I. Roneor Ruhendarion

I. Roneor Ruhendarion király volt Aerendyl Királyság első uralkodója és a Ruhendarion-dinasztia megalapítója is. Születésének körülményeiről sokat nem tudni, de a későbbi és politikailag aktív évei már feljegyzett események voltak nagyrészben. Az utókor sokszor módosított a történelem pontos adatain, de ez nem befolyásolja a "nagy képet" arról, hogy hogyan is emelkedett fel I. Roneor és maradtak a trónon az utódai.

## **Történelem**

R.e.25 és R.e.20 közé teszik a Prefektusok a születési idejét. Azt biztosra lehet venni hogy testvére nem született, de több unokatestvére is volt, köztük a később királynéja, Larella Ruhendarion királyné is.

Atyja Ser Reneon Ruhendarion volt, Lord Lageron Ruhendarion Deragor Urának öccse, aki lovagiassága révén került be a krónikákba. Rengeteg csatában kivette a részét mint Deragor örököse, és parancsnokiassága alatt rengeteg csatát nyertek a Parelsy-házból származó IX. Arthur király lobogói alatt.

Anyja ismeretlen személy, de megbízható források alapján lehet tudni hogy Ser Reneon egy távoli rokon lányát vette feleségül, aki még Easgard királyával, IX. Arthur Parelsy királlyal is rokonságban állt.

### **Deragor Ura és a Királyi Sereg Főparancsnoka**

Miután R.e.8-ban nagybátyja, Lord Lageron Ruhendarion elhunyt, illetve apja már rég nem élt, ő lett Deragor Ura, és az utolsó. Hűséges zászlóhordozója volt az öreg IX. Arthur királynak, aki nagyra becsülte őt és komoly bizalmat helyezett irányába. Ennek következtében a király kinevezte őt a hadsereg főparancsnokává, és később az örökösének is megválasztották R.e.7-ben a Nagy Easgardi Tanácson, ugyanis a királynak nem voltak élő rokonai se örökösei.

A király utolsó éveiben már főképp csak Roneor hozta meg a komolyabb és nehezebb döntéseket a királyságban, ugyanis már nagyon öreg volt. Lázadásokat vert le, és megerősítette Easgard határait és befolyását a térségben. Ezzel Roneor kivívta a népének bizalmát és a nagyurak támogatását is.

### **Easgard királya**

R.e.6-ban, IX. Arthur Parelsy király elhunyt. A halála sokakat megérintett, hiszen a Vén Arthur királynak nevezett uralkodó több mint félévszázadik uralkodott Easgardon. A temetéséről rengeteg műalkotás maradt fennt, melyek a Philorys Palotában még mostanáig is láthatóak. Ezekről azt is meg lehetett tudni hogy a nagyobb királyságok uralkodói is részt vettek a temetési ceremónián.

Roneor nem várt sokat, a temetés másnapján megkoronázták, és elfoglalta a trónt. Régi iratok szerint a király jelképes mondata ekkor hangzott el: "A történelem még nem ismer engem, de higgyétek el uraim és hölgyeim, hogy az utókor nem felejt el majd minket!".

Lord Darson Hegamil, Tölgypajzs Ura és a hűbéresei nyílt lázadásba kezdtek, ugyanis Lord Darson azt állította hogy rokonságban áll az elhunyt öreg királlyal, egy ismeretlen női ágon. (A Prefektusok szerint nem teljesen biztos, de lehetséges hogy Lord Darson volt IX. Arthur Parelsy király ismeretlen női utódjának az unokája, magyarul a király dédunokája, de ez csak találgatás.)

Mikor a lobogókat összehívta és letáborozott a város falain kívül, nagyjából két tucatnyi királypárti katona beosont a táborba, és felgyújtotta Lord Darson és fiai sátrát, majd az összeesküvésekben csatlakozott nemeseket letartóztatták a már I. Roneor király parancsára.

A lázadás csata nélkül lett leverve, és ez egy komoly hatalmi tekintélyt adott az új királynak és házának. A hírek gyorsan terjedtek, majd végül a nagyurak közötti szétzilálódás is végleg megszűnt, majd elfogadták a Ruhendarion dinasztia uralmát. Az áruló nemeseket börtönbe tartották, majd végül kivégezték őket.

