Denne wikien er en online-encyklopedi av Tollef Jacobsen sin bokserie *Elementene*, som følger livet til Kent Sparrow i hans kamp om å finne ut hvem han er og hva han står for. Alt innhold på denne wikien er autentisk.
 Bli med og hjelp til med å la denne wikien vokse i tall!

Om denne wikien • Designmanual • Nylige endringer

<createbox>
width=24
break=no
buttonlabel=Create new article
bgcolor=#F9EAC3
</createbox>

Tollef Jacobsen er en norsk journalist, skuespiller og forfatter av serien *Elementene*. Bøkene om Kent Sparrow var de første som ble publisert.
Mens Jacobsen studerte ved Universitetet i Stavanger, jobbet han iherdig på både hovedserien og universet til de tre andre bøkene. Idéen til bøkene var en barndomsidé, og siden han gikk på barneskolen har han skrevet flere versjoner før han omsider kom fram til versjonen han ønsket, og ble til *Håpets land*. **Les mer om ham her…**
Jacques Necker

**Jacques Necker** (43 år, Imperiets 137. år - Imperiets 180. år) var en greve fra fyrstedømmet Zarax, og hadde rike foreldre. Han studerte på akademiet KA, og fikk seg en god utdanning. Han brakte ære og et veldreid renommé til huset Necker. På grunn av hans utallige bragder for Statskassen og innenfor politikken i Tussarix, la statsministeren merke til ham og gjorde ham til Fros' munn. Jacques tjenestegjorde som Fros' munn fra en alder av 32, og var i sin stilling frem til sin død; han ble myrdet av Keiseren selv. Bakgrunnen for mordet var at Jacques brakte så ofte opp emnet om opprørerne under middagen, at Fros drepte ham på stedet.

## ***Trivia***

1. Jacques Necker deler navnet sitt med den sveitsiske 1700-talls bankmannen
Hertug av Pelirius

**Hertug av Pelirius** er en kongelig tittel båret først en kort periode av den sittende monarken av Tussarix fra huset Kontrovers, så permanent av den sittende kongefamilien av Rast.

Den ble først etablert av Jean-Baptiste Voclain (en bror av den daværende kongen) i 3761 A.Æ., hvor tittelen gikk i arv gjennom medlemmene av huset Voclain. Allikevel, ettersom Jean-Baptiste ikke hadde byttet familienavn, kunne tittelen når som helst gå til kongehuset. Derfor valgte hans tipp-tipp-oldebarn, Salomon, å ta konens navn – og dermed hindre kongehuset å puste dem i nakken for å sikre seg tronen.

I 4026, klarte imidlertid den daværende, unge hertugen – fullt til rekka av gin – å spille bort tittelen og retten til sin venn prins Gaston av Tussarix. Dette gjorde at keiser-familien fikk en finger med i maktspillet på Rast, og ettersom kongefamilien av Rast ikke hadde lovlig sett eierskap på Pelirius, kunne de ikke gjøre noe. Da Hélouïse I imidlertid myrdet Gaston under Decize-konspirasjonen, gikk tittelen til keiser Auguste François – slik at tittelen og eierskapet av Pelirius, ble en del av det å være monark av Tussarix. Allikevel ble det for enkelhetens skyld satt inn en guvernør for å styre og administrere hertugdømmet i dennes navn – en stilling som gikk på rullering, og gitt til en vilkårlig venn av keiseren.

Etter Ildtungenes attentat på keier Léopold I og keiserinne Marie II i desember 4103, gikk Hyanus I inn for å finne attentatsmennene, som alle var en del av en nasjonalistisk gruppe i Rast. Kong François II og keiseren møttes på nøytral grunn på Yugotivitas, bivånet av kong Lorenzo VIII, hvor de ble enige om at en gruppe tussarixiske adelsmenn, prester og oldermenn skulle få bo på Château Yvdun-Bohnomme d'Rast for å fremme Tussarix' plass i Underverdenen – i bytte mot stillingen som hertug gikk tilbake til kongehuset, hvilket keiser Hyanus gikk motvillig med på. Hyanus fikk allikevel guvernøren til å plyndre alle viktige byer for deres verdisaker og dyktige temmere.

Etter Ildtungenes fall, og de tussarixiske representantene var borte, formaliserte François II reglene om arveretten til hertugdømmet. Han vedtok at arveretten skulle gå til den regjerende monarken, dernest til hans eldste sønn ved dennes overtagelse av tronen. Da kong François III steg på tronen, vedtok han imidlertid at kongehuset ikke skulle ha noe å gjøre med landadelen, og skulle heller fokusere på rene statsanliggender. Derfor skulle posisjonen gå til kongens fetter: Irénée Gonçalves.

Tittelen blir i dag båret av Geoffrey Gonçalves, fetteren til kong François VI.
Herleva Iphigeneius

**Herleva Iphigeneius** (ca. 170 – ca. 205) var en avalonsk adelskvinne. Hun var en fjern slektning av Ásketill Ewald, men var en utsvevende kvinne. Dette resulterte til slutt i Adela Sigiland, som hun fikk sammen med Ercanbald Streisand. Uinteressert i å oppdra jenten, plasserte Herleva henne i et kloster.

