Paolo Andolini

**Paolo Andolini** je bio stariji sin Antonija Andolinija i njegove žene i brat Vita Andolinija.

## Istorija

### 1900-te

Brzàk i drzak, kao njegov bratanac Soni Korleone koji i fizički liči na njega, dok je bolešljivi i mirni Vito preneo svoju mirnu krv na ostale sinove, ne zna se koja ti je krv gora, ovi vatreni te prebiju i iznabadaju kao Soni svog zeta, ali ovi mirni su mnogo strašniji, oni ti se spremaju tiho i psihotički krvnički da te ubiju.  Ne zna se kojeg je otac Antonio više voleo, ja bih rekao nijednog. Obojica su za njega i previše Sicilijanski divljaci. On se borio na strani Garibaldija u ratu ujedinjenja Italije. To vam je nešto kao ujedinjenje Jugoslavije, samo obrnuto. Kao kad bi kralj bio iz hrvatskog tabora, a ne praunuk gerilca Karađorđa. Da su Hrvati rekli - "Mi smo veća civilizacija i kultura, jer smo bliži Austriji, dok ste vi kuburili u blatu s Turcima, naš kralj treba da vlada nad vama nepredvidivim divljacima", a onda Srbi - "Pa, u tome je i poenta, gluperdo, mi NEĆEMO tu vašu kulturu", nešto što je jednom divlje, drugom je dobro. Neće jednostavno da se menjaju, imaju otpor čak iako je stvarno dobro. Kraljevstvo dve Sicilije (i Napuljsko kraljevstvo je takođe bilo Sicilijansko) je živelo jednim potpuno drugim načinom života, sikulo arapskim, i oni su mrzeli Švabe. Mrzeli su i muslimane, kao i Srbi, što si više silovan veći si rasista, ali su mnogo više mrzeli Švabe, kulturu i zapad. Tako je to sa nacijama koje je svako jahao. Neće da menjaju Otomane za Austriju, iako je dobra, pre će živeti u blatu, nego u toj kulturi. A Sicilija je i imala kralja. Ujedinjenje im uopšte nije trebalo. Garibaldijanaca je bilo, nije ih bilo većina, umalo nisu izgubili na Siciliji, ali ih je imalo, za razliku od prohrvatskih Srba. Kao što smo videli, ni jedna ni druga prevlast nisu uspele, i Srbi i Sicilijanci su ostali isti i i dalje su "oni gori iz unije". Zato Antonio Andolini nije bio popularan nešto naročito kod lokalnih bitangi, kao što je Don Ćićo, kome se nije sviđala centralizovana vlast iz Rima, više je voleo da on ubire porez od prostih seljaka kao i do sada. Dok su Italijom vladale te Švabe, sve je i bilo u redu, vojska je čuvala posede i narod, otkad su otišli, isto kao i u Africi, lokalni lordovi su se polakomili, i narodu je gore nego pre, ne pomaže ni ujedinjenje. Na Siciliji jedva da ima jedan policajac na svaka 3 grada. Zato je Mafija toliko i napredovala. I oni su isto kao i svi drugi. U početku obećali da će štititi narod od tih zemljoposednika, a i sami postali još i gori. Tako ti je to i u Srbiji. Znamo ih. Andolini, koji je bio donositelj promena, prvi je popio metak. Njegovi sinovi su rešili da se vrate na stare načine. Kako stvari stoje, da je poživeo, verovatno bi se sa njim sukobili. Oni ustvari ne krive Sicilijance što su im ubili oca, nego taj civilizovani svet, što je morao da dolazi kod njih, što se vidi kada se Vito nervira što Majkl Korleone ide u rat za nepoznate ljude (severne Italijane i Amerikance), a i u čitavoj Majklovoj sagi, kad ga taj svet izneveri i kad on poželi da se udomi na staroj Siciliji. Taj svet nije za njih, oni su divlji. I vole to. Teško im je, ali ne mogu drugačije, jednostavno je tako. A još gore je kad ne možeš da ostaneš tamo a za drugde nisi. Kao mali Andolini. Sam i bez igde ikoga. Tek je on zbunjen kud će šta će. Ali mnogi su tako, pa su se opravili, ne moraš baš da uplivaš u kriminal. Pre ubistva su možda bili za njega, poštovali su ga bez pogovora. A i međusobno su se voleli. Više nego braća Korleone. Drugačije su odrastali ti ljudi. Zadirkivao je i Paolo Vita, zbog njegove ćutljivosti, ali nije to bilo ni blizu zadirkivanju Majka. Bili su znatno znatno bliži. Siromaštvo i život na prostom selu zbližava ljude. Po ceo dan su se igrali raznih igrica.

