Angelino

Tmavovlasý, snědší, pomenší, ale statný Ital původem z Mantovy. Roku 1553 byl vybrán coby doprovod pro Marsilii Strozzi a jejího bratra Filippa, kteří putovali ke dvoru Marie Stuartovny v Amboise. Byť byl sluhou pro všechno, byl také poměrně vzdělaný, jak se záhy ukázalo. V té době už sloužil rodině Strozzi, do jejichž služeb ho přijmul právě otec rodiny Pietro Strozzi, asi pět let, dříve ovšem spíše mimo rodové sídlo Chateaubriant v Bretani. Na Chateaubriantu ho navíc nemusela Marsiliina chůva, Ide, která měla zastání v paní domu, Anne Stewart. Ide navíc, kdo ví jak, znala Linovo tajemství: tedy to, že byl žid. A velmi nelibě nesla, že do Amboise děti doprovázel právě Lino, ne ona.

V Amboise Lino rád pošťuchoval skotskou služebnou Bríde, se kterou se posléze velmi sblížili. Bríde ale záhy začala mít podezření ohledně jeho náboženského vyznání, když si začala všímat řady jeho zvláštních zvyklostí a seznala, že svatou Ester, kterou Lino často zmiňuje, nikdo mezi ostatními zbožnými katolíky vůbec nezná. Lino se jí pokusil odvést myšlenky jiným směrem skrze romantická gesta, ale úplně to nezafungovalo. Roku 1554 se ovšem, skrz nejrůznější úskalí, jeho vztah s Bríde přece jen rozvinul a následně ustálil. Když ovšem na podzim Magdalen Fleming a Margaret Fleming hrozil nucený odjezd do Skotska, Bríde měla jet s nimi, a pro oba tak následovalo loučení. Nakonec však jen velmi krátké, neb královna Marie záhy veškerým odjezdům učinila přítrž.

Když se posléze zjistilo, že kardinál de Lorraine v kapli osahával dost vyděšenou Marsilii, bylo potřeba spousty přemlouvání, aby Lino nešel kardinálovi okamžitě rozbít hubu. To, že to byl de Guise, královnin strýc a kardinál, na něj evidentně nedělalo sebemenší dojem, jen nadával na katolíky. A dožadování se nějakého řešení se následně nevzdal. Marsilii a ostatní dívky následně doprovázel v zimě roku 1554 také domů na Chateaubriant, kde vyšlo najevo temné tajemství staré Ide. A dívky se dozvěděly o Linově původu a vyznání. Záhy na to, při hledání zmizelé Margaret Fleming, ovšem všichni prošli skrze vílí kameny a zabloudili do podivné říše víl a legend, kde Lino skončil uvězněn v zámku krásné Laudine, kde kletba držela všechny nevěrné muže. Byť Bríde s Marsilií ho nakonec vysvobodily, s Bríde si to Lino musel vyříkat. Přiznal se ale, že opravdu netuší, v čem ta jeho nevěra měla spočívat: ale že pochopil, že o pouhé romantické vztahy se ani zdaleka nejedná. Když pak všechny vyšly zase zpět do svého světa a dívky s Bríde musely podivného Alexandra (nebo-li magora z lesa, dle Linových slov) doprovodit k zátoce Morbihan, Lino doprovodil vyčerpanou Margaret s Marsilií rovnou zpět na Chateaubriant. A tam měl co vysvětlovat - neb ve vílím světě uplynul celý rok a psal se již leden 1556. Anne Stewart ovšem jeho vysvětlení slyšet nechtěla a Lino tak dostal padáka.

Následně se odebral do Nantes, kde se vrátil ke své dřívější práci - tedy pomáhání židovským conversos v útěku ze Španělska před inkvizicí. V tom spolupracoval s dočasným anglickým pirátem, Halem Killigrew. Když se ukázalo, že rodina Bondi nestihla přestup na další loď, přišlo Linovi velmi vhod, že dívky s Bríde ho zrovna přijely do Nantes hledat a poskytly uprchlíkům přístřeší v městském domě rodiny Strozzi. Neb je doprovázel jezuita Alfonso de Ampuero a jeho mladý společník, John Fleming, vše ale málem skončilo tragicky. Lino totiž sice poslal otce Alfonsa na neplánovanou vyhlídkovou jízdu, aby získal trochu času vše vyřešit, podcenil ovšem zapálenou víru a podezřívavost Johna Fleminga, který vše hned oznámil inkvizici. S pomocí Bríde a dívek však nakonec vše dobře dopadlo a Lino se záhy vrátil zpět na Chateaubriant, tentokrát ve službách Magdalen Fleming, kterou měl na oplátku naučit hebrejsky. S tou pak následně putoval i ke královskému dvoru v St Germain-en-Laye.

U dvora se ale Linovi moc nedařilo. Nejen, že mu trochu začal skřípat vztah s Bríde poté, co se objevila nová služebná Simone Estienne a nevinně se začala s Linem přátelit. Kromě toho se Bríde s Linem dostali do hledáčku kardinála de Lorraine, který na Lina nasadil svého muže. V srpnu 1556 pak tedy Lino usoudil, že bude pro něj lepší se na čas vypařit.