recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Harriet Braidenbecker

**Harriet Penelope Braidenbecker** (født **MacAngus**) (31. mai 3553, A.Æ. ) var en avalonsk grevinne av Blarwen Cross, en stilling hun hadde fått gjennom sin mann. Hun en del av den skandaløse Blarwen-trioen – Harriet, Chuck og Alexis – og utviklet dessuten et komplisert forhold med grev Chandler av Bo-Ty.
Ira Tainsmouth

**Ira Tainsmouth** (født **Harden**) var en avalonsk baronesse av Harden, senere grevinne av Hearse. Ira var datter av Philip og Maggie Harden, og søster til Therese, Evie og Anne Harden.

Iras foreldre var fortapt i henne: hun var den vakreste av alle døtrene, og de overøste henne med komplimenter over hennes utseende. Dette gikk til hodet på Ira, og med årene ville hun bli en forfengelig kvinne. I tillegg: allerede som seksåring, viste hun spor av forfengelighet; hun var mer opptatt av seg og sitt enn av søsteren som plutselig forsvant.

Som tjueåring, ble Ira sammen med en vicomte. Vicomten hadde falt for hennes vakre ytre og hadde fridd til henne på et ball hos hertugen av Bluerock. Ekteskapet ble fullbyrdet neste år, og Ira ble moren til vicomtens datter: Shaleyn Tainsmouth. Da svigerfaren døde av en hjerneblødning, ble Ira gjort til grevinne sammen med sin ektemann.

Da Ira og ektemannen feiret ti års ekteskap, ble Ira forskrekket av å se ektemannen gå til en yngre pike. Ira brydde seg ikke, men la merke til at ektemannen snart inviterte piken til slottet titt og ofte. Mistenksom på forholdet mellom piken og Iras husbond, spurte kvinnen om faren hadde noen idé. Philip hyret en privatdetektiv for å gjøre undersøkelser på personen som Iras husbond hadde tatt seg så sterk notis av. Da Ira fikk rede på at piken var en nyadlet prostituert, la hun disse faktaene frem for sin mann. Ektemannen ville ikke legge seg oppi det, men Ira tok affære. Hun sendte slottets soldater for å arrestere piken og henrette henne foran slottet. Soldatene adlød, og ordren ble utført. Iras ektemann var ute på forretninger da henrettelsen tok sted, og kom for sent å redde piken. Som straff til seg selv, valgte mannen å ta sitt eget liv. Ira tok nytte av dette, og med hjelpen fra sin mor klarte Ira å lure til seg alle pengene før banken kom og overtok det.

Med pengene Ira nå hadde tjent seg opp til, dro hun til Danstor – en øy sør i Avalon. Her kjøpte hun seg et palé i byen Jettyway. I Jettyway ble hun kjent med guvernøren av Danstor og Tek, som hun dessuten innledet et forhold med. Offisielt var hun gift med den tidligere greven av Hearse, og var derfor bunnet til å ikke gifte seg på nytt om hun ønsket å beholde landområdene sine. Iras følelser for guvernøren var dessverre større, og hun innledet dermed et hemmelig ekteskap med guvernøren – i offentligheten fremsto hun som hans protesjé.

Ira Harden døde av alder i Imperiets 81. år som en 71 år gammel dame.

## ***Trivia***

1. *Ira* betyr *årvåken* på hebraisk
2. Ettersom Ira aldri offentliggjorde ekteskapet med guvernør Nelson, tok hun ikke hans etternavn
Prokopion

En **prokopion** tilhører den lavere middelklassen i Verana. I det veranesiske kastesystemet gjør det han mindre verdt enn en borger, men mer enn en proletar og slave. Prokopionere er kremmere eller handelsmenn som kan reise mellom byer og gjøre seg rike, men aldri få seg et borgerbrev. Borgerne står for alle underklassenes sikkerhet, først proletarene – som holdt lokalsamfunnet oppe – dernest tilreisende prokopioner og til slutt slaver.