Még R.e.8-ban megszületett Roneor első és egyetlen fiúgyermeke, Mareon Ruhendarion, akit később megnevezett örökösének. Deragor lett kinevezve a királyság új fővárosának, mivel ez volt a ruhendarionok székhelye.

Az első évben Roneor teljes hatalmat terített ki, és a nagyurak támogatását feltétlenül élvezte. Sereget toborzott, majd hajókatt építetett a Királyi Félszigeten. Hogy miért tette, ezt akkor még senki sem tudta, de ahogy telt az idő, a népek vihara elérkezett.

### **Az első hódítói sikerek.**

R.e.4-ben a király baglyai komoly feladatot kaptak. A baglyokat távoli útra küldték a szomszédos Yhras, Horahan és Gebalor királyságokba azzal az üzenettel, hogy hódoljanak be Roneor királynak, vagy a csatatéren dől el a sorsuk. A három királyság területe együtt nem volt akkora mint a hatalmas Easgard Királyságé, és a haderejük is csekély lett volna a küzdelemre. Yhras Királyságban nemrég akkoriban ért véget egy polgárháború, mely meggyengítette a királyuk hatalmát. Horahan és Gebalor ősi ellenségek voltak, és háborúik kimerítették őket az évek alatt, így ők sem tudtak volna versenyezni Roneor király haderejével.

Abban az évben, a királyságok békeköveteket küldtek az új királynak, és tárgyalásokat akartak, hogy elkerüljék a vérontást. Roneor nem akart tárgyalni, csak választ. Végül a kis királyságok megadták magukat és átadták a területeket. A Ruhendarion-ház lobogói kitűzésre kerültek a várfalakra és az újonnan meghódított városok utcáira.

Roneor Ruhendarion nem elnyomni akarta a népet, hanem mindenképp a támogatást akarta elnyerni, ezzel nyomás alá tudta helyezni az esetlegesen ellenálló nemesek túlzott hatalomvágyát és becsvágyaikat. A király kijelentette hogy mivel feltétlenül megadták magukat, adómentességben részesülnek addig, ameddig beilleszkednek a királyságba. Munkába fogta a férfiakat, és elrendelte hogy összekötő utakat építsenek a volt határmenti városok és a nagyobb városok között, ezzel könnyítvén a kereskedelmi útvonalakon.

## **A Nagy háborúk kezdete**

### **A kentaur törzsek egyesülése és szövetsége Roneor királlyal.**

I. Roneor megerősítette seregeit, és a kiépített besúgóhálózata sikeresen kezdett működni. Lovagokat emelt fel nemesi pozícióba, akik átvették az árulók helyét. Ez idő tájt került hatalomra a Serulon-ház, Easgard keleti partvidékén, Tölgypajzson, ahol a korábbi Ser Jason Serulon, Lord-i címet kapott a királytól. Így Lord Jason Serulon lett a Serulon-ház első nagyura és a királypártiak egyik legbefolyásosabb és leghűségesebb zászlóhordozója. A király minden stratégiai helyzetben adott a serulonok véleményére, ugyanis Lord Jason és fia, Jaime Serulon rengetegszer bizonyították rátermettségüket.

R.e.2-ben a király összehívta az Easgardi Nagy Tanácsot, ahol a nagyurakkal megvitatta I. Roneor Ruhendarion a következő lépéseivel kapcsolatos terveit, és a hosszútávú célját is. Mikor a Lordok hallották a király merész terveit, sokan értetlenkedtek és ellenezték a király kijelentéseit, miszerint egységesíteni akarta a térséget. A király beismerte hogy a szomszédos királyságok már nem lesznek könnyű "falatok", de azt is elmodnta hogy nem egyedül fogják megvívni a csatáikat a nagy Wesgard Királyság és Norgard Királyság ellen. Wesgard volt a legnagyobb királyság a világon, és mindenki tisztelte a hatalmát az uralkodójuknak, III. Edgar Horaenal királynak. A királyságuk nyugati határvidékét viszont folyamatosan fenyegették a mityniai kentaurok, akik vallási okok miatt szent helynek tartották a Lhaynur-vidéket, ugyanis Cendhur szerint ott születik majd meg az a kiválasztott, aki rendet teremt és békét hoz a világnak. Évek óta mennek a viszályok a két nép között, de a Horaenal-ház sosem engedte át a vidéket.

