Angenstanian vallanperimyssota

**Angenstanian vallanperimyssota** eli **Angenstanian sisällissota** käytiin 1619-1623 Narcien ja Troulopen sukujen muodostaman liittokunnan ja Deuxerresin suvun välillä Ferdinandin suvun 170 vuotta kestäneen valtakauden päätyttyä Ludvig I:n kuoltua ilman perillistä. Sotaa edelsi useiden vuosikymmenen jännitys liittokuntien välillä, kun kävi selväksi että Ludvig ei tulisi saamaan perillistä, joka kärjistyi Angenstanian sisäiseksi kriisiksi hänen kuoltuaan. Haulenoisin suku yritti saada valtaan Ludvig I:n siskonpoikaa Richardia, mutta sekä liittokunta että Deuxerresit eivät hyväksyneet Richardia vaan vaativat kruunun itselleen. Liittokunta halusi kuninkaaksi Narcien suvun Kaarlen, joka oli naimisissa Troupolen suvun Annabellen kanssa. Deuxerresit halusivat puolestaan kuninkaaksi Lombardeauxin maakreivi Filipin. Taisteluja käytiin pääasiassa liittokunnan ja Deuxerresin omien yksityisarmeijoiden välillä. Taari sotkeutui sotaan ja tuki liittokuntaa, jonka avulla se sai laajennettua valtapiiriään. Sen sijaan Pommeri tuki Deuxerresien sukua. Sota päättyi 1622 Deuxerresin suvun voittoon, ja Lombardeauxin maakreivi Filip kruunattiin Filip IV:ksi. Sota viilensi Taarin ja Angenstanian välit lähes kahdeksi vuosisadaksi.

Sotaan liittyivät myös oleellisesti valtakunnan sisäiset uskonnolliset jännitteet katolisen Narcien-Troulopen ja protestanttisen Deuxerresin välillä. Paavi ja pyhä istuin tukivat Narcien-Troulopea avokätisesti sodan aikana. Tätä vastaan Angenstanian kansankirkko asettui tukemaan Deuxerresia.

Sodan jälkeen Narcien ja Troulopen sukujen sotilasjohtajat vangittiin ja teloitettiin, mutta osa suvun jäsenistä pakeni Taariin ja Ferditinaan. Angenstanian kuningashuone palautti sukujen maineen 1965.

## Jännitteet ennen sotaa

Deuxerreista tuli 1500-luvun aikana Angenstanian hovin yksi kolmesta merkittävää vaikutusvaltaa saaneesta aatelissuvusta, muiden ollessa Troulopen ja Narcen suvut. Samoihin aikoihin alkoi käydä selväksi, että ennen pitkää hallitseva Ferdinand-dynastia tulisi sammumaan tai joku suvuista saisi merkittävän vallan siitä. Vuonna 1590 Narcen ja Troulopen suvut tekivät liittouman Angenstanian kruunun tavoittelemiseksi yhdessä Deuxerresia vastaan. Narcen Juhana ja Troulopen Maria avioituivat ja muodostivat Narcen-Troulopen suvun, jonka oli tarkoitus nousta uudeksi kuningassuvuksi. Deuxerres pyrki liittoumaan Ferdinandin kanssa, mutta suvun heikentynyt valta ei tarjonnut Deuxerrisille paljoa turvaa tulevan varalta, mutta aiheutti sen, että Deuxerres katsoi olevansa nyt laillinen vallanperijä. Angenstania oli nyt sisällissodan partaalla.

Ludvig I kieltäytyi jääräpäisesti allekirjoittamasta testamenttia ja näin siirtämällä valtaa kuolemansa jälkeen kummallekaan suvulle. Ludvig pelkäsi sisällissotaa, jonka uhka oli leijunut maan yllä jo 1500-luvun viimeisiltä vuosilta lähtien. Ludvig uskoi sovinnon löytyvän ennen kuolemaansa, mutta tilanne kärjistyi ainoastaan entisestään. Ludvig katsoi myöhemmin, että mikäli toinen suvuista olisi tarpeeksi vahva ottamaan vallan kuolemansa jälkeen, välttyisi maa sisällissodalta.

