3.2

Obsah

Komentár: ................................................................................................................................................ 1

Príprava ................................................................................................................................................... 2

Uvítací výbor ............................................................................................................................................ 3

Lekcia dejepisu ........................................................................................................................................ 5

Absťák ...................................................................................................................................................... 8

Počiatok ................................................................................................................................................. 10

Stavba armády ....................................................................................................................................... 12

Nový priateľ ........................................................................................................................................... 12

Začiatok konca ....................................................................................................................................... 14

Východ ................................................................................................................................................... 15

Epilóg ..................................................................................................................................................... 16

Komentár:

Keď si bude náhodou niekto kresliť mapku, hovorím dopredu, nebude dávať úplne perfektný zmysel

z pohľadu umelého dizajnu od Merlina. Síce sa mi to nepáči, ale snažil som sa nájsť kompromis medzi

odohratým poradím a pocitom toho, že to dáva zmysel. Preto sú tu aj drobné úpravy udalostí.

Väčšinu z nich si dúfam ani nevšimnete.

Toto dielo bolo často konzultované s Dexom. Počas tvorby, keď som už mal väčšinu textu hotového

mi bolo vytknuté, že ešte stále dávam ostatným postavám málo priestoru, napriek tomu, že som sa

snažil potlačiť vlastné ego.

Mám nápad. Keď bude nasledujúca hra, dávajte pozor. Skúste sa viac venovať RP, nie len: „Ostatní

niečo zahrali, teraz som na ťahu ja a súrne potrebujem hodiť 20 na kocke, aby som im ukázal aký

úžasný som.“

Takéto situácie sa aj mne zle pamätajú a pri písaní dávam prednosť proste tomu, čo si pamätám. To

sú obvykle práve moje vlastné akcie. Oveľa lepšie sa popisujú práve špeciálne momentky, kde bolo

silné RP. Takých momentov nie je veľa. Ale do poviedky sa dajú vymyslieť.

Spravíme taký pokus. Až budem písať ďalší diel, skúste si každý vybrať nejakú ľubovoľnú scénu.

A popíšte si ju sami. So sebou v hlavnej úlohe. Buďte za hviezdu. Superhrdinu, ktorý zachráni situáciu.

A pošlite to mne. Ja to skúsim upraviť a prilepiť do uceleného príbehu, aby to takzvane fungovalo.

V prípade, že si viac ľudí vyberie tú istú scénku a ich akcie budú protichodné, alebo sa mi ich nepodarí

zlepiť do zmysluplného príbehu, dám prednosť tomu, kto bol prvý (alebo možno príbehu, ktorý bude

mať väčší potenciál byť epický, ešte som sa nerozhodol).

Teraz bez ďalšieho zdržovania, hurá na poviedku:

Kerrigana si nikto veľmi nevšíma, tak má čas sledovať čo sa okolo neho deje. Keď si myslí, že tomu

začína rozumieť, tak sa začína hrať. Spočiatku náhodne štuchá do svetov okolo seba. Keď prepadne

do iného, zosilňuje svoje pokusy. Teraz sa skúša cielene prehupnúť do sveta, ktorý si popredu

vyberie. Párkrát sa to podarí, ťažko však povedať, či to bolo skutočne vďaka jeho snaženiu, alebo išlo

o čistú náhodu. Keď k nemu vpadne dúhová bytosť, má práve šťastie, že dúhovec za väčšiu hrozbu

pokladá svalovca s oštepom, ktorému hneď venuje čepelnatú pozornosť. Lee je však priveľké sústo

v boji jeden na jedného, preto dúhovec zo sveta vyskočí preč, k parťákom.

To asi nemal robiť. Kerrigan ho pozorne sledoval a vďaka predchádzajúcim pokusom okamžite všetky

dielce hádanky zapadli na svoje miesto a pochopil ako to celé funguje. „A mám ťa!“ Chcelo by to síce

ešte trošku praxe, ale od teraz sa Kerrigan dokáže medzi svetmi presúvať prakticky nerušene. Bolo by

úplne super, keby sa ešte naučil ako realitu roztrhnúť na viac svetov, bez pomoci dúhovcov.

Vďaka cieleným skokom dokáže Kerrigan viac menej kontrolovať priebeh boja, ktorý rýchlo končí. Po

smrti posledného dúhovca sa rozštvrtená realita s prasknutím znovu spojí do jednej.

Ben stojí blízko pozostatkov jedného z farebných konštruktov, z ktorého stúpajú zlatavé obláčiky.

Ben, čoby experimentátor v oblasti fajčiteľnosti rôznych druhov si sadne bližšie a začne inhalovať

tieto výpary. Aj keď zlatavý obláčik vdýchne, výdych vidieť nie je. Ben nič necíti a ani na vonok

neprejavuje žiadne zmeny.

Z ostrovčeka znovu vedú dve cesty. Modrá a zelená. Kerrigan s Kremorom by chceli pokračovať po

zelenej, sú však prehlasovaný na modrú.