Det strenge kastesystemet gjør det vanskelig å komme seg ut av sin opprinnelige sosiale situasjon. En prokopion kan ikke delta i kriger, og er dermed fastlåst i sin sosiale klasse: de kan ikke eie slaver eller gifte seg inn i borgerskapet og er derfor ansett som "rike proletarer" eller "liksomborgere". Grunnen for at de ikke får delta aktivt i kriger er likevel også ganske enkel: de frakter proviant og våpen til hæren i krigstid. En prokopion er derfor en ansett person blant proletarer og borgere, dog sett på mer som en nødvendighet enn viktig person fra sistnevntes side.

## ***Trivia***

1. *Prokopion* er adaptert av det greske προκοπή(*prokope*) som betyr "framskritt, fremdrift", og gjenspeiler dermed samfunnsklassen. De andre kastene er avhengige av prokopionene, selv om de ikke er klare over det – da de holder selve samfunnet oppe og driver det videre.
	* Hver del av kasten gjenspeiler samfunnet:
		+ Kongen og khanen eier og beskytter staten. Kongen drifter politikken sammen med dinene, og khanen drifter militæret sammen med anzorene.
		+ Anzorene og dinene er kongen og khanens representanter og holder orden, men styrer samtidig klassen over seg – da kongen alltid er en anzor som velges av dinene.
		+ Borgerskapet tjener først og fremst anzorene, da dinene er anzorenes rådgivere, men dinene er den utøvende makten i Verana: de holder likevel borgerskapet ansvarlige for å holde samfunnet sammen.
		+ Prokopionene sørger for å binde lokalsamfunnene sammen og utvikle industri. De er imidlertid skjermet fra krig og konflikt, da de er vitale for byer og landsbyer. I praksis er de sementen i samfunnets murhus.
		+ Proletarene er nektet å forlate byene sine – det er prokopionene som tar seg av dette – for å tjene borgerne. Grunnet arbeidet de gjør, er ikke proletarer tvunget å gå inn i hæren ved en krig, men de kan oppnå å bli en del av borgerskapet om de tjener lenge og godt.
		+ Slavene gjør alt arbeid som blir sett på som nødvendig, men ingen ønsker å gjøre. Samtidig er slavene en arbeiderklasse som eies direkte av borgerskapet, og er derfor å finne hovedsakelig på gods eid av borgerskapet eller i byene. De er, sammen med borgerskapet, soldatene i en krig.
Maurice Bel

**Maurice Bel, fyrst de Véerâs** var far til Belle og Zidane Bel. Han var husbonden til Marguerite Bel, frem til han avgikk ved døden av høy feber. Marguerite måtte stå alene og oppdra ungene; men Maurice kom fra en høystilt adelsslekt, og kunne derfor stille en stor sum penger til disposisjon for sin familie. Konen døde etter å ha blitt forgiftet av deres egen datter Zidane. Adelen i Tussarix hadde hatet Marguerite i evigheter, og var glad da hun gikk bort. Motivet var at hun satt på familiens penger, og at disse alltid lå utenfor rekkevidde av døtrene.

Maurice er gravlagt på familiens gravlund i hertugdømmet Tuss.
Marguerite Carmén-Levesque

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **{{{1}}}**.  Les videre på din egen risiko.

## Sosial informasjon

### Yrke

Adelskvinne

**Marguerite Johanna Carmén-Levesque** var en tussarixisk-arusisk markise som levde under keiserriket Tussarix, og døde under den tussarixiske revolusjonen. Hun var den andre konen av 10 år eldre Îpranvix Levesque, og dermed stemoren til Germain, May-Antio og Angélique-Voletà Levesque.
Huset Bérbôn

**Huset Bérbôn** var et adelshus fra Droumand, Tussarix. Familien hadde lenge vært sett på som Droumands hjerte av eksport av våpen og kull. Da Élise Bérbôn giftet seg med Édmound Germain, ble de indirekte medlem av kongehuset, gjennom Anette Germain (som var halvt Bérbôn i blodet).

## ***Historie***

Grunnlagt av Jean-Yann Bérbôn i løpet av Andre Æra, huset Bérbôn var sett på som ett av de mest suksessfulle adelsslektene i sin tid. De eide grevskapet La Fèrre, og Jean-Yann lot ikke muligheten gå fra seg til å øke sine egne landegrenser. Huset Bérbôn vokste seg sterke, og snart også veldig rike.

