Král Svatopluk

Král Svatopluk nesoucí Korunu a Meč Velimaru.

### Tituly

Král velimarský, Kníže dolnomarský a Pán Veligradu, Velkokníže velimarský (dříve), Kníže hornomarský (dříve) a Pán Marigradu (dříve)

## Vazby

### Rodina

Princ Svatopluk (syn), královna Gisela (choť), Princ Mojmír (syn), kněžna Svatožina (+dříve choť), kníže Bořivoj bójský (dříve švagr), Předslav (možný bastard), kníže Slavomír Belegostský (bratranec), velkokníže Rastislav I. Svatý (+strýc), kníže Boleslav Belegostský (+strýc), Mojmír I. Starý (+prastrýc)

### Předměty

Meč Velimaru, velimarské královské insignie

## Status

### Status

Živý

> ***"Pamatujte, mí synové, zůstanete-li si navzájem věrní, nepřátelé vás nikdy nepřemohou."***
>
>

## Popis

Narodil se v politicky bouřlivém roce 840 c.k., kdy zemřel Louise I. Pobožný, císař Svaté říše falcké, a v říši se rozhořela nelítostná občasnká válka mezi jeho třemi syny. Toho využil Svatoplukův prastrýc, velkokníže Mojmír I. Starý, a vyhlásil nezávislost Velimaru na říši. Když bylo v říši dosaženo smíru, přitáhl v roce 846 c.k. východofalcký král Louise II. se svými vojsky na Velimar a vzpurného velkoknížete popravil. Na jeho místo pak dosadil Mojmírova v říši vychovaného synovce Rastislava. V jedné z bitev zahynul i Svatoplukův otec, kníže Světimír Marigradský, a titul knížete tak formálně padl na hlavu tehdy šestiletého kněžice Svatopluka. Do svých patnácti let však vládl prostřednitvím své matky, regentky hornomarské, a s pomocí zemské rady.

V roce 855 c.k. se vyznamenal v Bitvě o Vysoký brod (strategicky důležitý brod ve Starhradské okolině), kde porazil armády pohanského vistulanského knížete Semovíta, který v knížectví pod vládou patnáctiletého Svatopluka viděl snadnou kořist. Zde se ukázalo, že je skvělý stratég s neoblomnou vůlí a nervy ze železa, díky čemuž získal přízvisko Železný. Projevila se tu ale také jeho mladistvá horlivost, když sám vyjel bezhlavě do pronásledování, byl stržen z koně a nebýt žoldnéře Mstivoje Bohatýra skoro zabit. Je horlivým odpůrcem říše a silně kritizoval Rastislavův tribut, pročež byly vztahy mezi nimi napjaté. Přesto byl všeobecně považován za Rastislavova dědice a následníka velimarského velkoknížecího stolce.

V osudném roce 869 c.k. Svatopluk sice formálně podpořil obnovu Řádu draka, jeho vojenská pomoc proti silám Kazimírova Kultu černého kamene však byla spíše symbolická. Důvodem byla zejména hrozba mohutné Avarské hordy srocující se za východní hranicí knížectví, která byla sjednocena ocelovou pěstí obávaného kagana Attryla Smrtihlava. Prostřednictvím svého zmocněnce Gdorije Svatopluk inicioval začlenění prchajících krollích kmenů do knížecí armády situované na Býkově a tím i do samotného knížectví. Později přibyla též hrozba války o nezávislost na Falckou říší a hrozba občanské války s Belegostem, jehož kníže, Svatoplukův strýc Boleslav Ukrutný, si po zmizení velkoknížete Rastislava rovněž nárokoval velimarský velkoknížecí stolec. Mnoho starostí mu též nadělaly aktivity kultu v samém srdci knížectví, Marigradu. Podpořil však rektora Balthuse a biskupa Metoděje v úmyslu vyslat na pomoc síly Marigradské univerzity (zejména bitevní mágy a felčary) a Svaté církve (rytíře Řádu zlatokřídlých).

Po Válce černého kamene Svatopluk Řád draka dále podporoval. Protože rod starhradského vladyky Radvana vymřel po meči, rozhodl se dát jeho země do správy Dračího řádu, výměnou za jeho služby a loajalitu. Dračí řád se tak stal Svatoplukovým vazalem a bojoval po jeho boku v mnohých z jeho válek. Dragouni se opakovaně snažili město Starhrad obnovit a učinit z něj znovu prosperující centrum obchodu na severu, tentokrát s názvem Novohrad. Řeky krve a stovky uhořelých duší však zapříčinily, že závoj mezi snovým světem a světem smrtelníku zeslábl a začali přes něj do starhradských ruin pronikat duchové a démoni. Ze Starhradu se stalo temné místo, které nedokázali očistit ani spojené síly dragounů, církve a univerzity. Od těch dob se mu lidé vyhýbají a vypráví, že tam straší. Dokonce se ujal i nový název - Temnohrad.

Svatopluk též uznal zásluhy Černých chodců ve Válce černého kamene. Za odměnu jim dal do správy Černou bažinu a zaručil volný pohyb po svých zemích. Aby však těchto výhod nemohli zlotřile užívat kdejací skřeti, musí Černí chodci cestovat s červenými páskami a neprodleně po příchodu do lidských sídel se musí registrovat. Všeobecná nenávist, strach a pohrdání však byla u většiny lidí zakořeněna příliš hluboko a Černé chodce nikdy skutečně nepřijali. Drtivá většina chodců proto opouští Černou bažinu jen velmi zřídka.