Absťák

Ako družina kráča po sklovito hladkej modrej ceste, náhle sa mení prostredie a partička sa ocitá na

lesnej ceste v spoločnosti nejakého starca. Bielovlasý muž s dlhými fúzmi na družinu nereaguje. Keď

sa mu netrpezlivý Karkan postaví do cesty, starec ho neberie na vedomie a prejde skrz neho. Z ohybu

cesty vybehne mladý elf a niečo kričí. Ako sa blíži, začína byť znateľné, že nekričí nič konkrétne, skôr

len reve v záchvate zúrivosti. Na to sa starec otočí a postaví sa chlapcovi čelom. V kľude počká, kým

dobehne k nemu a pozdraví ho; „Ahoj Jean, bolo to nutné.“ Ak mu chcel povedať ešte niečo, už to

nestihol. Z blízka rozpoznateľný mladý Jean po starcovi skočí a surovo ho bodá dýkou. Kým skončí, je

od hlavy po päty premočený od krvi. Potom sa ukľudní, postaví sa, prezerá si svoje dielo. Hnev sa

pomaly vytráca a objavuje sa šok. Zakalená mliečna farba jeho očí tmavne až do bledej hnedej. Znovu

kričí. Tentoraz od zúfalstva. Pomalým a klopýtavým krokom so sklonenou hlavou sa vydá po ceste

ďalej. Spraví pár krokov a náhle zmizne.

Z lesa je počuť dupot ťažkých krokov a praskanie dreva. Tasuil sa nebojácne postavil dopredu, aby

kúpil čas mágom na čokoľvek, čo prichádza. JR a Lee sa mu postavia po boku. Na drobnú mýtinku sa

z lesa vyvalia dvaja kryštáloví modrí golemovia. Jeden do Tasuila vrazí s takou silou, že ho odhodí cez

mýtinu do druhej strany lesa. Podľa zaprašťania dreva prelomil menší stromček.

Ten druhý sa snaží spraviť to isté orkovi, ale ten stihne uskočiť, vo vzduchu sa skrčí do klbka a ladným

kotrmelcom pristane rovno v blate.

Lee využije chvíľkovej nepozornosti, rýchlo sa presunie golemovi za chrbát a bodá ho oštepom

snažiac sa nájsť skulinku v jeho brnení.

Prvý golem si medzitým vyberie nový cieľ. Tamtá škaredá obluda s xichtom prasknutého avokáda ho

provokuje už len svojou existenciou. Rozbehne sa smerom k tomu. Výborne, obluda zostala

skamenená od strachu. Proste iba čaká kým dobehne a zatlčie to do zeme.

Ben vidí, ako ho zameral golem, rýchlo nabral vysokú rýchlosť a skáče na neho. Zjavne má v úmysle

zaraziť ho do zeme. Tá letiaca skala dáva do toho útoku všetko. Ben sa rozhodne pre starý dobrý trik.

Teleportuje sa golemovi za chrbát, čelom k nemu a snaží sa čo najrýchlejšie nahromadiť dosť energie na kúzlo, ktoré si kedysi pripravil počas obliehania jednej pevnosti. Golem dopadol na zem, päsťami

skôr ako zvyškom tela, presne tam, kde pred chvíľou stál. Úder to bol brutálny. Akoby tam spadla celá

hora. Prekvapenie z úderu naprázdno ako aj náhleho zmiznutia obete kúpil Benovi dostatok času.

Keď sa golem otočí, vidí už len ako na neho dopadá obrovské baranidlo s takou silou, až mu utrhne

obe ruky a rozdrví najmenej polovicu hrudníka. Bojovníci už potom nemajú ťažkú prácu ho doraziť.

Z lesa sa ozve strašné nadávanie a prašťanie kríkov. Na mýtine sa objaví Tasuil bez zreteľných

poranení. Jeho kvalitné brnenie skvele splnilo svoju úlohu. Po rýchlom zhodnotení situácie na bojisku

sa pustí do ešte stojaceho golema, ktorý sa márne snaží aspoň niekoho trafiť. Bez prekvapenia a času

nabrať rýchlosť je takmer neškodný. Jeho vrchná vrstva je tak mimoriadne odolná, že voči sekaniu

a bodaniu ho robí v podstate imúnnym. Na jeho nešťastie, je ťažko prečíslený a sú tu mágovia.

Osamotený golem rýchlo podľahne.

Sutiny po oboch monštrách sa neprirodzene rýchlo strácajú, až po nich zostane iba zopár mŕtvych

šutrov, z ktorých vyčnievajú dva trošku svetielkujúce kamienky veľké ako detská pästička.

Kerrigan, čo by miestny doktor si všimne, že Taureno je strašne bledý. „Je ti niečo?“ Taureno sa

pozrie na Kerrigana s prosbou v očiach a tvárou skrivenou bolesťou. Nadychuje sa aby niečo povedal,

ale iba sa zlomí v páse a v kŕčoch sa zvíja na zemi. Zreničky má roztiahnuté na maximum, zvracia

akoby sa mu všetky vnútornosti snažili dostať von, povolili zvierače.

Kerrigan tieto príznaky spoznáva. Niekto mu otrávil fyzické telo. Prvé príznaky sa totiž objavujú až na

druhý deň po podaní jedu. Ak sa jed dostane do tela, obeti už nie je pomoci. Jediný známy spôsob,

ako otrávenému pomôcť je skrátiť jeho utrpenie nožom. Je to jeden z najhorších jedov, aký je známy.

Ak nie úplne ten úplne najhorší. Má mnoho názvov. Taureno zomrie do hodiny.

Kerrigan má nápad, ale treba jednať rýchlo. Taureno mal obrovské šťastie, že sa práve nachádza

v snovom svete. Tento jed totiž likviduje nie len fyzické telo, ale aj ducha. To preto sa obeti nedá

nijako pomôcť. Keďže je Taureno v snovom svete už celkom dlhý čas, jed nemal dosť času napadnúť

a rozožrať aj jeho ducha.

