Rinforbundet

**Rinforbundet** var et handelslaug som arbeidet for beskyttelser av handelsprivilegier, og som i en periode dominerte handelen i det nordøstlige Underverdenen. Deres innflytelse strakk seg fra Karopatijal til det østlige Podarix og med tilhørende innland fra 900-tallet A.Æ. og inn mot sent 1900-tallet A.Æ. Forbundet var offisielt kjent som **Mest Hellige Rinforbundet**. Navnet "rin" kommer av gammelarusisk for hav, og oversettes derfor ofte til **Havets forbund**. Det ble grunnlagt av navirant-ledere, og var i begynnelsen kjent som **Navirantenes handelslaug** eller **De fredlige naviranters forbund**.

Forbundet var knyttet gjennom kystbyer og, senere, større byer i innlandet. Forbundet var ledet av et knippe *konsuler*, som satt med makten i hver sin region. For å få innpass med adelsstanden, hadde hver konsul en *adelsmarskalk* som talte denne standens interesser; marskalken var samtidig konsulenes sendebud til adelen. *Kurérer* var konsulenes private agenter: de sto for konsulens militære makt, samt ledelsen av deres spion- og informasjonsvirksomhet. *Residenter* var rådgivere som var ansatt av konsulene, men var i konstante samtaler med regionens geistlighet eller kongelige representanter for å fremme deres interesser og politikk overfor konsulen og Rinforbundet.

I sin spede begynnelse vokste forbundet gjennom angrep og raid på landsbyer og byer, hvor varer og rikdom kom fra. Penger og våpen kom fra adelsmenn som ønsket å spre sin egen innflytelse i landet, og benyttet seg av navirantene som leiesoldater. Navirantene vendte tilbake til klanene sine i Podarix med varene de hadde fått tak i. Gjennom generasjonene slo navirantene seg til ro i landområdene – noen som leiesoldater, andre som drømmere og lykkejegere – men var fremdeles uglesett. Dette førte til at naviranter og naviranters etterkommere opprettholdt kontakt med hverandre. Dette la grobunn i nettverket som ville dominere Rinforbundet.

Da Rinforbundet var veletablert, okkuperte de i praksis all maritim trafikk i det nordre Arusius, sørlige Melareese og østlige Podarix. Forbundet var en velsignelse og en forbannelse for statsoverhodene i nordøstlige Underverdenen. Forbundet beskyttet hovedsakelig sine egne interesser, og jattet med til residentene og adelsmarskalkene. Dette gjorde at de ofte havnet i klinsj med overhodene, og måtte enten beskytte faste landegrenser eller legge en blokade på byer de ikke kontrollerte for å vise sin makt og styrke. De møtte på konkurranse da den jirske Hasenkamper-familien begynte å blande seg inn. De giftet seg inn i mektige familier, eller kjempet seg til høye maktposisjoner. Familien dannet et nettverk i de midtre Mortøyene, som gjennom Tussarix' overherredømme over Jipsir, åpnet keiserriket for videre handel med andre byer som Rinforbundet ikke var i kontroll over. Dette var starten på slutten for Rinforbundet.

Da Jipsir løsrev seg fra Tussarix, keiserriket innledet keiserinne Anettes kriger og den tusarske arvefølgekrigen skjedde kort tid etter hverandre, klarte ikke det desentraliserte forbundet å utnytte handelsmulighetene eller forebygge sitt eget fall. Det fantes aldri en offsiell oppløsning, men kronikørerer fastslår endetiden til å sammenfalle med innsettelsen av Magdaleine III av Tussarix. Dette markerte starten på en periode hvor Hasenkamper-familien dominerte fem av Underverdenens ni nasjoner. Rinforbundet visnet og ble uoffisielt oppløst. Det var først i 1919 A.Æ. at en makthaver i Arusius som bar tittelen konsul kommenterte forbundets død.