Med døden av Jean-Yann i år 1532, Andre Æra, tilfalt hans formue til hans seks barn. Disse ønsket hver minste lille mynt og landområde for seg selv, naturligvis. Til slutt var det Adélaïde Bérbôn som var seierherre – eller -kvinne. Flere årtusen ville gå med korrupsjon og splid – og epoker med fred og dyd – i både huset Bérbôn og grevskapet La Fèrre. Våpenskjoldet levde videre på grunn av andre familiers respekt for huset Bérbôn.

Under Tredje Æra, ble Élise Bérbôn de la Fèrre født i byen Bérbôn, La Fèrre av Thérèse og Chalres-Henri de la Fèrre. Som 24-åring møtte Élise storfyrsten av Droumand. Ett år senere var de forlovet, og ikke kort tid etter at det var blitt lyst ut sto de foran presten og ga sine *ja.* Da Élise gjorde dette, tok hun Germain-navnet – og dermed ville barnet bli en Germain, og ikke en Bérbôn.

Vicomtesse du la Fèrre måtte ta seg av rollen med å la huset leve videre da Élise ikke lot barnet bli en Bérbôn. Allikevel fant det seg slik at huset Bérbôn gikk ned med visegrevinnen. Hun fant seg aldri en make, og slekten døde med henne.

## ***Temming***

Gjennom årtusenene hadde det alltid vært et mål for familien å til slutt oppdra de mektigste lystemmerne som fantes i Tussarix. Dette skulle oppnås ved at ekteskap kun skulle skje gjennom lystemmere – kjærlighet og politisk spill hadde ingen betydelig, bare makten av å kunne temme ett element på en fremragende måte.

## ***Merkbare medlemmer***

* Jean-Yann Bérbôn
* Adélaïde Bérbôn
* Élise Bérbôn de la Fèrre
* Vicomtesse du la Fèrre

## ***Trivia***

1. Navnet Bérbôn er avledet fra kongenavnet *Bourbon*
Montague Foary

**Montague Foary** (født **le Tailleur**) (ca. 860 A.Æ. – ca. 905 A.Æ.) var en zarsk ridder av Jutia. Han var gift med entreprenøren Augustine Foary, som fødte ham to døtre: det var imidlertid kun datteren Isabeau som overlevde barndommen.

## ***Biografi***

Montagues opphav er ukjent, men på et tidspunkt ble landområdene hans kjøpt opp av familien Foary fra Cuir. Flere riddere mistet land og måtte bøye seg for dem: Montagues familie prøvde å gjøre motstand, men kongelig makt holdt dem nede. Foary-ene var dronningens nærmeste, så å gjøre motstand mot dem var å gjøre opprør mot kronen – det ville garantert få dem henrettet. Montague måtte nøye seg med å tjene som Foary-enes vasall over deres nye baroni.

Rundt 890 A.Æ. gikk Montague inn i ekteskapsforhandlinger med Gérard Foary, som ga hans hånd til søsteren den ti år yngre Augustine. De fullbyrdet ekteskapet sitt, men de så knapt til hverandre da to døtre var født. Augustine ble en kjent kvinne i grevskapet, men ingenting gikk til hverken Montague eller datteren.

Da Augustine døde, prøvde Montague å kapre selskapet hun hadde bygget, men Gérard var først – igjen med dronningens hånd – og kapret seg rikdommene. Montague døde av et utbrudd med kopper som skjedde rundt 905 A.Æ., bare elsket av sin datter og svigersønn.