Z väzenia snového sveta je veľmi náročné kontaktovať vonkajší svet aj pre Kerrigana. Nie však

nemožné. A to len vďaka jeho projektu prepojenia myslí. Rýchlo načmára nejaké runy na zem, sadne

si do kruhu moci, ukáže prstom na Tasuila a hovorí: „Keď dám znamenie, zabi ho. Zdôrazňujem, zabiť.

Nie len smrteľne zraniť. Musí to byť rýchle.“

„Keď sa to podarí, pogratuluj Benovi za splácanie zadných dvierok,“ dodá šeptom s pohľadom

upreným na Taurena.

Kerrigan a Gamora sú už takmer jedna bytosť. Gamora prenecháva kontrolu svojho fyzického tela

Kerriganovi. Ten rýchlo pripravuje rituál na zabitie a znovu oživenie tela. Nie je veľa času, tak sa

ponáhľa, pláca tam jednu vrstvu magického vzoru za druhým a iba dúfa, že nič neprehliadol a že aj

takto hrubý vzor bude fungovať dostatočne dobre.

Najskôr treba zabiť telo. Vhodné je použiť silnejšiu verziu kúzla, ktoré používajú nekromanti na

oblafnutie smrti. Potom, ako bude kúzlo skladať telo dohromady je dôležité, aby nebol znovu

napadnutý jedom, ktorý je ešte stále prítomný v tele. Mŕtvolu je takmer nemožné otráviť. Zľahka

modifikované a dostatočne predĺžené kúzlo transformácie na ghoula sa postará o túto časť. Zombie

je jednoduchšia, ale nie veľmi vhodná, nechceme aby z neho odpadávali rôzne súčiastky.

V momente začatia premeny sa musí duch vrátiť do tela, inak by sa mohlo stať, že sa v ghoulovi

prebudí hlad a návrat nebude možný. Presné načasovanie je esenciálnou časťou celého postupu. Ešte

rýchla kontrola, drobné záplaty a sme pripravený.

Kerrigan v Gamorinom tele spúšťa rituál. Rýchle prepnutie do snového sveta: „TERAZ!!“, návrat do

Gamory. Tasuil svoju časť vykonal správne, všetky svaly v Taurenovi sa stiahli do kŕča, telo sa preplo

ako luk, okamih sa nič nedeje, potom sa uvoľní. Kerrigan dokončuje rituál. Zdá sa, že to zafungovalo. Ako dobre, uvidíme až sa preberie. Ak sa preberie. Gamora už vie ako pokračovať. Kerrigan sa teraz

musí vrátiť do snového sveta dokončiť, čo je začaté. Hľadanie jeho vraha musí chvíľu počkať.

Zatiaľ čo všetci stáli v kruhu okolo Kerrigana a Taurena a s napätím očakávali čo sa bude diať ako aj či

sa Kerriganovi podarí ho zachrániť, JR sa zatiaľ motal okolo rozbitých golemov fascinovaný žiariacim

kamienkom. Zrazu zo sutín vyletí buďto extrémne veľká svetluška, alebo malá víla. Má to ženské

tvary. A toho trubiroha nenapadne nič lepšie, než zo seba strhnúť rúšku. Svojím prirodzením vílu

naháňa a očividne sa ju snaží rozpučiť ako otravnú muchu. Víla párkrát uhne, ale potom sa mu ju

podarí trafiť. Namiesto toho, aby ju rozgniavil, víla sa mu vsiakla mu do údu, ktorý získal zlatú farbu.

Inak na ňom nie sú vidieť žiadne iné zmeny.

Kerrigan sa vyčerpane horko ťažko postaví, opiera sa o svoj oštep a vraví: „No poďme. Nemali by sme

sa tu zdržovať dlhšie ako je nevyhnutne potrebné.“

Na rozdiel od oboch predchádzajúcich ostrovčekov, tu nie je veľa čo premýšľať kam sa vydať. Dá sa ísť

iba späť k veži, alebo pokračovať dopredu po lesnej cestičke.

Počiatok

Parta ide po lesnej cestičke až príde k malej drevenej chatrči. Je možné, že práve tu býval ten zabitý

starec. Dvere sú otvorené dokorán, ale je tam známy mliečny opar. Je takmer isté, že bude ďalší úkaz

z minulosti. Je to tak. Po vstupe je znovu všade len čierna tma. Tentoraz ale trvá dlho. Výrazne dlhšie

ako pred tým.

Niečo zomrelo. Niečo veľké, mocné a prastaré. Kde je smrť, obvykle býva aj zrod. Niečo precitlo. Je tu

pocit, že to existovalo už celé milénia. Ale až teraz to nadobudlo určitý druh vedomia. Všade je horko.

Tma a tlak. Trvá to celé stáročia. Tlak povoľuje. Je cítiť pravidelné pulzovanie. Svetlo. Najskôr iba malá

linka. Rozširuje sa pomaly, teraz rýchlo. Niečia ruka nás šudlí. Nevieme odkiaľ to vieme, ale je to

trpaslík. Pozerá sa na nás. Slabomyseľný tvor. Túži iba po jedinom. Zlato a drahokamy. Je jednoduché

ho ovládnuť. Oči má už zastrené šedou hmlou. Vynesie nás von. Po ceste míňame pohrebisko.

Nádhera. Mnoho z nich je ešte čerstvých. Asi bola vojna.

Záblesky z vojen. Raz drží drahokam trpaslík, inokedy človek, občas nejaký parte neznámy tvor.