Roneor ezt ki akarta használni, és maga ment el Mitynia földjére, azon belül is Kentauriába a kentaurok földjére, hogy egyezséget köthessen velük. A kentaurok törzsekben éltek, nem volt egységes uralkodójuk, csak öt évente gyűtek össze a törzsfőnökök tárgyalásra. Roneor király kérésére összejött a tanács, és R.e.2-ben szerződést kötött a kentaurokkal, melyhez még sosem volt hasonló az emberiség történelmében. A szerződés pontos kikötéseit nem ismerjük, de a kentaur és emberi közös kapcsolatot, hagyományokat és legendákat ahhoz az időponthoz, és ahhoz a szerződéshez kötjük. I. Roneor arra buzdította a kentaur törzseket, hogy tegyék félre ellentéteiket, és alkossanak egységet egy személy irányítása alatt, hogy a közelgő hadjáratban egységesen tudjanak küzdeni. Míg a tanácskozás ment, a végkimenetel meghatározta Kentauria történelmét.

Így végül R.e.2-ben a nagy kentaur törzsek megválasztották .h királyt, aki az első kentaur király lett ezzel. Választott Volnith szövetséget kötött Roneor Ruhendarional, annak fényében hogy Roneor támogatni fogja a kentaur királyság létrejöttét, illetve végleg leállítják az emberek a hódító hadjárataikat és terveiket Mityniával kapcsolatban, cserébe mellette harcolnak az elkövetkezendő háborúkban.

### **Nyugat Sudgard eleste és Wesgard végleges behódolása.**

Mikor Roneor király visszatért hazájába, összehívta hűbérurait, és kijelentette hogy a mozgosítás ideje elérkezett. A toborzott katonák harcra készen álltak. Maga a király dolgozta ki a stratégiát és a tervet, amellyel kelet irányából törnek be a sudgardi területekre. R.e.1-ben megindult az easgardi sereg, és a fennmaradt jegyzetek szerint háromszoros túlerőben volt a Ruhendarion sereg, mint a sudgardi.

Kevesebb mint fél év alatt a Ruhendarion párti sereg totális győzelmet aratott, majd ez megadásra kényszerítette a reménytvesztett nemeseket. I. Roneor király, a közel harmincezer fős hadseregével veretlenül menetelt Wesgard hatalmas királysága felé, ahol meg tudták őket lepni az elején. III. Edgar Horaenal wesgardi király unokája, Edmund Horaenal herceg vezette a wesgardi királyi főhadsereget, ahol a hűbérurak is vállvetve vettek részt a csatákban. Az első komoly ütközés az Árnyékvölgynben történt, ahol a Ruhendarionok rengeteg embert vesztettek, de végül győzedelmet arattak amikor Volnith a Választott megérkezett a kentaurok seregével. Ötezer harcost hozott Volnith király, és a legendák szerint a kentaurok harcmodora kíváló és fékezhetetlen volt akkor. A wesgardiak vereséget szenvedtek az árnyékvölgyi csatában, majd Roneor király második hadserege kelet Wesgard irányából ostrom alá vette Melaenost.

Volnith minél előbb be akarta fejezni a háborút, de Roneor azt javasolta hogy húzzák egy kicsit tovább, hogy az elégedtlen polgárok fellázadjanak hűbéruraik, és a királyuk ellen. A király számításai helyesek voltak, majd Melaenos ember veszteség és csata nélkül elesett, miután a polgári lázadás során kinyitották a kapukat az easgardi csapatoknak. Ez pedig kaput nyitott kelet felől a másik Ruhendarion seregnek Wesgard fővárosába, Teraenonba. III. Edgar király tárgyalni akart I. Roneorral, a megadás feltételeiről és annak következményeiről. Volnith is részt vett a tárgyalásokon, majd hárman hosszas tanácskozások után meg tudtak egyezni.