## Sodan kulku

Ludvig I sairastui vakavasti alkuvuodesta 1619 ja hänen tilansa heikkeni nopeasti. Ludvigin kuoleman tiedettiin lähestyvän, ja kummatkin osapuolet lähettivät omat lähettinsä valvomaan tilannetta Ludvigin hovipalvelijat estivät kuitenkin lähettien pääsyn kuninkaan kuolinvuoteelle, sillä Ludvig halusi estää yritykset vaikuttaa perintöön viimeisillä hetkillään. Lopulta Ludvig I kuoli marraskuussa 1619

Tiedon jälkeen molemmat kruununtavoittelijat, Filip III ja Kaarle II julistautuivat uusiksi kuninkaiksi. Deuxerresin Filip marssi Angensburghiin voittajana ja järjesti itselleen kruunajaiset. Narcen-Troulope katsoi tämän olevan suora sodanjulistus heitä kohtaan, sillä katsoivat suvuista vahvempana vallan kuuluvan heille.

Sotatoimet alkoivat Narcen-Troulopen joukkojen piiritettyä Cragshiren, jonka paikallinen markiisi oli vannonut uskollisuutta Deuxerrisille.

Narcen-Troulopen joukot valloittivat Cragshiren helposti. Deuxerresin Filip joutui jäämään Angensburgiin talveksi odottamaan kevään saapumista ja vahvistamaan armeijaansa sekä puolustamaan kaupunkia. Narcen-Troulopen joukot etenivät kohti Angensburgia, mutta koska Kaarle ei kyennyt piirittämään kaupunkia talvella, hän suuntasi joukkonsa Angenstanian maaseudulle ja Ferdinandiaan, jossa paikallinen protestanttinen porvaristo aseisti joukkoja Kaarlea vastaan.

Kaarle kukisti voitokkaasti Ferdinandiassa puhjenneen kapinan kevättalvella 1620. Kevään tullen hän jatkoi kampanjaansa maaseudun valtaamiseksi ja riisumiseksi aseista.

Kesällä 1620 Filip lähti joukkoineen takaisinvaltamaan Cragshirea samalla tarkoituksenaan eristää Kaarlen armeijat toisistaan. Juuri ennen Cragshireen saapumista Kaarelle uskollinen kenraali Rene Saintuac teki yllätyshyökkäyksen Filipin joukkoja vastaan. Seurasi sodan suurimpiin kuuluva taistelu Sanderstenin tasangolla, jossa Saintuac kukisti Filipin armeijan.

### Narveen verilöyly

Toukokuussa 1622 Narcien-Troulopen liittouman sotajoukko oli matkalla vahvistusjoukoiksi Unstyriin, jonka liittokunta oli piirittänyt. Sotajoukko pysähtyi noin puolen yön aikaan Narveen kylään, johon lähti parinkymmenen miehen joukko vaatimaan kyläläisiltä ruokaa ja rahaa melkoisen metelin saattelemana. Kylän nimismies kieltäytyi ja käski sotajoukkoa poistumaan. Miehet palasivat sotajoukon luo ja vajaan puolen tunnin kuluttua sotajoukko hyökkäsi kylään ryöstäen sen ja tappaen yli 200 asukasta sekä polttaen sen lopulta. Sotajoukko jatkoi aamulla matkaansa kohti Unstyria.

Tieto Narveen verilöylystä levisi nopeasti ja se antoi erittäin hyvän propaganda-aseen Deuxerresin suvulle, joka otti roolin "lain ja järjestyksen puolustajana". Seurauksena talonpoikien ja tavallisen kansan mielipide kääntyi Deuxerresin puolelle, vaikka alun perin suurin osa heistä oli ollut Deuxerresia vastaan.

### Kaarlen taktiset virheet

Narcen-Troulopen liittouma oli varsinkin sodan alkupuolella selvästi ylivoimainen Deuxerresiin nähden, mutta liittouman johdossa ollut kruununtavoittelija Kaarle II teki useita taktisia virheitä, jotka maksoivat liittoumalle sen etulyöntiaseman.