Diamant často striedal majiteľov. Občas svojho majiteľa zradil, občas bol porazený vo vojne. Nikdy

však nebol stratený na dlho.

Až sa jedného dňa celkom náhodou dostal do rúk mladému elfskému mágovi, ktorého diváci

rozoznávajú ako Jeana. Prehľad udalostí pokračuje stále rovnakým štýlom, obrázkami a krátkymi

scénami z histórie, ale časové skoky sú výrazne skrátené. Aj keď je tento elf je labilný, v akejsi citovej

a mentálnej nerovnováhe, navzdory tomu sa entite v diamante nedarí ho ovládnuť. Má silnejšiu vôľu

a vyšší intelekt ako jeho predchodcovia. Krátke skúmanie kameňa, mnoho pokusov či sa dá použiť na

sústredenie mágie. To že mu diamant sprístupňuje zakázané umenie nekromancie zistil celkom

náhodou v lese u mršiny veveričky. Aj keď sa zhrozil, drahokam už bol nejaký čas v jeho vlastníctve

a tajomná entita tvrdo pracovala na Jeanovej mysli.

Jeanov učiteľ si všimol zmien a tušil hrozbu, diamant mu odcudzil, Jean už však bol pod silným

vplyvom a v záchvate ho zabil. To bol dostatočný šok, aby sa uvedomil a oslobodil od nadvlády

kameňa. Nie však na dlho.

Posledná scéna ukazuje zúfalého, spoteného a dobitého Jeana ako prehľadáva starcovu chalupu. Pod

stolíkom vylúpne uvoľnenú dosku a v malej škatuľke leží onen diamant. Družina sa ocitá v malej drevenici, tvorenou jednou miestnosťou. Je to obyčajná lovecká chata. Aj keď

strop je o niečo vyšší, ako býva zvykom pre takéto chatky. Krb, stolík, posteľ, normálka. Jediná vec,

ktorá trošku kazí dojem z útulnej lesnej chaty a očividne sem nepatrí sú dvaja diamantoví golemovia.

Ktorí sa práve prebudili k životu.

Obaja golemovia okamžite útočia. Jeden na Leeho, druhý na Kerrigana, ktorý stojí priamo pred ním.

Kým Lee stihne zareagovať a uskočiť, Kerrigan nie a schytá ranu, ktorá ho odhodí až na protiľahlú

stenu. Vidí, že golem nekončí a chce ho doraziť. Ako sa tak golem rozbieha po Kerriganovi, do cesty

mu skočí Karkan, ktorého sa golem pokúsi odkopnúť bokom. V momente, kedy stojí na jednej nohe

ho nasrdený Kerrigan bodne oštepom priamo do pravého oka. Golem pod silou úderu zavráti hlavu

dozadu, hrot oštepu zapáči na oko, ktoré je tak vylúpnuté a zakotúľa sa niekde pod posteľ. Nohy mu

vyletia hore a zrúca sa na zem. Aj keď je Kerrigan vysilený, inštinktívne vycíti príležitosť a chopí sa jej.

Tisíckrát nacvičenou technikou vytrháva z golema životnú energiu.

Kerriganovi v dlani levituje modrastá guľa veľkosti detskej hlavy. Nemá žiadne ostré okraje. Akoby

bola z veľmi hutnej mlhy, lebo sa vlní ako hladina jazera vo vetre. Životná energia golema. Je

potentná a je jej veľa. Unavený Kerrigan ju hltavo pije.

Medzitým Kremor aj s Benom udrú do prvého golema magickými útokmi. Kým Kremorova dúhová

spŕška neškodne obtečie okolo golema, Benov kyselinový šíp je odrazený späť na pôvodcu.

Výsledkom je škaredo poleptaná ruka.

Okrem akéhosi druhu ochrany pred mágiou sa zdá, že golem je dosť výrazne odolný aj voči sekaniu

a bodaniu. Na šťastie Tasuilovo kladivo sa prejavilo ako excelentná zbraň na drvenie diamantových

obrov. Každý úder vytvorí spŕšku úlomkov a z miesta dopadu sa rozbehne sieť prasklín. Ale na

zastavenie golema je to stále málo. Tasuil si všimne, ako Kerrigan zložil toho svojho. „No jasné,

hlava!“ Zamumle, ale s kladivom tam bude dočahovať iba ťažko. Schová sa za orka, aby získal trochu

času. JR začína peniť od zúrivosti a mláti do diamantového behemota pred sebou ako zmyslov

zbavený. Tým si vyslúži jeho pozornosť. A to bola golemova osudová chyba. Tasuil totiž využije

príležitosti, podarí sa mu prešmyknúť poza ruku čo tvrdo zasiahla orka a uštedrí predklonenému

golemovi mocnú ranu do hlavy.

Z golemov zostanú svetielkovať znovu iba dva kamienky, ktoré končia v niečom batohu. Sú príliš

výrazné na to, aby boli úplne zbytočné.

Karkan: „Tu už nie je viac k videniu, poďme ďalej.“ Kerrigan kráča veľmi pomaly. Náhle sa chytí za

brucho a predkloní sa. Je mu zle. Ak by to bolo možné, zbledol by. Hodí tyčku. Toľko manny naraz po

tak silnom prepätí sa nedalo udržať. To je akoby sa normálny človek prejedol dobrej, chutnučkej

pečenej svine ihneď po športovom výkone, ktorý ho priviedol na pokraj síl.