I. Roneor Ruhendarion királyt kikiáltották az emberek birodalmának igaz uralkodójának, tehát az ősi kentaur nyelv szerint "ey (ember) rhelyl (uralkodó)"-nak. Innen átvették az emberek ezt a megnevezést, és elnevezték az egységes királyságokat Aerendylnek, vagyis az emberek királyságának. Edgar király lemondott korábbi címeiről, majd az új király kinevezte őt a Cengard Alföld Pajzsának és Wesgard Helytartójának. Ebben az egyezségben szerepet kapott Myena Ruhendarion hercegnő, a király egyetlen lánya, akit Wesgard Helytartójának legidősebb fiú unokájának és egyben örökösének, Ser Edmund Horaenalnak igérték a kezét. A házasságra jóval később került sor, ugyanis a hercegnő ekkor még csak négy esztendős volt.

Sudgard nem volt teljesen egységes, de egy hatalmas sudgardi királyság uralkodott főképp a nyugati határvidéken, ahol az Argull dinasztia uralkodott. Abban az időben II. Gobard Argull volt a király, akinek lányai szépsége tette őt igazán híressé. Roneor hallotta hogy Gobard király makacs ember volt és öntörvényű is, majd a lehető legbiztosabban próbálta összekötni a diplomáciai kapcsolataikat. Így végül vele is megegyezett Roneor király R.u.1-ben, hogy Mareon Ruhendarion koronaherceg elveszi Gobard egyik lányát amikor elérkezik az idő. Roneor végül meghúzta Sudgard új határait, és egy fennhatóság alá vonta a korábbi kiskirályságokat és a volt nyugati vidékeket, majd kinevezte Gobard Argullt a Suttogó Erdő Pajzsának és Sudgard Helytartójának.

Volnith, a kentaurok királya is meg kapta amire vágyott, egy egységes népet mely összetartozik mostmár. Az emberek és a kentaurok közt hosszú évszázadok után újra béke lett. Választott Volnith betartotta a szavát, így visszatérhetett harcosaival miután I. Roneort elismerték az emberek királyának. A kentaurok és a Ruhendarion-ház közt köttetett szövetség is bebiztosította a király hatalmát Aerendylben.

**R.u.1-ben I. Roneor Ruhendariont hivatalosan is megkoronázták a Triár Szentélyben,** ahol öt koronázási elemet elősször használták. Roneor király felkérte a Fő Yargot, hogy Yahzel nevében megkoronázza őt öt koronázási lépésben. Végül az öt koronázási elem ellengethetetlen lett ahhoz, hogy valaki Aerendyl jogszerinti és törvényes uralkodójának hívja magát. **Az öt koronázási elem (sorrendben):** A Triár Gyertyáinak meggyújtása, az Egyesítő Érintés, az Uralkodói Köpeny feltétele, a Királyi Ékszerzet átnyújtása, a Koronázás Megpecsételése. Ugyanekkor, a király örököse is szerepet kap a törvények szerint a koronázási szertartáson, de Mareon koronaherceg fiatal kora miatt az örökös esküjét csak később tudta letenni apjának. *(további információ az eljárásról: A koronázás)*

### **Az első norgardi háború (R.u.2 - R.u.4)**

Miután R.u.1-ben I. Roneor Ruhendariont megkoronázták, A király nem élt sokat a béke adotta lehetőségekkel, majd összehívta a Királyi Tanácsot, ahol kijelentette hogy Norgard is tervei közt van, és szüksége lesz minden harcképes fiatal erős férfira az elkövetkezendő időszakokban. Lord Edgar Horaenal támogatta leginkább a hadjárat ötletét, viszont egyes nemesek ellenezték az új háborút, ugyanis a norgardiak kemény harcosokkal bírnak és a zord telük sok hadsereget megftamított már az elmúlt évezred során. A király nem engedett ebből a tervéből, majd toborozni kezdett alig 2 évvel az előző háborúk után.

A háború kirobbanása igazán akkor történt, amikor merénylők jutottak be a kastélyba, és sikertelen merényletet hajtottak végre Mareon Ruhendarion koronaherceg és a húga, Myena Ruhendarion hercegnő ellen. A király dühében bebörtönözte a gyermekeinek őreit, és a merénylőt hosszú vallatások után törték meg amikor kiderült hogy maga Sorlog Deranyl, Norgard királya küldte őt hogy Roneor király elveszítse örököseit, és elbukjon. Több se kellet a királynak, két napon belül útnak indult egy húszezer fős sereggel északnak, ürüggyel a középpontban.