Samotné Hornomarské knížectví zůstalo Válkou černého kamene oslabeno, čehož na jaře následujícího roku využil Svatoplukův strýc, k pohanství inklinující kníže Boleslav Belegostský. Vtrhl se svými bojovníky na Hornomor a začal pustošit državy Svatoplukových přívrženců. Svatopluk byl schopný stratég a rychle si spočítal, že v jeho avary, skřety a kultisty zdevastovaných zemích nemá dostatek bojovníků, aby dokázal Boleslavovi vzdorovat. Upřednostnil proto své politické zájmy a zájmy svého lidu nad osobní averzí a pod záminkou šíření Svaté církve a poroby pohanství požádal o pomoc východofalckého krále Louise II. Spojené armády knížete Svatopluka a krále Louise změnily běh války a naklonily misky vah na Svatoplukovu stranu. Nakonec dobyli i samotný Belegost a pohanského Boleslava popravili. Na belegostský knížecí stolec byl dosazen jeho k církvi inklinující syn Slavomír z rodu Mojmírovců.

Svatopluk očekával, že ho Falkové potvrdí v pozici velimarského velkoknížete. Louise II. ovšem namísto toho vyslal na Velimar dva falcké markrabí coby velimarské regenty. Nespokojený Svatopluk začal znovu hovořit proti Falcké říši a zanedlouho byl východofalckým králem obviněn ze zrady a uvězněn. Uvězněn byl dokonce i biskup Metoděj, který se Svatopluka zastal. Roku 871 proto proti vnucené falcké vládě vypuklo na Velimaru lidové povstání vedené Slavomírem. Král Louise vyslal na potlačení povstání své vojsko, které však bylo brzy poraženo. Louise tedy uskutečnil druhou výpravu, do jejíhož čela dosadil propuštěného Svatopluka, od kterého se mu dostalo slibu, že povstání přemůže. Jakmile ale falcká výprava dorazila k Veligradu, hlavnímu městu Velimaru, Svatopluk přeběhl na povstaleckou stranu, chopil se vojenského velení a falcké síly zcela rozdrtil.

Následovalo několik dalších let války. V roce 873 byl na příkaz samotného Svatého otce propuštěn biskup Metoděj a vrátil se na Velimar. V roce 874 Svatopluk s králem Louisem uzavřel mírovou dohodu. Tou se sice Svatopluk zavázal odvádět východofalcké říši poplatky a formálně uznávat její svrchovanost, nicméně měl mírem se svým nejsilnějším sousedem zajištěn zcela volný prostor pro vlastní mocenskou expanzi. Už v roce 875 vedl své armády na severozápad proti pohanskému vistulanskému knížeti, který ve svých zemích otevřeně pronásledoval následovníky Svaté církve, a podrobil si jeho země. Podařilo se mu i posílit vztahy se svým západním sousedem, mladým knížetem Bořivojem z Bójského knížectví a postupem času pod velimarskou sféru vlivu padlo i Slůnské knížectví na severovýchodě. Svatopluk se tak stal dominantní politickou silou na celém území Sedmi knížectví s vyjímkou jihovýchodního Nitravského knížectví, které zůstalo téměř zcela bez slávského osídlení kvůli silné přítomnosti Avarů.

V následujících letech Svatopluk uskutečnil významné náboženské, společenské a vojenské reformy. Velimar potvrdil své silné postavení na politické mapě a to i pokrokem ve vytváření církevní samosprávy, na které se podílel Metoděj. V roce 880 byl Metoděj papežskou bulou jmenován arcibiskupem velimarským. Velimar se stal arcibiskupstvím a tím i lénem Svatého stolce. Tím se mu dostalo rovnoprávného postavení s Východofalckou říší a velkokníže Svatopluk byl v roce 885 korunován Svatým otcem na Svatopluka I. Železného, krále velimarského. Jeho dědici se stali jeho synové, princ Mojmír (narozen 862 c.k.), kterého splodil se svou první ženou, kněžnou Svatožinou (původně z bójského vládnoucího rodu Přemyslovců), a princ Svatopluk (884 c.k.), kterého splodil se svou druhou ženou, královnou Giselou (původně falckou princeznou). Zlí jazykové tvrdí, že kromě nich splodil ještě dalšího syna, bastarda Předslava.

V Bójském knížectví na západě stále vládne kníže Bořivoj, který je vazalem krále Svatopluka velimarského a odvádí mu spravedlivou daň. Stejně je tomu i v podrobeném Vistulanském knížectví. V Belegostském knížectví vládne svatoplukův loajální synovec Slavomír a Hornomarské knížectví se svými rádci spravuje Svatoplukův syn, princ Mojmír. Sám král přesídlil z Marigradu na jih, do Veligradu, který je vojenským a náboženským centrem jeho říše.

## Cíle

Usednout na velkoknížecí stolec (hotovo v r. 870 c.k.), rozšířit vliv Velimaru, zbavit se nadvlády říše (hotovo v r. 880 c.k.) a získat titul krále (hotovo v r. 885 c.k.).