Vyvrátená mana sa rozlieva po zemi. Stúpajú z nej smrduté modro žlté obláčky. Kremor nadšene

vykríkne: „Jéé! Blvka!“ S tým sa vrhne na zem a začne ju zo zeme zlizovať. Všetci znechutene odvrátia

zrak.

Kerriganovi sa značne uľaví a hovorí, „kam ten spech? Máme zranených.“ Kerriganove upírske telo už

dávno zahojilo všetky zranenia a tak magicky spustí a urýchli liečivé procesy v Benovi. Jeho ruka je

ako nová. Zaujímavé je, že aj za pomoci mágie liečiaci proces chvíľu trvá. Benove zranenie sa

uzdravilo rýchlejšie ako by malo. Orkov monokel nevyzerá vážne a tak si nevyslúži žiadnu ďalšiu

pozornosť, okrem zopár uštipačných komentárov.

Za chatou je malý dvorček, z ktorého pokračuje lesná cestička. Dobrodruhovia sa pozrú na seba,

niektorí myknú ramenami a bez slova sa vydajú po nej. Po krátkej chvíli družina narazí na koniec ostrovčeka. Lesný chodníček končí na hrane a do priestoru

z Y križovatky pokračujú dve prízračné cestičky. Tu je na výber medzi šedou a zelenou. Kerrigan

a Kremor by radi po zelenej, opäť sú však prehlasovaný. Ostatným sa totiž páči šedá.

Stavba armády

Táto cesta je oveľa dlhšia ako boli ostatné a na jej konci sa družina náhle, bez žiadneho

predchádzajúceho varovania ocitá v laboratóriu, opäť ako diváci v tele niekoho iného. Sú pripútaní na

nejakej drevenej konštrukcii čelom k hromade kamenia, ktorá vyzerá ako súčiastky pre golema.

Hneď vedľa je pripútaný lesný elf, takže je určitý predpoklad, že diváci sa nachádzajú tiež v tele

lesného elfa. Zozadu sa ozve Jeanov hlas: „teraz to už musí vyjsť. Proste musí.“

Pripútanému elfovi z hrudníka vykukne špička zakrvácaného oštepu. Jeho životnú energiu to vťahuje

do golema. Tma. Ukazuje sa svetlo. Všetko je rozmazané, ale zaostruje sa to. Vidím Jeana. Svojho

stvoriteľa. Pocit neskonalej oddanosti. ,,Áno! Hurá! Sláva! Mám to!“

Scéna sa mení. Laboratórium zmizne a družina sa nachádza na pasienkoch nad mestom. Dvaja

golemovia priniesli kamenný stožiar a vsádzajú ho do jamy. Nemŕtvy poskok pätu stĺpa postupne

zasypáva hlinou a udupáva.

Keď je hotovo, Jean spod kabátu vytiahne veľký zelený smaragd a začne recitovať magické formulky.

Stožiar najskôr na zeleno zabliká, potom zostane jemne žiariť.

Plynutie času sa zrýchli. Obyvatelia mesta húfne prúdia jedným smerom. Okrem tých, ktorí majú

zbrane, nikto so sebou nenesie nič iné. O pole sa nik nestará, pastviny pod vplyvom mágie zo stĺpu

chátrajú. Družina sa nachádza na mieste zvanom Hakarská planina.

Scéna sa už ďalej nijako nemení, iba obloha stmavne do absolútne čiernej a horizont sa vytratí.

Družina sa nachádza na obvyklom ostrovčeku v ničote. Zrejme tam boli od začiatku, ale parta si ich

všimla až teraz. Na okraji plošiny sa nachádzajú dvaja kamenný, slabo do zelena žiariaci golemovia.

Akoby patrolovali a obchádzali po obvode. Partu, ktorá sa zhmotnila v strede nezaregistrovali.

Proti kameňu meče nič nezmôžu. Mágovia proste využijú toho, že si ich strážcovia ešte nevšimli,

spoja sily a pripravia potentnejšiu verziu kúzla, ktoré je známe ako Bigbiho drtiaca päsť.

Ako obvykle, aj po týchto golemoch zostali svetielkujúce kamienky. Tentokrát zelené.

Z planiny vedú preč dve cesty. Obe sú šedé. Jednou družina prišla. Tak sa proste vydajú po tej druhej.

Aj tentoraz je to dlhšia prechádzka, ale nakoniec parta predsa len dorazí do cieľa. Cieľom v tomto

prípade je veľký lovecký sál, kde dobrodruhovia opäť pozorujú priebeh nevydarenej svadby. Po

skončení krvavého divadla sa parta rozhodne, že skúsia ísť po zelenej do veže a odtiaľ znovu po

zelenej, ako to vtedy navrhoval Kerrigan. Aj vo veži sa opakuje už videné predstavenie.

Nový priateľ

Prízračná zelená cesta sa postupne mení na lesný chodníček veľmi podobný tomu ktorý končil Y

križovatkou. Keď kompánia vkročí na čistinu s luxusným jazierkom, uvidia bežiaceho veľmi mladého

Jeana. Je celý od krvi a lapá po dychu po dlhom behu. Kľakne si k jazierku a začne sa umývať.

Striedavo sa omýva a vzlyká. Po chvíľke si iba ľapne na kameň, hlavu vloží do dlaní a ticho sedí.