Amíg a király háborúba menetelt, addig kinevezte Trónőrző pozícióba egy jó barátját, Lord Leandris Dorrolyrt, akinek feladata az volt hogy az ideiglenesen királyt helyettesítő Larella Ruhendarion királyné legnagyobb tanácsadója és támogatója legyen. A király távolléte allatt ketten kormányozták a Ruhendarion-ház fennhatósága alatt áló területeket.

A királypárti sereg Csillagkapu váránál vert tábort, ahol az ősi Jorahen-ház feje, Lord Freadril Jorahen várta Őfelségét. Lord Jorahennek alig kétezer embere volt, amiből az embereinek nagy részét átadta a királynak, hogy ezzel is jobban támogassa a király ügyét, illetve jobb pozícióba reménykedve, ugyanis Lord Freadril régen arra törekedett, hogy a korábbi Easgard Királya, IX. Arthur Parelsy utódja lehessen, de elbukott a választásokon.

Míg Roneor király Csillagkapu váránál táborozott, addig Lord Edgar Horaenal megintult seregével a Fekete-hegység felé. Eközben I. Sorlog Deranyl király is mozgósítani kezdte katonáit, és az Őserdő déli részénél letáborozott embereivel. A Huyard-ház és a Myragir-ház segítséget kért Norgard királyától, de válasz nem érkezett. Ezt kihasználva a Ruhendarion párti seregek megindultak dél felől észak irányába, majd ketté osztva ostrom alá vették Gumelyr és Alnarr várait. Az ostromok nagyjából három hónapig tartottak, majd miután átadták a várakat a fehér lobogó alatt, tovább nyomultak a csapatok.

#### **Vérontás és vereség**

Az első véres ütközet a Ryral-tó partján, nem messze Gumelyr várától történt, amikor meglepetés támadás érte a Horaenal-ház álltal vezetett királyi hadsereget. Csatának szinte nem nevezhető az ami történt, ugyanis annyira meglepetésszerűen történt a lecsapás, hogy Lord Edgar nem tudott időben parancsot adni, majd a csapatait szétverték a norgardiak. A közel nyolcezer főből alig ötezren maradtak meg, akik haladéktalanul visszavonultak. Ekkor súlyosan megsérült Lord Edgar, majd visszakísérték Teraenonba, ahol a legkíválóbb Prefektusok dolgoztak azon hogy megmentsék.

A súlyos emberveszteség megviselte a wesgardi sereget. Gumelyrt a norgardi csapatok felszabadították, így még tovább kellet menekülnie Lord Horaenal seregének.

R.u.3-ban került sor elősször arra, hogy összecsapjon I. Roneor Ruhendarion és I. Sorlog Deranyl. A csatáról fennmaradt iratok száma nagyon kevés, de egyes lényegesebb információk megmaradtak a tekercsekből, melyekben az ez időben történt események egy része fennmaradt. A Ruhendarion-ház túlerőben volt, de azt pontosan nem tudni mennyire. Norgardon azt állítják az emberek hogy legalább kétszeres túlerő volt, de a valóságban ekkora túlerővel nem valószínű hogy rendelkezett volna Aerendyl királya. (valószínűleg olyan 20 000 a 16 000 elleni arányban volt a küzdelem)

Roneor király túlságosan érzelmekkel telien vágott bele a csatába, gyanis a bosszú hajtotta. Igaz nem veszítette el gyermekeit, de nem engedhette meg hogy ez megtörténjen mégegyszer vagy balul süljenek el a dolgok. Így csapataival gondolkodás nélkül berontott az Őserdő sötét lobjai közé, ahol csapdák sorozataiba léptek bele. A Prefektusok szerint egy olyan harctechnikával ugrottak elő a norgardi harcosok, hogy amikor belépett az ellenség az erdő sűrűlyébe, akkor átölelt nyílzáporral várták őket, illetve dárdákkal dobták őket a fák tetejéről. A dárdás lépés igen bátor lépésnek számított ugyanis semennyi zajt nem csaphatott a védekező fél, ugyanis ha máshogy történnek a dolgok, a stratégia máshogy sül el. Végül sikeres lépés volt ez, majd aznap Roneor serege visszavonult, amikor a királyt meglőtték nem egy - hanem három nyíllal. Sokan elestek akkor, és a király sérülése komolyan gyengítette a harci szellemet a táborban, amikor visszavonultak.