## ***Trivia***

1. *Montague* kommer fra et fransk etternavn som betyr "spisst fjell".
2. *Le Tallieur* er fransk for "skredder", men brukes også i forbindelse med de franske ordene for stein- og billedhogger (*tallieur de pierres* og *tallieur d'images*).
3. *Foary* er adaptert av det engelske *Frye*, som kommer fra det gammelengelske *frig* "frihet".
Guvernør av Fréeyeau

En **guvernør av Fréeyeau** er tittelen som er gitt til en folkevalgt innbygger av fyrstedømmet Droumand. For å bli valgt til guvernør, trenger en bare å være født og oppvokst i Tussarix, men en må ha bodd i Droumand i minst tretti år. Det kreves også dessuten at ens foreldre også er av tussarixisk opprinnelse. Guvernøren av Fréeyeau svarer til greven/grevinnen av Nivv, og skal dermed gjøre som denne sier.

Guvernørens oppgave er å administrere Fréeyeau på alle økonomiske vis, og samtidig kontrollere politiet og Imperiets soldater. Da revolusjonen brøt ut, ble en guvernørs rolle mer innflytelsesrik. Ettersom man ikke lenger ønsket adelen å styre – og mange ente på de lokale skafottene og deres giljotiner – ble guvernørene gjort til administratorer av de forskjellige herredømmene, og sto dermed meget nær Robespierre og hans søsken.

## ***Kjente guvernører***

1. Kylian Chilë
2. Marie Pompadur
L'Bijou

**L'Bijou** er en by i La Fèrre, Téer; Droumand, Tussarix. Byen er lik mange andre byer fra Tussarix. De lever på gruvedrift. De fleste gruvene inneholder kull eller metall. Det som er ulikt mange andre byer er allikevel at L'Bijou også har noen gruver som inneholder juveler eller diamanter; det er svært få av disse, så om man finner en slik åre vil de som oppdaget den få fem prosent av det som er der.

Grunnet de få – men rike – tilfellene av diamantfunn, bor det et par juvelérer i byen. Noen merkbare juvelérer er Rosarie og Barthélémy Bérbôn.
Huset Feidlimid

**Huset Feidlimid** var et avalonsk adelshus som satt med setet som markier av Aldivia i Coinneach. Familien var kortlevd, og regjerte over Aldivia i knappe 100 år. De overtok Aldivia fra huset Byram da deres siste arving, falt i slaget om Gerdirius, og fyrsten av Valika iverksatte noen etterforskere for å finne neste grein av Byram-ene. Den 18. august, 4094, A.Æ. ble huset Feidlimid adlet av fyrsten av Valika. De mistet setet til Class-familien, som kjøpte dem ut i Imperiets 79. år da huset endelig var slått bankerott etter invasjonen av Pan-Taka.

## ***Kjente medlemmer***

* Neleus Feidlimid, husets grunnlegger
* Janus Feidlimid, produserte tolv barn som han sendte inn i politikken og adelsstanden for å sikre seg sterke imperialistiske allierte
* Aldegund Feidlimid, familiens sorte får
* Mendoza Feidlimid, støttet Imperiet i invasjonen av Pan-Taka og mistet livet sitt
* Jolyon Feidlimid, husets siste leder og Mendozas yngre bror

## ***Trivia***

1. *Feidlimid* kommer muligens fra irsk-gælisk og betyr "skjønnhet" eller "alltid god"
Jarl av Pastur

**Jarl av Pastur** var en jipsirsk adelstittel som har vært i besittelsen av blant annet det tussarixiske huset Bouélène, det jipsirske Tarwitz-Esson og det tussarix-jipsirske Vantuss. Den første bæreren av denne tittelen var Faramond Bouélène, én av flere tussarixiske adelsmenn som koloniserte Jipsir på vegene av keiser Paul VI. Som jarl av Pastur, var en pålagt å tjene sin lensherre militant i en konflikt, og økonomisk i fredstider. I alles tilfeller, var dette den regjerende familien over Nördlichen-Felder.

Jarlene av Pastur har alltid vært tilstede ved borgen sin, Bedienung, som gjennom årtusenene har gjennomgått utallige renovasjoner for å kunne holde tritt med tiden. Dette gjør borgen til én av de eldste i Underverdenen – og er mye av grunnen til at diktatoren valgte å omgjøre det til statlig museum etter revolusjonen endte i 183.