Vľavo niečo zašuští. Jean zdvihne hlavu a načúva. „Je tam niekto?!“

Znovu zašušťanie a z kríkov sa vynorí bazilišek. Jean vyskočí na nohy a zmeravie. Za prvým vylieza ešte

jeden. Čítal už o nich. Vie, že sa im nesmie pozrieť priamo do očí. Siahne po boku pre dýku, ale zistí,

že ju zahodil keď sa spamätal po zabití jeho učiteľa. Ticho zahromží. Priamy boj nevyhrá. Môže sa

pokúsiť utiecť. Pred týmito tvormi treba kľučkovať. Keď lovia, sú nesmierne rýchly, ale nedokážu vybrať zákrutu. Jean vyšprintuje. Bazilišek za ním. Úhybné manévre sú extrémne efektívne. Jean

tesne minie strom, bazilišek do neho trafí a zablokuje tým aj toho druhého. Keby Jean neutekal

o život, asi by sa aj dobre zabával. Bum! Ten kameň nevidel. Zo zlomeného nosu mu tečie krv, cez slzy

nič nevidí. Snaží sa vyhrabať na nohy a súčasne sa tlačí dopredu. Zlomený palec mu neposkytne

žiadnu oporu a znovu spadne. Skúša to znovu, opatrnejšie. Počiatočný šok z pádu ustáva a nastupuje

chladná kalkulácia. Už mal byť mŕtvy. Ale nie je. Niečo sa stalo. V kľude sa postaví, súčasne si vytiera

oči a otáča sa. Vidí muža v stredných rokoch, ale úplne bielymi vlasmi ako si utiera meč od krvi

a zasúva do pochvy. Muž sa na neho pozrie hodnotiacim pohľadom a vraví: „to bolo vážne dobré. Až

na ten kameň. Ja som ho videl.“ Muž k Jeanovi naťahuje ruku – „Geralt.“

Geralt aj Jean sa vytrácajú ako duchovia.

Z čistiny vedú tri cesty. Dva lesné chodníčky a jedna prízračná. Po tom, ktorý majú za chrbtom prišli,

ten druhý pravdepodobne povedie k Y križovatke, kde sa vydali smerom doprava. Zostáva šedá.

Prvý kráča Tasuil, vedľa neho JR. Z poza veľkého stromu ich zo zálohy prepadnú dva konštrukty. Ich

útok je perfektne načasovaný. Kým Tasuil je ťažko obrnený a pod brutálnym útokom iba zachrčí, JR je

prebodnutý skrz hrudník dlhou čepeľou vystupujúcou z predlaktia automatona. Ak by stroj mohol byť

prekvapený, teraz by určite bol. JR-ovi nezasiahol žiadny vitálny orgán a teraz má jednu končatinu

uväznenú v robustnom a veľmi, veľmi nahnevanom orkovi, ktorému navyše beží na pomoc ďalší

polonahý svalovec.

Je počuť tichí zapraskanie. Realita sa znovu trhá na štyri paralelné svety. Nie je jasné, či to bol dúhový

úmysel, či náhoda, Kremor s Benom zostali spolu v jednej, všetci ostatní v druhej. A zostávajúce dve

reality zostali prázdne.

Dvaja mágovia, oddelení od bojovníkov, ktorí im zabezpečujú čas na utkanie mocných kúziel sa ocitli

sami v obkľúčení piatich dúhových bytostí. Všetky naraz zosielajú akési kúzla. Navzdory tomu, že Ben

aj s Kremorom dokážu každý prerušiť jedno, nestačí to. Tri kúzla, každé samo o sebe dosť nebezpečné

sú dosť na to, aby zabili Bena a smrteľne poranili Kremora.

Medzitým JR s Leem rozbili jedného golema a značne poškodili druhého.

Dúhovci ignorujú umierajúceho Kremora a rýchlo sa presunú do dimenzie k ostatným osobám. Jeden

z nich dunivým hlasom rozkáže: „Smrteľníci! Padnite na kolená a traste sa pred božím hnevom!“

Kým všetci so strašnou triaškou padnú na zem, Kerrigan ako jediný zostane stáť a s prekvapenou

grimasou sa obzerá okolo seba. To celkom zarazilo aj dúhovcov. Na moment všetci ustrnuli

a pozorovali Stojacu osobu.

Kerrigan pochopil. „Zle je. Teraz som hlavný cieľ ja. Koniec schovávania sa za neškodného kňaza.“

Než sa dúhovci spamätali, Kerrigan bol schopný zhromaždiť dosť mágie na rozpútanie pekla.

S dupnutím nohy a rozpažením rúk uvoľnil tú najodpornejšiu mágiu, za ktorú by sa nehanbil ani sám

kráľ nemŕtvych. Účinky tejto vlny boli devastačné. Pred tým jasne farebné dúhové bytosti pulzovali

energiou, teraz akoby vybledli a zošedli. Ich pohyby sú pomalé a trhavé. Dokonca aj z konštruktu sa

vytratila značná časť energie. Vzhľadom na predchádzajúce poškodenie už nemá dosť síl na akékoľvek

zásahy do nasledujúceho boja. Proste musí počkať kým sa mu dostane opravy, alebo ho príde niekto

doraziť.

Kerriganovi priatelia, aj keď boli cieľavedome ušetrení od najhorších efektov výrazne zbledli.

Niektorým je celkom znateľne nevoľno. Kerrigan však nekončí. Tlačí na pílu než sa dúhovci stihnú spamätať. Na jedného vypáli psychický

úder. Oči sa mu otočia dovnútra hlavy a ako podťatý strom sa zrúca dozadu.

