Ștefan

Ștefan, Ștefan cel Mic sau "Ultima tumoră" este unul dintre membrii noii Atzibenya, posedând un suflet galben și la momentul de față (24 Decembrie 2018), fiind mâna dreaptă ATB, sub comanda lui Mattityahu.

CARACTERISTICI GENERALE:

Specie: Semitumoră (caz unic)

Tip sufletesc: Galben

Armă totemică: Bici

Animal totemic: Hiena Pătată

Afiliere: Neoatzibenya

Culoarea părului: Blond murdar

Culoarea ochilor: Albastru-verde

Înălțime: 1,50 m

Greutate: 41 kg

Vârstă: (13.06.2019) 13 ani

ISTORIE

Ștefan este fiul lui Wallimai, un vraci, filosof și războinic celebru, din spița tumorelor, și a Celei de Oțel, care mai târziu urma să devină liderul fioroasei "Libertăți", organizația militară sub comanda Colei. Felul în care cei doi s-au întâlnit, tumoră și om, a fost unul foarte interesant.

Stră-Stră-Străbunicul Celei de Oțel, pe nume Lucius al treilea, fusese un războinic Atzibenya destul de cunoscut la vremea lui. Acest fapt, din fericire, a fost pierdut în timp, familia Celei de Oțel neavând nici cea mai vagă idee despre natura și originile lor nobile. Cea de Oțel însă descoperi în podul casei sale niște documente datând de pe vremea ultimilor Atzibenyeni, lăsate acolo de către Lucius, cel mai probabil. Citind documentele, intriga și curiozitatea umplându-i sufletul. A prezentat documentele părinților ei, dar aceștia nu au luat-o în serios. Dezamăgită, Cea de Oțel a decis să studieze ea însăși documentele, care indicau poziții militare aplicate în diverse conflicte armate din timpul respectiv. După ce a majorat, Cea de Oțel a plecat de acasă, spre a căuta locurile descrise în documente și a afla mai multe detalii despre această sectă antică ciudată. A călătorit mult, apelând la ajutorul localnicilor, dar în majoritatea cazurilor nu a izbutit să găsească nimic.

Norocul însă i-a surâs atunci când a găsit în localitatea Kemijarvi din Finlanda, zona unde fusese clădită baza ATB pe perioada Celui de-al Doilea Război Atzibenyan, un document scris pe piele de centilopă, îngropat în moloz, descriind tumora. O creatură pe atât de frumoasă, pe atât de intrigantă. Cu ajutorul noului document, a ajuns în Budapesta, Ungaria, unde pe vremuri exista cea mai mare așezare a tumorelor, conform documentului. A scrutat întregul oraș, în căutare de semne care ar fi indicat poziția rămășițelor așezării. Dar nu a găsit nimic. Se spune că s-a așezat pe marginea unui trotuar, a oftat și a murmurat: "Of, Atzibenya, Atzibenya, dar bine te-ai ascuns." Iar atunci, cu pași grei, o creatură înaltă, neagră și lucioasă, s-ar fi profilat în spatele ei, parcă invizibilă ochilor trecătorilor.

-Așa e, se spune că silueta ar fi răspuns. Atzibenya știe să se ascundă. Atât de bine știe să se ascundă, încât uneori îmi dă și mie dureri de cap până să o găsesc. Eu sunt Wallimai. Nu știu dacă vei izbuti să găsești secta, dar pe mine m-ai găsit. Deci. Ce vrei să știi?

Retrași sub un pod din sudul Budapestei, Cea de Oțel și Wallimai au vorbit multe nopți. Despre Atzibenya. Despre Zizin. Despre Mattityahu. Despre Cola. Cea de Oțel era fascinată. Dar la fel era și Wallimai. De mult nu mai vorbise el cu cineva. Apoi... Cine mai știe ce s-a întâmplat? Ideea este că, cei doi s-au îndrăgit mult unul pe altul. Tumora și omul. Două specii care se evitau de milioane de ani. Și cât ai zice pește, în peisaj a apărut Ștefan.

Un bulgăre lucios și negru de mâzgă. Un bulgăre cu ochi, dinți și urechi. Asta era Ștefan. O adevărată monstruozitate. Cea de Oțel a privit îngrozită mica creatură hidoasă. Fiul ei. Cu un gest brutal i l-a strecurat lui Wallimai în brațe și a spus răspicat:

-Wallimai. Aceste nopți au fost divine. Nicio clipă nu mi-a fost teamă de tine. Te-am considerat o nouă ființă, la fel de complexă ca și mine. Dar copilul nostru. El e un monstru. Nu este decât un amalgam scârbos. O tocăniță de ADN. Oamenii și magia nu au ce căuta împreună. Îmi pare rău. Fă tu ce vrei cu el, mie îmi e de ajuns...

Cu aceste vorbe, Cea de Oțel dispăru în beznă, lăsându-l pe Wallimai cu ghemotocul lucios în brațe.

În prima sa lună de viață, Ștefan a învățat de la Wallimai cum să își mențină o formă permanentă. Tatăl știa că nu va avea cum să aibă grijă de un copil singur, în întunecimea Budapestei. Avea nevoie să găsească o familie care să îl crească. Dar nimeni nu ar fi crescut o astfel de odraslă. Ștefan avea nevoie de un corp de om. Un corp care să se dezvolte în mod normal. Așa că, în timp, mica tumoră învăț să își mențină forma de om. Cu ajutorul unei infuzii de ierburi care paraliza sistemul metamorfozator al lui Ștefan, Wallimai izbuti să îi inducă o formă umană permanentă.

Ceea ce a urmat nu este clar. Poate că Wallimai a vrăjit o familie în a crede că Ștefan este într-adevăr fiul lor. Poate i-a obligat, amenințându-i cu moartea, sau poate pur și simplu a lăsat copilul în voia sorții, pe pragul unei case. Cert este că Ștefan a fost adoptat de către o familie bucureșteană și crescut ca pe unul de-al lor. El nu a avut absolut niciun contact cu Atzibenya până în școala generală, ceva mai târziu decât Mattityahu, Cristi, Teo cel Mare, Cătăin, și Flavius, care s-au alăturat Atzibenyei în jurul vârstei de 10 ani, în clasa a patra.

A jucat un rol important în răsturnarea regimului Teoian și înlocuirea Teoregulei cu Votoconducarea, deși s-a alăturat sectei abia la finalul Revoluției, când Teo cel Mare, precum și aliații săi, se pregăteau deja să cedeze tronul lui Mattityahu.

Va fi pentru totdeauna recunoscut ca cel ce a învins Uniunea Trezorierilor Ungiei. El s-a alăturat U.T.C.-ului ca spion din partea ATB, ca apoi să cauzeze o revoltă masivă în rândul membrilor săi, cauzând destrămarea totală a grupului.