Norgardon minig tél volt, sosem változtak az évszakok ami óta az emberiség tud a létezéséről. Így a fagy nem segített, a melegebb éghajlathoz szokott harcosokon. Csupa reménytelen helyzet, de Roneor király így sem volt hajlandó megfutamodni. Hamar felépült a kritikus sérülései ellenére, de erre lehetett számítani, hiszen teljesen Ruhendarion vér van benne. A sérülései helyén már csak hegek voltak mindössze három nap után. A felépülése lelkesítette az embereit, majd újúlt erővel indultak északnak.

Ezúttal meg akarták kerülni kelet irányából az Őserdőt, hogy ne sétáljanak ugyanabba csaptba kétszer, ám mielőtt odaértek volna, újabb összecsapásra került sor. Tüzes golyókkal lőtték a norgardiak a Ruhendarion sereget. Ez a csata se sikerült másképp. Újabb vereséget szenvedett I. Roneor, I. Sorlog király ellen, majd végleg kivonult Norgard területéről. Ez úttal a Fekete-hegység keleti hegyoldalába táborozott le, abban reménykedve hogy visszatér a támogató Horaenal-ház serege. Ám ez nem történt meg, majd a király tanácsadói is azt tanácsolták hogy adja fel most ezt a háborút, és kössön békét az ellenséggel. Kezdetben Roneor király erről hallani sem akart, de miután látta veszteségeinek számát és az embereinek a kimerültségét, kénytelen volt belátni hogy nincs más válastása. Eközben hollók is érkeztek többbször Larella Ruhendarion királynétól, hogy térjen a fővárosba, ugyanis nagyobb szükség van most ott rá.

Így végül R.u.4 elején a király béke küldöttjei elmentek I. Sorlog Deranyl királyhoz, hogy közöljék a Ruhendarion-ház kivonulását Norgard területéről. Sorlog király egyes legendák szerint mérgében megölette a küldötteket, és hivatalosan sosem történt béke kötés, de ez a Prefektusok szerint nem így történt, ugyanis régen a norgardiak előszeretettel jártak a déli határvidék kisvárosaiba fosztogatni és rabolni, de miután vége lett az első norgardi háborúnak, nem történt ehhez hasonló. Így a hivatalos történelem tudomány szerint R.u.4-ben Aerendyl és Norgard közt béke jött létre, még ha nem is szándékoztak ezt hosszan tartani.

## **Békés időszak (R.u.4 - R.u.11)**

Mikor Roneor király visszatért Aerendyl fővárosába Deragorba, kemény munka várt rá. Királynéja sürgette hogy a Királyi Tanácsot bővítse tisztségekkel és megfelelő eberekkel. A Tanács tagjai magas rangú nemesek és nemesek gyermekei lehetnek csak, akiket a király nevez ki. Ők kormányozzák a királlyal együtt a királyságot, illetve tanácsokkal látják el az uralkodót. Az első Királyi Tanács R.u.5-ben alapult meg. Lord Leandris Dorrolyr, mint a történelem legelső Trónőrzője, azt a feladatot kapta hogy a király hiányába ő vezesse a tanácsi üléseket és jogában áll bármikor összehívni a Tanácsot. A király legnagyobb és legbizalmasabb tanácsadója lett az, aki ezt a tisztséget betöltötte. A többi tisztség helyére is kinevehetett a király engedélyével bárkit, akit méltónak találtak egy adott pozícióra.