Druhý sa stal cieľom vysiľujúceho lúča. Efekt je tak silný, že sa bytosť skláti najskôr na kolená, potom

zaryje nosom do zeme. Entita zostala tak vysilená, že to vzdala nie len mentálne, ale ustali aj všetky

životné funkcie.

V tomto okamžiku sa prebrali zo šoku zostávajúci dúhovci a snažili sa zaútočiť. Boli však paralyzovaní

dosť dlho na to, aby sa spamätali ja Kerriganovi spojenci. Aj keď s trasúcimi sa kolenami a chýbajúcou

silou v rukách, boli rovnocennými protivníkmi pre polomŕtve dúhové bytosti. A počty boli práve na

strane tlupy dobrodruhov.

Po zabití posledného dúhovca sa rozdelená realita opäť spojí a na zemi sa objaví tíško krvácajúci

Kremor. Aj keď je zranenie za normálnych okolností smrteľné, s Kerriganom v blízkosti sa nedá

hovoriť o normálnych okolnostiach. Nedá mu veľa práce magicky vyliečiť všetky zranenia ako

Kremorovi, tak aj orkovi.

Karkan si unavene sadne na zem, ale nevšimne si, že práve do dúhovcových pozostatkov. Z nich sa

začne vyparovať žltá hmla, ktorá Karkanovi vsiaka do zadku. Okrem JR, ktorý si mimovoľne siahne do

rozkroku a na tvári mu zahrá zlovoľný úsmev si nikto ničoho nevšimne.

Začiatok konca

Po krátkom odpočinku a strasení efektov kúzla dúhových bytostí sa parta vydá po šedej ceste, ako

mala v pláne pred prepadom.

Po nedlhej prechádzke sa kompánia ocitá na balkóne domu na námestí väčšieho mesta. Námestie je

plné nahnevaných ľudí, ktorí očividne na niečo, alebo niekoho čakajú. Pred radnicou družina zreteľne

rozoznáva čakajúceho a netrpezlivého Jeana s nejakou ženou, ktorú oslovuje Yennefer. Aj cez

všeobecný hluk je rozhovor týchto dvoch jasne počuť: „Nevďačníci. Keď nás potrebovali, tak to bolo

samé prosím a úctivý pane, ale keď je čas zaplatiť, tak sme zrúdy, ktoré mali skapať pri čistení tej

prekliatej jaskyne.“

Geralt je práve nasilu vyvádzaný z radnice. Dav na neho pokrikuje rôzne urážky. Zlosť v dave stúpa.

Zaklínač pošle pár nadávok do vnútra, zrejme na starostu. Niekto z davu vykríkne: „Uhranul

starostu!“

Lee si všimne, že Kerriganovi vzplanuli oči modrým plameňom a silno zaťal čeľuste. Lee ako mních,

než sa vydal na kariéru dobrodruha pracoval v kláštore, kde musel veľmi dobre odhadovať ľudí.

A toto bola jasná spomienka na osobnú skúsenosť. Určite sa mu muselo prihodiť niečo podobné.

Geraltovi došlo, že spravil chybu. Nadávať starostovi s rozvášneným davom za sebou nebol dobrý

nápad. Že je skutočne zle pochopili Jean s Yennefer až keď letel prvý kameň.

Geralt tasí meč, ale už je neskoro. Je ťažko prečíslený a obkľúčený. Vidly, ktoré ho prebodli od chrbta

nemal šancu vykryť. Yennefer sa nedarí o nič lepšie.

Jeanovi sa akoby zázrakom podarí vykĺznuť von, no na nešťastie pre oboch, Jeana a svet, si ho všimla

jedna tlupa a strašlivo ho dobila.

Po rozídení davu sú na zemi tri telá. Dve sú mŕtve. Jean sa znovu pozerá na ďalšieho mŕtveho

priateľa. Rytmicky a odhodlane sa plazí preč. Oči má zastrené šedou hmlou.

```
Východ

```

Po tom čo sa Jean odplazil za roh, celé námestie zmizlo a družina sa ocitla na šedom ostrovčeku

v ničote. Rovnaký, aký úplne na začiatku vytrovili mágovia na adaptáciu. Preč vedie iba jedna šedá

cesta. Tá po ktorej prišli. Na opačnom konci je brána a pri bráne akýsi pult. U neho stojí človek,

ktorého družina spoznáva ako Merlina. Vyzerá nervózne a zjavne čaká na návštevníkov drahokamu,

kým si ho sami všimnú.

„Kto ste a prečo ste prišli?!“

„Čo ťa po tom ty dedku plesnivá!“ zhúkne JR a spraví výhražný krok dopredu. Merlin iba pootočí

hlavou, možno trochu podvihne obočie. Vôbec nevyzerá zastrašený.

Kerrigan strelí pohľadom po JR, „s dovolením, ale toto skúsim vybaviť ja.“ Pristúpi bližšie k Merlinovi,

„prečo by sme sa mali spovedať zradcovi?“

Merlin: „No dobre, začnem teda ja. Predpokladám, že ste prešli ostrovmi visiacimi v prázdnote

a videli všetky predstavenia. Takže viete ako bol Jean transformovaný na arcinepriateľa, ktorého si

pamätá svet.“

Merlin v jeho rozprávaní spraví krátku pauzu, potom pokračuje. „Nemyslite si, že sa necítim zle. Ako

zradca. Všetko po čom som túžil bolo iba trochu osobných výhod a uznania. V čase, kedy som

odchádzal od arcimága, ktorý so mnou zametal ako s handrou naberal Jean vplyv a moc. Veľa moci.

