ארתור בגות'אם גאזט בחיפוש אחר עבודה

***מועד: סביב ה 13.1.1980***

ארתור נע לאורך השדרה השמינית, בחזרה למרכז העיר, שם לא רחוק מבית העיריה עומד הבנין הראשי של גות'אם גאזט.

הבנין יושב לו בכבדות במרכז השדרה, כך שכל הרכבים הנוסעים צריכים לעקוף אותו. יחסית לרוב המבנים כאן, הוא לבן ונקי, ונראה שמתחזקים אותו כראוי. כמו כתר מלכותי, מתנשא השם של העיתון - גות'אם גאזט - בראש הבניין.

כאשר ארתור מתקרב אפשר לראות כניסה עצומה בגודלה, כעשר מטר רוחב, עם אסופה של דלתות בחלקה התחתון אשר מאפשר לאנשים רבים להכנס ולצאת באותו הזמן. ארתור לוקח נשימה וירטואלית עמוקה טרם הכניסה לתוך המבנה

ארתור נכנס ללובי, הוא נקי ולבוש בחליפה שחורה ועניבה אדומה (שהוא מצא במשרד), הוא נשען על מקל ההליכה שלו וצופה מספר דקות בקצב החיים שבמקום. לאחר כעשר דקות הוא ניגש אל השילוט ובמבט מהיר הוא מחפש את מחלקת כוח האדם. משם הוא מתחיל בנחמדות האופינית לו לנווט עצמו לראיון עבודה אל משרת כתב שטח עצמאי בעיתון.

ארתור נכנס לתוך הבניין היישר אל האזור הגדול הפתוח שבו. אפשר לראות אנשים רבים יושבים או עומדים או מסתובבים. רעש של מכונות כתיבה נשמע באוויר, ותחושה של עשיה מעורבבת בעשן סיגרים, זיעה והרבה שעות עבודה אל תוך הלילה, עולים מסביב.

לא נראה שיש מרכזנית או מזכירה בודדת שמנהלת הכל.

מסביב לחלל הגדול יש אוסף של חדרים סגורים על דלתות שעליהם יש את שם בעל החדר ומקצועו. החל מ"חשבונאי ראשי" דרך "דסק פשע", "דסק פוליטי", "דקס רכילות" וכו. המבחר עצום וארתור רק צריך לבחור לאן הוא רוצה ללכת

"*דסק פשע נשמע מבטיח*" ארתור אומר לעצמו,

והוא מדמיין את אדריאן נואם (בקול פלצני) "*דסק פשע הוא האפשרות העדיפה, זה יתרום לנו בנושא המשימות, זה יאפשר לנו גישה למידע חשוב ... ידה ידה ידה ...  זה ממש ירגש אותי אם תלך לשם, אני בוכה כמו ילדה קטנה*".

ארתור נכנס אל "דסק הרכילות".

בחדר יושבת אשה מבוגרת, בשנות החמישים-שישים לחייה. עם שער פלטינה, עיניים ירוקות, פרצוף עגלגל עם חיוך גדול זורח. ממש ברגעים אלו היא מדבר אל בחורה יפהפיה, עם שער שחור שנופל כמו מפל לכתפיה, עניים חומות חודרות ופרצוף אליפסי ועצמות לחיים גבוהות.

שתי הבנות מרימות עיניים ומסתכלות על ארתור כשהוא נכנס.

ארתור מחייך אל שתיהן, מפעיל פרזנס ואומר בקול עמוק "*שלום, הגעתי לראיון עבודה ככתב ואמרו לי לפנות אל שתי היפיפיות שבחדר הזה*" הוא מחייך בחיוכו השרמנטי ומצית סיגריה בפרופיל.

הבנות מחייכות אל ארתור בחיוך מזמין. הבוגרת בין השתיים מציגה את עצמה כמארי סמית' ואת השניה בתור מוניקה סופיה אפוזיטו. "*הגעת אל המקום הנכון*" היא מדברת בקול עמוק וסקסי בחזרה לארתור, "*שב, ספר לנו מעט על עצמך*..."