Da den siste rekken av Vantuss-er døde ut på Jipsir, forsvant all aristokratisk administrasjon av grevskapet. Frederick Vantuss hadde bøtet med livet i Bedienung-borgen, og konen hans hadde flyktet til Inqui. De tre sønnene hans hadde forsvart herregården sammen med ham, men datteren hadde fått et barn, Karta Viktoria, som flyktet til Arusius. Karta Viktoria hadde dessuten tittelen Tronpretendent av Jipsir, som dermed ville gjøre henne til dronning av Jipsir og grevinne av Pastur hvis monarkiet og adelsstanden ble gjenopprettet igjen.

Posisjonen som jarl av Pastur er for øyeblikket ikke båret av noen personer.
Magdaleine Basdelaine

**Magdaleine Joëlle-Aalis Flavienne Basdelaine** (født **Qancey**) var en tusarsk prinsesse og de facto keiserinne av Tussarix under tiden kjent som keiserkrisen som oppsto på Annes dødsleie. Hun gjennomførte aldri en formell kroning, hvilket gjør hennes legitimitet usikker som krav på tronen. Hun hersket i 15 dager, og ble etter sin død kjent som **Halvmånedsmonarken**.

Hun var det sjette barnet i en søskenflokk på syv, og datter av Édmound I og Catherine II av Tussarix. Dette gjorde henne til den yngre søsteren til prins Viesaine, keiserinne Anne og tre brødre som døde unge; samtidig var hun den eldre søsteren til Antoinette Qancey, som tok kronen etter at Magdaleine sa fra seg tronen.

Magdaleine var blitt oppildnet til å ta tronen – stikk i strid med hennes søster Annes siste ønsker – av hennes svigerfar, hertug Elouan av Brair. Hennes mor prøvde å sette en stopper for statskuppet, men ble holdt fanget på Château Valois av svigermoren. Magdaleine var en middelaldrende kvinne på dette tidspunktet, men hun var naiv og blindet av kjærligheten til sin 24 år yngre husbond, visehertug Fabrice. Ekteskapet hennes reddet henne imidlertid fra bøddelens øks da statskuppet mislyktes: hun var gravid, og ble spart. Keiserinnen fratok henne likevel alle adelstitlene og lot Magdaleine stå på bar bakke. Det ville være straff nok i seg selv at barnet ikke ville bli oppdratt av keiserhuset, mente Antoinette.

Ingen av Magdaleines barn fra hennes første ekteksap ville ikke – eller ble nektet å kunne – hjelpe henne, og hun fødte datteren sin i et avsidesliggende kloster. Hun døde av blodtap etter fødselen, og ble stedt til hvile i klosteret under pseudonymet **Jeanne Dajean**, hvilket var navnet hun brukte for å slippe unna stigmaet som fulgte navnet "Magdaleine Qancey" eller "Magdaleine Basdelaine".

## ***Full tittel***

Ettersom hun aldri ble kronet, oppnådde ikke Magdaleine en full keisertittel.

## ***Trivia***

1. *Magdaleine*
2. *Joëlle*
3. *Aalis*
4. *Flavienne*
5. *Basdelaine*
6. *Qancey*
7. *Jeanne*
8. *Dajean*
Élise de la Roché

**Élise François de la Roché** var en baronesse fra Podarix, og tanten til Jean-Barienne Miten; hun tok seg av ham da hans foreldre døde. Hun drev monopol på sukker, kaffe og porselen; dette gav henne en viss mengde penger. Hun kjøpte seg et feriehus på Jipsir – hvor hun trakk seg tilbake da Miten ble slått bankerott. På Jipsir tjente hun som dronningens selskapsdame.
Jarl av Herbül-Geschstein

**Jarl av Herbül-Geschstein** var en jipsirsk adelstittel som har vært i besittelsen av blant annet det tussarixiske huset Rossignol, og det jipsirske huset Tschida. Den første bæreren av denne tittelen var Henri Rossignol, én av flere tussarixiske adelsmenn som koloniserte Jipsir på vegene av keiser Paul VI.