Tou dobou sa ešte nevedelo odkiaľ má tú moc. Keď som to zistil, bolo už neskoro meniť strany. Bol

som k nemu pripútaný. Až vidina okamžitej a nevyhnutnej smrti mi dodalo dosť síl od neho odísť.

Smrti som sa aj tak nevyhol. Vedel som, že po tak silnom magickom útoku, ktorého ohromná časť

bola vykrytá štítom neprežijem. Nie, nesnažil som sa spáchať sebe vraždu. Proste som iba neočakával,

že vydrží ešte tak dlho. Z celej tej armády nakoniec prežil iba jeden z tisíca.“

Arcimág a celá eskadra mágov s ním mi síce verili úprimnú ľútosť, ale aj tak si ma ešte poistili

magickou prísahou.“

„Po tom, čo sa zistilo, že Jean nie je mŕtvy, teda nie úplne, ale uväznení v tomto drahokame som si

ako časť môjho trestu dal za cieľ vytvoriť z kameňa väzenie, aby neunikol von. Takisto som do toho

zakomponoval aj pasť proti mágom, ktorí by chceli ísť v Jeanových stopách. Cítil som, že tá pasť bola

spustená. To nemohol prežiť žiadny smrteľník. Mala za úlohu odradiť dokonca aj bohov.“

Merlin sa pozrie na Kremora. „Súčasťou vzoru bol aj alarm, ktorý mal upozorniť dúhových strážcov na

to, či sa snaží niekto preniknúť von, alebo dnu. A mali za úlohu zabiť všetkých mágov.“

Pri pohľade na Kerrigana sa Merlin zamyslí. „Ty si záhada. Skutočný unikát. Ako je možné, že si

oklamal aj najlepších strážcov na svete? Ako to, že nemáš znateľnú magickú auru? A čo je ešte

dôležitejšie a záhadnejšie, ovládaš umenie nekromancie, ale nepáchneš po kráľovi ličov. A nie je ti

cudzia ani liečivá mágia.“

Merlin nečaká na odpoveď. „No a posledná časť je, že iba priamy pokrvný príbuzný elfej kráľovnej

môže bez obáv vstúpiť. Pre neho bolo vytvorené celé toto divadlo. Aby chápal čo a prečo sa stalo.

Keď už o ňom hovorím, kde je? Čo sa s ním stalo? Priebežne som sledoval váš postup. Na jednom

ostrovčeku bol, na ďalšom už nie. Určite nezomrel, pretože by bol uväznený tu, s nami. Z ničoho nič

proste zmizol.“

Kerrigan sa hlasno nadýchne a vydýchne. „Teraz to už dáva zmysel. O mne ti nepoviem. Do toho ťa

nič,“ povie s mávnutím ruky. „Kráľovnin syn bol otrávený. Vo fyzickom svete. Aj zomrel.“ S tajomným

úškľabkom dodáva „ale bude žiť. Aspoň dúfam.“

„Myslím, že ti môžeme prezradiť aj naše úmysly. Na podiv, sú čestné. Prišli sme sem pomôcť nášmu

priateľovi, Taurenovi, princovi lesných elfov. Myslíme si, že toto je kameň duše, ktorú používa jeden

nemenovaný boh ako určitý druh kotvy.“ Merlinovi sa na tvári objaví úžas. „Ak je to pravda, rýchlo nastrkajte farebné kamene, ktoré zostávali

po golemoch sem, do týchto jamiek. Odomkne sa východ von. Po tom, čo bol Jean porazený, bol

zničený aj nekromancerský drahokam, ktorý mal na krku a jeho pozostatky tu boli tiež uväznené.

Pripadalo mi to ako dobrý nápad použiť práve fragmenty z jeho zvyškov ako jedinú cestu von.

Prípadný votrelec by sa musel rozhodnúť medzi mocou diamantu za cenu väzenia v tomto svete,

alebo slobodou.“

„Tak skoro, ako to bude možné, vyhľadajte kráľovnú elfov. Určite sa vám odvďačí.“ So žmurknutím

oka dodáva „a istý nemenovaný boh určite tiež.“

Epilóg

Po vkročení do brány sa družina zobúdza vo vlastných telách v Kerriganovej veži. Je poludnie. Ostré

slnko vonku reže do očí, ktoré boli podľa Xeratha zatvorené dva dni.

Niektorí si idú po svojom, väčšina sa ide pozrieť na Taurena, ako sa mu darí. Ešte je v bezvedomí, ale

dýcha pravidelne. Je to dobré, prežije to.

JR neskutočne zúri, pretože vačky, ktoré mal v snovom svete k prasknutiu napchané zlatými príbormi

sú úplne prázdne.

Kerrigan tuší, že Benovi bude hodne zle, preto sa ani nepokúša otvoriť komunikačný kanál priamo

s ním. Napojí teda na Elzu. Vidí Elzinými očami. Sedí v pohodlnom kresle u steny, nohy vyložené na

stolíku a so škodoradostným úsmevom pozoruje Bena. Ten má šialený bolehlav. Nepomohli ani dva

krígle kávy. No, snáď to čoskoro prejde. Aspoň si mal dať viac záležať na vedľajších účinkoch rituálu,

ktorý pripravoval na presne takýto prípad núdze. Asi nečakal, že ho využije on sám.

Kerrigan sa vydá do svojich komnát ku Gamore a veselým tónom dodá: „No čo už. Elzičko? Je libo

trojka?“ Elza sa pousmeje.