Szenátus

### Mors Imperator

A Sagatus vezetője, és a szenátus tagja. Északi nemesi családból származik, ám a rendbe lépését követően címét és nevét hátrahagyta. Ennek ellenére emberei gyakran szólítják bárónak. Kastélya és birtoka Castellumtól egy ÉNY-ra fekvő szigeten terül el.

A polgátháborúban neutrális maradt, azután az Apostol törekvéseit segítette.

Zsoldosvezéri múltjából ragadt rá a Mors Imperator név.

Lenyűgözik a tudományok, és foglalkoztatja a halhatatlanság gondolata

Szóbeszédek szerint családja már több generációval visszamenőleg is a vámpírok kutatására és felkeresésükre szentelte életét, azt azonban senki nem tudja, milyen kutatásokat végeztek, és milyen eredménnyel.

Egy, a birtokon történt katasztrófa következtében a kastély nagy része leégett. A túlélők pár héten belül meghaltak, mintha megmérgezték volna őket. A bárót, háborúból visszatérve mélységesen elszomorította családja és emberei veszte. Ám a régi birtok romjain új kastélyt emelt, és – áttérve az apostol által behozott új hitre- megalapította a Sagatust. Célja nemes-ahogy ő fogalmaz- , és az eszközök, amikkel eléri nem számít.

### Ivara

Az északi népek egyik falvában született, halászó-vadászó szülők gyermekeként.

A köznépből származó leány alakja már-már legendás a nép körében.

Történt ugyanis, hogy a barbár betörés idején lerohanták a falut. Pusztulásra voltak ítélve, ám Ivara az ottmaradt katonákkal mégis győzelmet aratott. Menekülést színlelve becsalták a fosztogatókat az erdőbe, majd Ivara őrszemei halálos nyílzáport zúdítottak reájuk. A későbbiekben nagy ráhatással volt a polgárháborúra, a népet védelmezve. Mesterlövészei csatlakoztak az akkor alapuló Sagatushoz, így Ivara egy új sereget kezdett szervezni. Elszántan védelmezi a népét, és családja utolsó tagját, egyszem öccsét.

Nagy tisztelettel tekint az erdők régmúlt uraira, az elfekre.

### Lustinius

Menekültként érkezett az országba, mely befogadta a polihisztort, és visszatérhetett hőn áhított mesterségeihez.

Szervesen részt vett Turris építésében, ő tervezte többek között a katedrálist, és a könyvtárat is. Nagy tiszteletnek örvend a felső gyűrűben, mely elég volt ahhoz, hogy bebocsátást nyerjen a szenátusba.

Elsőként ért el sikereket az Apostol könyvének fordítása kapcsán.

### Bermond

Bemrond egy kereskedő fiaként látott napvilágot. Miután anyja belehalt a szülésbe, és apja nehézkesen tudta csak nevelni, inasnak állt a helyi nemes udvarában.

Inasként lehetősége volt nemesi közegben felnőni. Az udvarban nagy potenciált láttak a fiúban, így ő fegyverhordozónak állt, vívni tanult, és bővítette tapasztalatait. Munkaadója egy északi gróf volt, akit váratlanul ért utol a vég birtokán.

Katonai tehetsége révén azonban gyorsan kúszott felfelé a ranglétrán, Birtokot és rangokat ajánlottak neki, amikor elkezdődött a polgárháború. A terület ura kérte meg őt, hogy verje le a lázadó csürhét, és cserébe jókora részt kap az elvett területekből. Aznap éjszaka egy csuklyás alak látogatta meg, kivel hosszasan elbeszélgetett. Másnap már egy másik emberként ébredt fel, és döntésre jutott álláspontját illetően. maroknyi testőrével, kik halálukba is követték volna, aznap éjszaka kitört az erődből, és csatlakozott a lázadó erőkhöz. A szökött katona híre hamar a király fülébe jutott, aki azonnal vérdíjat tűzetett ki a fejére.

Véres és pusztító évek következtek, mígnem a betörő hordák el nem hagyták az országot. és a háború le nem zárult. Bermond a döntése ellenére némi megvetéssel néz a köznépre, amelyet felszabadított. Szíve keresi a nemeset, mi nem múlik el e világon, és az Apostolnál erre válaszra talált. Az 1. Szenátus tagjaként töretlen hűséggel szolgálja Castellumot, védelmezi pajzsával az országot, és fordítja kardját ellenségei felé.