## ***Historie***

### **Koloniopprøret**

Mens Koloniopprøret utspilte seg, tjenestegjorde Otto Tschida hos Henris etterkommer: Guillaume. Mannen var en laps og kvinnebedårer, men det gjorde ham ikke mindre lunefull. Han hadde sine måter å fjerne rivalisering – om det enten var gjennom økonomiske eller harde midler. På ett tidspunkt fikk Guillaume en adelsmann som sto i gjeld til ham, å myrde én av hans kreditorer. Ved en annen anledning fikk jarlen kidnappet tvillingsønnene til en baron som ikke betalte leie av jorden.

Da tussarixerne ble sendt bort fra Jipsir, og kong Alexander trådte på tronen, signerte han en rekke papirer om anmodninger om å overta land fra sine tidligere landeiere. Foruten dem som han personlig adlet – hovedsakelig de øverste deltakerene av Brantley-konspirasjonen – var listen med anmodninger bare navn for ham. I brevet fra Otto Tschida, godkjente han tjenerens ønske om å overta Herbault-Sainstaun – og godkjente samtidig at navnet skulle endres til Herbül-Geschstein. Otto ble med dette grunnleggeren av huset Tschida, og den første jipsirske jarlen av Herbül-Geschstein. Konen hans ble dermed den første jipsirske grevinnen.

### **Feide med Zübeck-ene**

Som jarl av Herbül-Geschstein, var Tschida-ene pålagt å tjene sin lensherre militant i en konflikt, og økonomisk i fredstider. Han hadde som jarl flere baroner under seg – blant disse var baronen av Gernot. På et tidspunkt døde baronens svoger, og han ble den nye jarlen av Quirin gjennom konen sin. Etter å ha prøvd å forhandle med Otto Tschida å annektere baroniet på vegene av setet som jarl av Quirin, arrangerte Leonards kone et ekteskap mellom ett av barna deres med jarlens yngstesønn. På denne måten ville familien dele inntektene som baroniet ga: 50–50 til Zübeck-ene og Tschida-ene. Ettersom de begge var menn og ikke kunne skaffe seg barn, måtte de benytte seg av en utenforstående part: en konkubine fra landsbygden. Hun fødte senere de to mennenes datter: Hannelore.

Da Otto Zübeck ble konge etter Alexander IIIs fall, annekterte han Gernot som en del av kronen. Dette gjorde at alle jarler eller vicomter av Herbül-Geschstein mistet sjansen til å bli baron av Gernot. Men det gjorde også at alle mulige baroner ikke ville arve jarledømmet Herbül-Geschstein.

### **Etter revolusjonen**

Det er usikkert hvem som holdt setet som jarl av Herbül-Geschstein under revolusjonen – om det er et annet hus eller om det fremdeles var Tschida-ene – men posisjonen ble likefullt suspendert på diktatorens ordre etter henrettelsen av Otto VII. Ettersom det ikke finnes noen arkiver på hvem som er den reelle jarlen, er det usikkert hvem som er en eventuell pretender.
Kansler

**Kanslere** var menn og kvinner som sitter i det politiske maktleddet i Podarix, Underverdenen. En kansler kan også være den tidligere tittelen på den som hadde overoppsyn med Tussarix' økonomi – en stilling som nå sitter hos finansministeren av Tussarix. Det kan også være at du ser etter stillingen som har samme funksjon for den jipsirske eller inquianske monarken. I nasjonene Rast og Arusius har tittelen kansler blitt brukt av menn og kvinner som sitter med kontroll over hæren og nasjonens statsbudsjett.

## ***Podarix***

I Podarix har tittelen kansler eksistert siden ca. år 328, Andre Æra. Den kom først da de forskjellige kurfyrstene og -fyrstinnene av Podarix ønsket å samle ett ledd som kunne stå imot tredjestanden i landet, og dermed ble Kanselliet etablert. Etter etableringen av det, pekte de ut Podarix' første Rikskansler: Madeleine Boivin. På dette tidspunktet gikk tittelen i arv, men århundrer senere ble det gitt en mulighet å gi rollen til en borger av nasjonen. Årsaken til dette var at tredjestanden fremdeles var misfornøyde, og i år 1992 i Andre Æra ble det første borgerlige valget arrangert – men det ble fremdeles manipulert av kurfyrstene og deres familier og allierte.