"*כמובן*!" ארתור אומר בהתלהבות ומתיישב, "*אז תמיד נהניתי מכתיבה ומרכילות, אפילו כשאני חושב על התיכון*." הוא עוצר לרגע ומחייך חיוך שובב אל המבוגרת (מארי סמית') וממשיך "*זה הוביל אותי להמשיך לתשוקות הקשורות לכתיבה שלי, למשל בקולג' ניוארק (קולג' ניוארק לאמנויות ומדעים, מכללה באוניברסיטת ראטגרס – ניוארק), שם הייתי עורך של עיתון בית הספר*",

הוא עוצר לרגע ונועץ את מבטו לרגע בצעירה (מוניקה סופיה אפוזיטו) ומיד ממשיך, "*בנוסף לכתיבה יצא לי ללמוד כיצד לעבוד בצוות ולנהל את תהליך הכתיבה. אחרי הלימודים עבדתי בעיתון מקומי בשם – 'רוצי בתולה רוצי' כעורך כתבות עומק*" ,

הוא קולט את המבט המבולבל שלהן ומוסיף מייד "*זה עיתון על נשים צעירות בתחום הריצה*".

"*כתבתי שם כתבות שונות על העמדות הפוליטיות והחברתיות של הנשים השונות שהופיעו בעיתון*",

ארתור מבחין שהבנות מרותקות מהסיפור הדמיוני שהוא מוכר להן, הוא מחייך לעצמו וממשיך, " *וכן, גם אני חושב שזה שם מצחיק*"  הוא צוחק ביחד עם הבנות וממשיך,

"*לאחר מכן עברתי לתפקיד של עוזר אישי לעורכת הראשית, בתפקיד זה סייעתי לעורכת הראשית כמעט בכל תחום. הפסיכולוגית שלי אמרה לי כי אני עובד הכי טוב על דברים שיש לי תשוקה אליהם ואכן אני מעדיף להתרכז בכתיבה ותחקור ופחות בדברים אחרים ולכן הפסקתי את עבודתי שם והתחלתי לחפש את העתיד שלי במקום אחר*."

הוא מביט במבוגרת (מארי סמית'), מחייך אליה בחיוך חולמני ומעריץ וממשיך "*קראתי את הכתבה שלך על הרומן בין ברוס ויין לויקי וייל ואני חייב לומר שזאת היתה יצירת מופת, פוליצר מגיע לך! לא להאמין שהיא יצאה איתו במקביל לבן של ראש העיר אוברי ג'יימס, איך הצלחת לגלות את זה! ובכלל איך כתבת על זה בשפה כה קולחת ומצחיקה, זה היה פשוט הנאה צרופה*" הוא צוחק, מתקרב אל המבוגרת ולוחש: "*השמועות היא שהיא עכשיו יוצאת עם מישהי מהעיתון כאן והיא זרקה את ברוס ווין ואת הבן של*".

הוא נשען לאחור מחייך ומסכם, "*לכן, בהתחשב בכך שאני מעריץ גדול שלכן*" הוא מביט במבוגרת ומחייך "*קפצתי על ההזדמנות כשראיתי שאתן מחפשות כתב שטח צעיר ונמרץ*".

לארתור ברור שזוג הבנות מוקסם לחלוטין מהסיפור שלו. כשהוא מסיים לספר את הסיפורים שלו, הבנות עדיין תולות בו מבטים מעריצים.

מארי נושמת עמוקות, "*מרשים מאד*" היא אומרת לך, וקשה לפספס את העובדה שהיא כבר אמרה את הדברים הבאים פעמים רבות והיא חוזרת על טקסט ידוע מראש, "*אבל אני אצטרך לבדוק שזה אכן כך. אני יכולה להציע לך להיות כתב שטח עצמאי זמני שלנו. תיתן לי שלוש כתבות שיהיו ברמה גבוהה דיה להכנס לעיתון, והמשרה שלך באופן קבוע. כל כתבה צריכה להיות בין 700 ל 900 מלה.  אתה מתחיל בעשרים סנט למילה ואם תביא לי כתבות באיכות גבוה, תוכל להגיע גם לשלושים סנט למילה. אתה תקבל רשימת נושאים ממני, אתה חייב לתת לפחות כתבה אחת טובה על אחד הנושאים שקיבלת ולפחות כתבה אחת על נושא עצמאי משלך. מקובל?*" והיא שולחת לך את ידה ללחיצה.