Huolimatta liittokunnan menestyksestä Ferdinandiassa syntynyttä kapinaa vastaan kevättalvella 1620, Kaarlelle syntyi syvä epäluottamus Ferdinandian ja pohjoisen ja koillisen keski-Angenstanian protestanttisia alueita kohtaan, joista käsin hän kävi sotaa eteläistä keski-Angenstaniaa hallinnutta Filipiä vastaan. Huolimatta taitavan kenraalinsa Rene Saintuacin ehdotuksista, Kaarle sitoi suuren määrän joukkojansa kukistamaan siellä täällä nousseita yksittäisiä kapinoita vastaan, sen sijaan että olisi keskittänyt voimansa Filipin pääjoukkoa vastaan. Hän arvioi Filipin huomattavasti vahvemmaksi varsinkin sodan alkuvaiheessa.

Kun Ferdinandiassa alkoi uusi kapina 1622, Kaarle määräsi joukkonsa kukistamaan sen välittömästi. Tämä avasi Filipille mahdollisuuden vallata Craigshire ja myöhemmin kukistaa Rene Saintuac Seven Bridgen taistelussa, jonka jälkeen Filipin joukot valtasivat Westantinopolin ympäristön. Kaarle jäi saarroksiin pohjoiseen. Syyskuussa 1622 käytiin sodan ratkaisutaistelu Revitanissa, jossa Kaarlen joukot yrittivät murtaa saarron. Kaarlen pienempi armeija onnistui murtamaan Filipin joukot, mutta havaittuaan Filipin joukkojen ylivoiman Kaarlen armeija ajautui pakokauhuun ja lähti nopeasti perääntymään uusista asemistaan pelkonaan täydellinen murskautuminen Filipin saartaessa armeijan Margaretjoen rannalle. Kaarle onnistui pakenemaan ajoissa mukanaan osa joukoistansa, mutta merkittävä osa hänen armeijastaan joutui antautumaan Filipille. Kaarlen armeija jatkoi talven 1622-1623 viivästystaisteluja keski-Angenstanian koillisosissa ja onnistui turvaamaan selustansakin jälleen kukistamalla kapinoivan Ferdinandian. Kaarle pakeni joulukuussa 1622 ensin koillisen rajan kautta Pommeriin, jonka läpi hän kulki Taariin. Kaarle yritti saada katolista Taaria liittymään sotaan Filipiä vastaan, mutta Taarin kuningas kieltäytyi. Kaarle palasi vielä talvella 1623 nopeasti Angenstaniaan vain huomatakseen armeijansa käytännössä lakanneen olemasta. Hänen armeijansa rippeet lähtivät komentajansa mukana vetäytymään kohti Taaria, ja sodan viimeinen taistelu Fayetten laaksossa käytiin Kaarlen perääntyvän joukon sekä pommerilais-angenstanialaisen joukon välillä.

### Kaarle maanpaossa

Taarissa maanpaossa ollessaan Kaarle suunnitteli uutta sotaa Filipiä vastaan, tietäen että maassa olisi paljon hänelle lojaaleja Filipin vallan vastustajia. Filipin teloittaessa Kaarlen kannattajia maassa nousikin muutamia kapinoita uutta kuningasta vastaan, mutta kesällä 1623 Filipin katolisille takaamat oikeudet sekä Angensburghissa vangittuna olleen Rene Saintuacin armahtaminen käytännössä lopettivat Deuxerresien vastaisen liikehdinnän. Saintuac palveli armahduksensa jälkeen Filipin armeijan marsalkkana useita vuosia sodan jälkeen.

Kaarle kuoli epäselvissä olosuhteissa, ilmeisesti myrkytettynä vuonna 1625 maanpaossaan Taarissa. Kaarlen myrkyttämisen taustalla on epäilty olleen Taarin pääministerin, kardinaali Richefortin johtama salaliitto. Richefort oli kyllästynyt Kaarlen pyrkimyksiin saada Taarin kuningas Maximilian sotaan Angenstaniaa vastaan ja katsoi tämän vaarantavan Taarin ulkopoliittiset edun.

Osa Narcen tai Troulopen sukujen edustajista on myöhemmin vaatinut Angenstanian kruunua itselleen. Nykyisin vaatimuksista on luovuttu. Kaarlen kuoleman jälkeen suku on asunut Taarissa, joka myöhemmin liitettiin Angenstaniaan sekä Arribassa ja Alentiinassa.