**Az első Királyi Tanács tisztségei és annak betöltő személyei:**

* **Trónőrző:** Lord Leandris Dorrolyr
* **Aerendyl hercege:** Mareon Ruhendarion koronaherceg
* **Királyi Fő Prefektus:** Florian
* **Királyi Yarg:** Gregor
* **Kincstár felelős:** Lord Brydon Gelyren
* **Királyi Törvény tanácsos:** Lord Arthur Kregal
* **Kereskedelmi tanácsos:** Lord Oswald Onlorion
* **Királyi Hadvezér:** Ser Henry Gaderem
* **Királyi Védőrség Főparancsnoka:** Ser Lyonel Aerloan

Ők voltak az első nagy Királyi Tanács rangos tisztjei. A trónörökös jelenléte a tanácsokon nem volt mindig állandó, ugyanis amíg nem töltötték be a tizenötödik életévet, addig gyermekként nem vehetett ezeken a tanácskozásokon részt még az örökös sem. Kivételes esetek persze voltak, de nagyon ritka volt ez. A későbbi években egyes királyok szokásnak tekintették a koronaherceg jelenlétét, másokat meg nem érdekelte ez a hagyomány. Mareon herceg tizenöt esztendős korától kezdve részt vett apja mellett a tanácskozásokon, és tanulta az uralkodást.

Mikor Mareon Ruhendarion betöltötte a 15.életévet, a király egy hatalmas ceremóniát szervezett fiának és örökösének, ahol bejelentette hogy a trónörökösi esküt le kell tegye a fia a Triár Szentélyben. A Tanács maga hozta elő ezt az ötletet, hogy ezzel is erősítsék a Ruhendarion-ház hatalmát a királyságban. Az esküt végül R.u.7-ben letette Mareon herceg, és az Aerendy hercege címet kapta ajándékba, melyet ettől kezdve mindig az Aerendyli trón örököse viselte.

Ezekben az években továbbá számos törvényt kellet kiadnia a királynak, ugyanis a korábban külön kézen levő régiók és vidékek törvényei sokszor eltérőek voltak, melyek bonyodalmat okoztak főképp az adózás, és a feudális nemesi jogok kérdéseiben. Roneor vagyon és birtok alapján beosztotta a nemesi házakat a hierarchikus skálán. Az élre maga a királyi dinasztia, a Ruhendarion-ház került, közvetlen alatta a főnemesi réteg, melyet ekkor a korábbi nagy királyságok házai, az Argull-ház és a Horaenal-ház tette ki. A korábban Easgard Királyság kezén lévő Philorysi-sziget, külön belső regionális autonómiát nyert mint Wesgard és Sudgard. A Philorysi-sziget megkapta az Easgard régió nevet, míg a többi és korábbi easgardi területek a Rengard nevet kapták meg, mely annyit jelentett hogy "uralkodói régió/királyi terület". A Philorysi-sziget nevet elhagyták, majd csak simán az Easgard nevet viselte a hely, melyet az újonnan kinevezett Gelyren-ház feje, Lord Georald Gelyren vett az ellenőrzése alá, I. Roneor király szorgalmazásából. Lord Georald a Rettegő-hegyek Őre és Easgard Helytartója címeket kapta meg, melyet később utódai örököltek. Ezzel a lépéssel és hatalmi felruházással, az új dinasztia egy újabb erős szövetségest tudhatott maga mellett.

*(A tövényekről többet itt tudsz olvasni)*

## **A második norgardi háború (R.u.11 - R.u.12)**

A régi tekercsekben fennmaradt feljegyzések szerint, I. Sorlog Deranyl király elméje összeomlott az idők múlásával. Megölette saját feleségét, majd lányaival is végzett miután azok el akarták hagyni apjukat iszákossága és őrültsége miatt. Jellemző volt a norgardi férfiakra az agresszió, de sajátjaik felé ez nem volt elfogadható.

Norgardon a népet is éhezések súlytották, magas adókat róttak ki a pórnép számára, és a nemesek visszaéltek hatalmukkal. Sorlog király csak mulatozott mint hogy ténylegesen uralkodott volna, így a királyságát nem vezette senki sem. Iszákossága elfolytott benne minden szintű szeretetet, empátiát, kedvességet. Fiai is elfordultak apjuktól, miután anyjukat elvesztették. Norgard Királya nem tett semmit ellenük, hiszen tudta hogy örökösökre mégis csak szüksége van. Anedomyrban, Norgard fővárosában betegségek, járványok söpörtek végig, majd ez kiterjedt a többi környező falura és városra.