For å bli medlem av Kanselliet, måtte en stille til valg i kurfyrstedømmenes hovedstader – allerede har var det problematisk, for nyhetene nådde tregt til bønder og andre personer ute på landsbygden – og drive deres valgkamp her. Dette pågikk hele høsten, og stemmene ble talt opp i desember. Svaret ble så offentliggjort andre uke i januar det følgende året. Når kansleren var valgt, ble det holdt en seremoni i Podarix' hovedstad, Asqui-Seine, hvor kanslerne forplikter seg å jobbe for folket og de svake – under oppsyn av Rikskansleren og dennes familie. Men dette var lettere sagt enn gjort.

Kanselliet skulle i teorien jobbe for å forbedre levestandarden for innbyggerne av Podarix, men i praksis var det nærmere umulig – de fleste medlemmene var uansett konservative aristokrater. Under valget veide en kurfyrstes ord tyngre enn folkets. Hadde folket overtall i et valg, så man på hva herskeren av kurfyrstedømmet ønsket. Derfor endte resultatet alltid i elitens favør.

Etter beleiringen av Asqui-Seine, tok abbedissen av Saint-Cercle et grep: hun fjernet Kanselliet – og dermed tittelen kansler. De som nå skulle herske var medlemmene av Kardinalbordet – sammen med deres religiøse tilhengere.

## ***Tussarix***

En kansler i Tussarix var en offisiell tittel brukt av de fleste høytstående hoffmedlemmene.
Louise

**Louise** er en havneby i hertugdømmet Foix, Tussarix. Byen lever på handel med andre byer innenfor Imperiet.

Louise er delt på midten med et sund – som munner ut i Dødehavet – som fører videre innover i landet via en elv; den er under ledelse av en borgermester – som blir valgt av hertugen/hertuginnen av Foix, hvilket dermed ofte fører til et familiemedlem i rollen. Borgermesteren har som rolle å få byen til å vokse, økonomisk og i manntall. Økonomien tjenes opp gjennom transaksjoner og handel med andre nasjoner og byer; manntallet øker ved at borgermesteren skal gjøre en god jobb med handeltransaksjonene, og at jobbene skal øke. Flere jobber, trenger flere mennesker.
Mademoiselle d'Cour

## Marie-Jeanette d'Cour

**Marie-Jeanette Simon Déestrix d'Cour** var en aristokrat fra grevskapet Nivv, og var ekspert i etikette og mote. Hun eide Université de l'étiquette, og eide derfor en skole hvor mange aristokrater sendte sine barn – både sønner og døtre – for at de skulle lære seg etikette. Hun ble ofte sendt bud på av fyrstene og hertugene rundt omrking i Tussarix for å kunne lære borte fra skolen.

Da revolusjonen brøt ut for alvor, ble mademoiselle d'Cour som – så mange andre – tatt til fange av de revolusjonære og ventet på sin rettergang. Mademoiselle d'Cour satt innesperret helt til Republikken ble dannet, og ble etter det løslatt. Hun tjenestegjorde fremdeles som "etikette-mester", men nå var det for Robespierres diplomater og andre politikere på Château Valéry-Rambouillet de Tussarix.

I sin nye stilling, ble d'Cour uglesett blant de høytstående aristokratene. De mente at det var urettferdig at en kvinne som henne – en enkel baronesse – skulle sitte ved hoffet, og være så nær president Robespierre. Dette lot derimot ikke d'Cour la gå innpå seg; så for å provosere de høye adelige enda mer, valgte hun å publisere flere bøker om etikette. På denne måten ville hun ikke kunne trenge å reise rundt å lære diplomater om det, men kunne heller sitte i slottet.