ארתור לא יכול לפספס, שבזמן שמארי אומרת את כל זה, מוניקה ממשיכה לתלות בו מבטים לוהטים...

"*בטח*" ארתור אומר בהתלהבות יתרה ושולף את הפנקס שלו כדי לרשום את הנושאים.

"*מה הנושאים? אנשי קשר? פרטים*?" הוא שואל ומתחיל לכתוב...

ארתור מגניב חיוך שרמנטי (מפוקפק משהו) אל מוניקה כשמארי לא רואה ובודקת רשימות שלפניה.

"*דרך אגב, למי לגשת לגבי כל הטופסולוגיה? תעודת עיתונאי? מקום עבודה? ציוד משרדי?*"

ארתור מגניב חיוך שרמנטי (מעריץ) אל מארי כשמוניקה מסתובבת לרגע להביא תקייה כלשהי.

בדקות הקרובות, מארי מפרטת את התנאים, מראה לארתור את האזור החופשי, איזור המכיל 5 מכתבות שבהם כל אחד מהכתבים העצמאיים יכול לבוא ולהשתמש - במכתבה ובציוד המשרדי שם -  ומציינת שכדאי לבוא בשעות פחות מקובלות כי לעיתים העמדות האלו תפוסות בין 9 ל 16 ואז הוא יאלץ להמתין.

היא גם מפנה אותה לאחראית גיוס שם ארתור יוכל לחתום על החוזה ולקבל את אישור שהוא כתב עצמאי של העיתון. לקבל תעודת עיתונאי דורש ביוקרטיה וטפסיולוגיה שניתן למלא אצל אותו אחראית גיוס, ולשלוח ללשכה לעיתונאים יחד עם 15$ דמי רישום, הבעיה היא שהוא צריך נסיון מעשי של שנה בעיתון או ללמוד במכללה מתאימה לפחות שני סמסטרים. כחלק מהתנאים לקבלת תעודת עיתונאי.

לסיום היא נותנת לו סדרה של כעשרה פריטים שניתן לעשות עליהם כתבות - הן שמות של כמה ממפורסמי העיר (שחקנים/אנשים עשירים וכדומה), כמה ארועים תרבותיים (החלק מקונצרט דרך פגישה של ראש העיר עם נשות העיר ועד פתיחת מרכז ספורט חדש), אופציה לבדוק אוכל במסעדה חדשה לנסות ולהכנס למסיבה של מרדוק (שהמסיבות שלו ידועות לשמצה) לכתוב על ברנדון (https://en.wikipedia.org/wiki/Brendan\_Byrne) המושל של ניו גרסי שיש טענות שהוא הולך לזונות וכדומה.

בהתחלה מוניקה עושה לארתור עיניים, אולם היא משתעממת במהרה, תולה בו מבט מלא רמזים ויוצאת החוצה כשהיא מעכסת בישבנה.

הודעה לארתור:

> משימה "מקצוע: עיתונאי"
>
>

> סוג: אישי, יחידני
>
>

> התקבל: 13.1.1980
>
>

> הסבר: לאחר שיחה עם מארי אחראית דסק רכילות בגותהם גאזט, התאפשר לארתור להיות חלק מהכתבים העצמאיים של העיתון.
>
>

> המטרה: כתיבה של שלוש כתבות באיכות מספקת לפרסום בעיתון. כל כתבה נועדה לתפוס טור בודד בעיתון ולהיות בגודל של 700-900 מילה.
>
>