R.u.11-ben sorra törtek ki lázongások a főnemesek irányítása ellen és a Deranyl-ház ellen. A király elrendelte minden lázadó kivégzését, majd amikor értesítették hogy az egész nép fellázadt ellene, elrendelte az emberek lemészárlását. Több sem kellett, Roneor király nyomban összehívta a nemeseket, és a fellépés mellet döntöttek. Egy újabb norgardi háború tört ki.

I. Roneor Ruhendarion azt jelentette ki hogy ez egy "felszabadító" háború a norgardi nép mellet, hogy a zsarnoki uralmat eltiporják. Mikor I. Sorlog Deranyl értesült az aerendyli hadsereg érkezéséről, az azt követő napokban eret vágott és elvette saját életét. Sorlog fiai ekkor nem a fővárosban tartózkodtak, hanem Estohyr várának uránál, Lord Berrick Yogandnál vendégeskedtek már egy ideje. Jogszerint Dorhen Deranyl herceget királlyá kellet vona nyílvánítani, de mire megtudta apja halálát, addigra a pórnép lázongásai elérték a várat is. Amikor a hercegek megtudták hogy apjuk halott, nyomban vissza akartak térni a fővárosukba, de késő volt. Álruhában mentek volna ki az estohyri városkapunál, de a lázadók időben foktág el őket, miután Lord Berricket elfogták és fagadták a hercegekről, elárulta őket. Miután a hercegeket elfogták, ott helyben halálra verték az ifjú hercegeket, majd később urukkal is végeztek. Norgardon ebben az évben nem ez volt az egyetlen alkalom amikor egy nemesi házat buktatnak meg. Végül a kihalt Yogand-ház rokon háza, az Alatyr-ház vette át a helyüket a pórnép támogatásával, akik a kezdetektől fogva a nép mellett álltak.

Aerendyl nagy nemesei összefogva meneteltek észak irányába, és mindössze pr hét alatt bejutottak Norgardba, minden féle ütközet nélkül. Roneor király vezetése alatt a feljegyzések szerint közel harminc-harmincötezer katona állt, ami kétszer annyi volt mint a norgardi sereg létszáma. A norgardi sereg nem volt egységes, minden nemes megtartotta embereit saját épségük érdekében, ugyanis a lázongó norhgardi pórnép ereje rohamosan nőtt, miután a király meghalt. Amikor elterjedt az Estohyrban történt események, a nagy nemesek nem álltak ellen Roneor király hadának. R.u.12-ben Anedomyr nyílt kapukkal várta a hódítókat, és a pórnép is örvendve várta a "felszabadítónak" kikiáltott I. Roneor királyt. Anedomyr eleste jelentette a második norgardi háború végét. Ez az ismert történelem egyetlen olyan háborúja, ahol csaták nélkül nyert egy fél. Sokak ezt a háborút a "Csendes háborúnak", vagy "A háború ami nem volt"-nak szokták nevezni az emberek.

I. Sorlog Deranyl királynak egyetlen férfi rokon túlélője maradt meg, aki az unokatestvérének a fia volt, Sandor Deranyl. I. Roneor hosszasan elbeszélgetett vele, majd hosszú tárgyalások után Sandor átadta a Deranyl-ház koronáját, és behódolt az új királynak Norgardot képvisleve. A tette miatt, Roneor Ruhendarion Lord-i rangot adott neki, és kinevezte őt a Thorendyl-hegység Pajzsának, és Norgard Helytartójának. A király magával vitte Lord Sandor legidősebb leányát, aki a béke és behódolat pecsétje volt. 10 esztendőre jött a központba, hogy atyja be tartsa ígéretét a Ruhendarion-háznak.

## **Halála**

I. Roneor Ruhendarion Aerendyl népének királya, R.u.19-ben hunyt el saját ágyában és szerettei körében. Halála hatalmas veszteség volt a királyi családnak, és az egész birodalom számára. Temetését a Triár Szentélyben rendezték, ahol megkapta végső nyughelyét, mint új tradíció. Roneor király nem csak hódítóként, hadvezérként és királyként élte mindennapjait, hanem első helyre mindig a népet helyezte és törődött a közös tradíciók, hagyományok ápolásával. 6 évet uralkodott Easgard Királyaként, majd további 19 évet Aerendyl királyaként.