Hun levde konstant i skyggene av sin fjerne slektning, og tjente til livets opphold ved å utnytte tjenerne ved hoffet på Flynn Palace og senere adelsmenn og rådsmedlemmer. Mange menn ønsket ikke at konene deres skulle finne ut av deres utenomekteskapelige forhold, og betalte derfor Herleva høye summer for at hun skulle holde tett. Disse pengene brukte hun på å leve i sin høye rang.

Til slutt tok hennes løssluppenhet opp med henne, og hun ble smittet med syfilis. Hun overlevde, takket være hjelpen av en blodtemmer, men fikk store skader over kroppen. Dette gjorde at Herleva gikk fra en av de mest attraktive og ettertraktede kvinnene i Flynn by, til en av de mest uglesette og forhatte. Hun giftet seg aldri, og fikk derfor ingen andre barn enn løsungene – som alle ble sendt til klostre. På denne måten døde Iphigeneius-linjen ut, sammen med søsteren og broren hennes.
Hathot

**Hathot** var en følgesvenn i form av et vortesvin i Eden. Hathots eier, Eusebius, var en del av Edens adel – og Hathot var én av to følgesvenner blant adelen over lang tid, hvorav den andre også tilhørte Eusebius' familie.

Hathots opphav er ukjent, hans far og søsken. Det eneste som man vet om ham, er at da han ble funnet av Eusebius, var moren død – fastklemt mellom to enorme kampesteiner. Da Eusebius brakte Hathot med seg hjem, oppdaget familien snart Hathots egenskaper: han hadde styrken til en løve og smidigheten til en fugl. Senere studier gjorde det klart at vortesvinet var en følgesvenn, en rase dyr som utvikler nære forhold til sine eiere – og sterkere krefter desto tettere forholdet mellom dem er. Noen av følgesvennene utvikler dessuten evnen til å snakke.

På et tidspunkt da Hathot og Eusebius var ute på jakt etter opprørere, kom de istedenfor over en ny følgesvenn: en fugl denne gangen. Etter å ha fanget den og brakt den til palasset, klarte familien å temme dyret og med tiden gjøre det til en drapsmaskin og jeger. Forholdet mellom fuglen – senere døpt Gengen-Wer – og Osiris var derimot ikke like sterkt som Eusebius hadde med Hathot. Det hendte derfor ofte at fuglen og eieren kom i slåsskamp – hvor resultatet varierte ofte.

Ved utbruddet av Vokterkrigen i år 3013, hadde Eusebius blitt gjort til guvernør av Afrodites borg – en festning som huset nærmere én million fanger i alt, over og under bakken. Opprøret i Agun utviklet seg fra januar 3013 til mars 3013, og mot slutten ble lederne Beatrice, Brutus, Cleve og Timo tatt til fange. Én av ledernes protesjé, Ambrosia, ble allikevel ikke tatt til fange, og samlet tropper til å angripe Afrodites borg. Under angrepet kjempet Eusebius mot opprørerne med Hathot ved sin side. Da Eusebius ble myrdet, tok det ikke lang tid før Hothat oppdaget liket og krøket seg sammen ved foten av liket hans. Hva som skjedde med Hothat videre er ukjent, men Eusebius' lik ble satt utenfor borgen – en trussel mot gudene og deres håndlangere.
Lord Berenice

**Lord/Lady Berenice** var navnet på den øverste lederen av St. Berenice-ordenen. Rollen ble etter Colton-konspirasjonen smeltet sammen med *Coleibatus*.

Tittelen ble etablert da St. Berenice-ordenen begynte å bli mer innblandet i politikken og folks liv. Rådet – som før bare var militært og økonomisk drevet uten ledelse av kongemakten – etablerte posten som *Coleibatus* fordi man ikke ønsket å tråkke kulten på tærne. Den første faren av klosteret ble også deres representant som *Coleibatus*. Han var med det kultens politiske representant og samfunnets offentlige ansikt; dette gjorde også uoffisielt posisjonen nære knyttet kongehuset.

Etter avsløringen av Lucius og Peony Artaxerxes' innblanding i Colton-konspirasjonen gjennom St. Berenice klosterhær, ble rollen som lord/lady Berenice smeltet sammen med *Coleibatus*. Kulten ble anerkjent som kongerikets nye religiøse statsorden. Med dette i grunnen, ble det lovfestet av kongen at lord Berenice fungerte som den religiøse skikkelsen i Rådet, og overhode for fidelismen i Flynn.

Da Farvaldr Arrian arvet tronen fra moren i 532, vendte han ryggen til fidelismen, og dyrket heller ancipismen. Dette førte til at St. Berenice-ordenen mistet sin glor og plass hos kongen. Han så dessuten trusselen av hvor nært kulten skulle jobbe med Rådet, og fikk Plinius Hollens i 537 til å eliminere tilhengerne av ordenen; i kjølvannet av Xander Torns død (arrangert av Atlanta Orenos), overtok Plinius setet som *Coleibatus.* Lady Berenice og hennes Mor ble derfor nødt til å flykte til Pholiberbía – hvor de manipulerte keiseren til å få tilbake sin posisjon som statsreligion i Flynn. Det var allikevel ikke før to dronninger senere at posisjonen var sikret i Rådet igjen.