Ali igricama je došao kraj. Otac im je ubijen iz prikrajka, jer nije hteo da se povinuje Ćiću, kriminalnom bosu Korleonea. Paolo se odmetnuo u brda i zavetovao se na staru sicilijansku krvnu osvetu, 1901. godine. Ali nije se mnogo naosvetio. Ubili su ga dok su mu oca nosili na ramenima, u kovčegu, prostom, drvenom, jeftinom. Takođe s leđa. Nije mogao da izdrži. U brda je morao, ne samo zbog osvete, nego zato što bi i njega ubili, tamo se cele familije ubijaju, uključujući i decu. Kao iz doba Arapa. Ali nije mogao a da ne oda poštu takvom velikom čoveku. Morao je da dođe makar s brda da ga odgleda. Oni su znali da će to da uradi. Da je majka znala, ona mu ne bi dala. Odjednom se čuo gromoglasni pucanj. Iz šamara. Koji je odzvonio brdima. Majka Andolini je požurila da sakrije Vita, pomislila je da pucaju na njega. Nije se ni nadala , ako se to može reći, da je Paolo u blizini. Moska, ne mešati ga sa Moskom MonteLepreom, koji je ubio Maríju Korleone, i Strolo, dvojac poslušnika Dona, ubili su ga s leđa, što se može videti tamo gde je pao, kada ga majka mrtvog grli. Ljudi sa brda, koji su se možda takođe krili, ili su jednostavno obrađivali zemlju, ne znam koju zemlju, samo kamenje i pesak, vrisnuli su "Ubiše ti i Paola!!". Nije mogla da veruje šta joj se dešava.

Sutra je pokušala da ode do Dona, da ga preklinje, i ljubi mu ruku koja joj je dvojicu ubila, da joj ne ubije i ovog zaostalog u razvoju nevoljnika, obećavajući Donu da je on poprilično tupa alatka i da ne zna ni šta se tačno dešava, a kamoli da sklapa osvetu u svojoj glupavoj glavi, ali Ćićo zna vrlo dobro, da se čovek itekako može i tupom alatkom ubiti, i to mnogo gore, sporije, hladnije i mučnije. Mislio je na osvetu koja se dugo čeka i sprema, najhladnije oružje, najslađa je kad joj se ne nada, ohlađenim i otupelim oružjem. Može da posluži. I tupo. Gluv je na njeno moljakanje, i majka je znala, ode i Vito, njeno jedino dete (druga deca su joj pomrla, zato tolika razlika u godinama između Paola i Vita). Što ga je uopšte vodila sa sobom? Što odmah nisu pošli, makar za Napulj, ko bi ih znao tamo. Bar ne bi bio siroče. Uze nož, uhvati Don Ćića za gušu, ali se okrenu, prokleto, da kaže tupavom koji se ukočio tu kao retard, da beži, i zlotvori iskoristiše priliku i bukvalno je oduvaše sa ovoga sveta, sačmarom lupara, najomiljenijim sicilijanskim oružjem, verovatno je čak ubijena sinovom luparom. Vito, sitan i brz provuče im se i pobeže.

#### 1920-te

Što je omraženi Don prorekao, to se i desilo. Vito, ex Andolini, vratio se 1922., em da završi neke poslove, to jest da počne da širi svoju porodičnu Imperiju, kao tradicija, kao ulje, domaće, neprskane masline, rasle na odjednom sad plodnom tlu, a ustvari nikoga nije bilo briga za ulje, čovek je u buradima krijumčario zabranjeni alkohol, i ko zna šta još, oružje, heroin, mada je on bio protiv droge, em da završi stare poslove. Mosku, za koga je siguran da mu je ubio majku, je zadavio na spavanju, mrežom za komarce, Strola malo strašnije. Prošao je pored njega dok je pecao, penzionisan, i star, i onako kao usput ga priupitao "Ma jesi to stvarno ti, legendarni Strola", Don nikada nije hteo da ubije nevine, morao je da potvrdi, i onda ga lagano i krvnički ubio....veslom. Toliko o tupim alatkama.