> הפרס: 20 סנט למלה כתובה (תיתכן העלאה בעתיד על סמך איכות הכתיבה). להתקבל ככתב עצמאי לעיתון, אישור כתב עצמאי מטעם העיתון, ?
>
>

ארתור בעדינות ובטקט האופיני לו, מנסה להבין האם מארי פנויה, מה היא עושה יותר מאוחר בערב והאם יש אפשרות להיפגש איתה בערב במקום שקט יותר, בבגדים נוחים יותר, "*כמובן לצורך ענייני עבודה*" (זה לא בדיוק מפריע לו שהיא אשה מבוגרת, בשנות החמישים-שישים לחייה, נהפוך הוא).

לאחר מכן, בהתאם להנחיות של מארי ארתור פונה אל אחראית הגיוס - הגב' היידי טרנר.

גם עם היידי טרנר הוא מתחיל, מפלרטט ומבלבל לה את המוח וזה מסתיים בכך שהוא מעסה לה את הצוואר כי "*הגב שלה תפוס*".

בזמן שהיא ממלאת בעבורו את הטופסולוגיה הנדרשת ואת הטופסולוגיה לקבלת תעודת עיתונאי (לרבות התשלום)  (לארתור אין יתר מידי סבלנות לדברים כאלה, אבל יש לו הרבה סבלנות בתחום העיסוי),

בנוסף, היידי גם ממליצה לו לפנות אל המכללה ללימודי ערב שהאוניברסטיה של גות'אם סיטי לצורך לימוד הנדרש להוצאת תעודת עיתונאי ומסבירה לו אילו טפסים הוא צריך למלא בכדי לקבל מלגה.

כשארתור מסיים הוא עובר במשרד של מוניקה בכדי להחליף דברי רכילות ולבדוק מה גם היא עושה מחר בערב והאם יש אפשרות להיפגש איתה במקום שקט יותר, בבגדים נוחים יותר, "*כמובן לצורך ענייני עבודה*" (והכל למרות שהיא צעירה מידי בשבילו).

כשהוא עוזב את העיתון הוא פונה אל האוניברסטיה המיסטיקונית, מדור הרשמה, בתקווה שגם שם תהיה מזכירה נחמדה שתעזור לו ובמטרה להירשם ללימודי ערב לשני סמסטרים...

"אולי כדאי להפעיל גם קשרים עם פרופסור בירנבאום" הוא חושב לעצמו.

הוא מתכן כאשר הוא יחזור למשרד להתחיל בסערה ובמרץ לעבוד על הכתבות הנדרשות תוך שימוש במכונות הכתיבה הרועשת שיש במשרד, ובדמיונו הפרוע.

לצערו של ארתור, מארי נראת חסינה יחסית ליחסי האנוש המתקדמים (ומלאי הפרזנס) שלו. היא מחייכת אליו ונראית נהנת מתשומת הלב שלו, אולם בצורה מאד נעימה ומנומסת היא דוחה את חיזוריו.

עם היידי הכל הפוך, נראה שהיא לגמרי נופלת תחת קסמו וידו והיא מרמזת לו, מספר פעמים, שאולי כדאי שהם יפגשו, בערב, במקום שקט יותר, בבגדים נוחים יותר "*לצרכי עבודה, כמובן*" ולא נראה שמפריע לה שהוא כוסון.

מוניקה, לעומת זאת, מהלכת עם ארתור, לאחר שהוא עובר דרך חדרה, משונררת ממנו סיגריה וכאשר הם עומדים ליד מכונת המשקאות אף משכנעת אותו לקנות לה פחית קולה כי הגרון שלה ממש יבש. "*צרכי עבודה שילכו לעזאזל, אני רוצה שתוציא אותי למסעדה מחר, תשקה אותי ביין ותקח אותי לחדר מלון שקט...*" היא עונה לו. שולחת לו נשיקה, כותבת לו על היד את הכתובת והטלפון שלה, נותנת לו נשיקה ומכה על החזה, והולכת תוך עיכוס ישבנה המדהים.