Čiča Ćića, koji je stvarno bio propali čiča iako ne baš mnogo star, više se pravio da je star, kao Osvaldo AltoBelo, samo da ga ga bolje osmotri, i nove telohranitelje svi znamo kako je ubio. Intimnim, oči u oči ubistvom. Razmuratio ga je, k'o Obilić. Onaj prijatelj Vitov koji je pogođen, ne brinite, preživeo je, to je Don Tomasino.

# **Stvaran svet**

1. ↑ Morelo porodica
2. ↑ Tomasino
[1] {Napravljeni delimično prema braći Morelo, iz Korleonea , prvoj američkoj mafijaškoj organizaciji, Đuzepe Morelo je imao zakržljalu ruku, po kojoj je prozvan Kandža, jer je izgledao kao da grabi i stiska na grudima nešto svojom kandžom, al je bio suprotno od današnjih invalida. Nimalo isključen iz sveta, nego baš nasuprot, ne samo da je u društvu, nego ga i slede iz strahopoštovanja. Ali, jeste bio psihopatski smiren, i čekao kad da ti zada smrtonosni udarac, onako krvoločki smireno, kao zver kakva jeste svakako bio, dok je njegov brat, po majci, Nik Teranova, po kojoj bi bilo bolje da su nazvali Porodicu, jer su došli u novu zemlju da ih nauče kako da budu kriminalci, bio brzak i brzo je i poginuo, dok je bangavi Džo doživeo da se njegova prva mafija raspadne na Pet porodica, pod vođstvom njegovog drčnog zamenika, Džoa Maserije, ovde Đuzepe Maripoza. Jedan od mafijaša iz jedne od tih frakcija, Đuzepe Marancano, (tri Đuzepea, prva tri bosa ikada)tako se zove i ovde i u stvarnom svetu, je platio one koji su ostali s njim (Lakija Lućijanija, Vita Đenovezea, Alberta Anastaziju, Bagzija i Kandžinog polubrata Ćira kao vozača, koji su ovde Emilio Barzini, Salvatore Tesio, Mo Grin i Teranova) da ga ubiju. Dve frakcije je ostavio, jer su imale petlju, i svoju frakciju je ostavio,da budu stara garda, a Lakiju je ostavio te nove šeme, sa jevrejima i sa drogom, porno industrijom i Holivudom, što mu dođe jedno isto. Peta porodica je postala mafija Džoa Profaćija, to jest Frenk PentAnđeli ovde.}

[2] {Doduše, poginuće verno braneći Donovog sina, Majkla, 1980, od strane onog drugog Moske, maskiranog u sveštenika, koji će na kraju ubiti Mariju Korleone, i samim tim i Majkla, njegov život se završio, što se može videti u jednoj od najtužnijih scena ikada, sa pozadine ove vikije, dok joj ćerka umire na rukama, Kej Korleone, kao i svi drugi, gledaju u MAJKLA, jer znaju da je to poslednje što će videti od njega, Marija je mrtva, Majkl će živeti još godinama kao prazna ljuštura, posle svega što je učinio da svoju porodicu izvuče, kad za sebe već nije imao vremena, posle atentata na njegovog oca. Uspeo je, njegova deca nemaju ništa s tim. Ni deca njegove braće. A porodicu je ostavio kopiletu. Koji je isti Antonio Andolini.}

##### WikiPuzija

U romanu, Vito nema braće, što ne mora da znači ništa, možda je pisan posle smrti Paola, a možda mu je kao, braći Morelo\Teranova po kojima su delimično napravljeni, samo polubrat, po majci, ali bi se onda preudala i po treći put i pobegla za Apeninsko poluostrvo, ali ne, ona je poštena udovica.