Mademoiselle d'Cour ble myrdet under Robespierres regime. Hun var på vei hjem til huset sitt i Saint-Nicaise, men ble angrepet av revolusjonære. De tok hennes lærerantrekk for en aristokrats kjole, og jaget henne gjennom gatene til Saint-Jacques. Her ble hun båret på gullstol – mot sin vilje – til dokkene, og druknet. Hun ble deretter ribbet for klærne sine – som ble solgt til høystbydende – og liket ble tatt med til en slakterbutikk. I butikken gjorde slakteren det fort overstått å skjære henne opp til mindre biter og selge det som svinefileter.
Monsieur de Wacriux

## Victor de Wacriux

**Victor Lévantine de Wacriux**, alias **monsieur de Wacriux** var en tussarixisk aristokrat i Underverdenen fra  storfyrstedømmet Droumand.

## ***Biografi***

Victor tjenestegjorde under Anette Germain, men likte ikke hennes metoder i hvordan hun ledet herredømmet.  Mademoiselle de Françesc dannet derfor en sammensvergelse med monsieur de Wacriux og tre andre av Anettes vasaller, som mente at noen andre burde lede Droumand. Vasallene ble enige om at mademoiselle de Françesc var den egnede til dette.

Under Anettes tjueårsdag, arrangerte de forræderiske vasallene en fest hos de Françesc – hvilket resulterte i et attentatforsøk på Anette. Mademoiselle de Françesc hadde engasjert en snikmorder til å ta seg av jobben ved å plante en kule i hodet på damen – hvilket ikke lyktes. De Françesc var overbevist om at siden hun hadde engasjert en mellommann, ville ikke hun, monsieur de Wacriux og de andre aristokratene bli avslørt.

I en avis sto det senere: DE FRANÇESC-METODEN. Artikkelen var blitt skrevet av en nær slektning av Anette, og den som hadde plapret var snikmorderen selv. Han hadde blitt arrestert, men hadde oppgitt navnet på Victor de Wacriux og hans medsammensvorne for å stoppe torturen han selv var blitt et offer for – han var blitt henrettet noen dager senere, for forbrytelser om den herskende klassen.

Victor var ikke klar over hendelsen med det første. Han ble arrestert av soldatene, og ble henrettet ved å bli halshugget i Le Ryxân. Hans medsammensvorne delte skjebne med ham: døden. De Françesc var skarpere enn sine enfoldige medsammensvorne, og hadde tatt sit eget liv med en pistol før hun ble arrestert.
Julién Isidor-Bertas

## Regjering

### Titler

Rikskansler av Podarix
Kurfyrste av Bertas og Isidor

## Biografi

### Fødsel

7. april 126. år, T.Æ.
 Château de Royale, Asqui-Seine, Podarix

### Temming

Mørke
Ild

## Slekt

### Foreldre

Thérèse Isidor-Bertas (mor)
Charles-Henri Bertas (adoptivfar)
Armand Isidor (biologisk far)

## Samfunnsrolle

### Tilknytning

Imperiet

**Julién Isidor-Bertas** var Rikskansler av Podarix nærmest fra fødselen av. Han tok over rollen som kansler allerede som 1-åring, men han fikk først setet som 17-åring. Slev om det er offisielt ment at Julién er et produkt av Thérèse og Charles-Henri Bertas, så er Julién faktisk en bastard av Thérèse og hennes egen bror: Armand Isidor.
Guvernør av Ville Juno

En **guvernør av Ville Juno** er tittelen som er gitt til en folkevalgt innbygger av grevskapet Nivv. For å bli valgt til guvernør, trenger en bare å være født og oppvokst i Tussarix, men en må ha bodd i Nivv i minst tretti år. Det kreves også dessuten at ens foreldre også er av tussarixisk opprinnelse. Guvernøren av Ville Juno svarer til greven/grevinnen av Nivv, og skal dermed gjøre som denne sier.

Guvernørens oppgave er å administrere Ville Juno på alle økonomiske vis, og samtidig kontrollere politiet og Imperiets soldater. Da revolusjonen brøt ut, ble en guvernørs rolle mer innflytelsesrik. Ettersom man ikke lenger ønsket adelen å styre – og mange ente på de lokale skafottene og deres giljotiner – ble guvernørene gjort til administratorer av de forskjellige herredømmene, og sto dermed meget nær Robespierre og hans søsken.

## ***Kjente guvernører***

1. William J. Quértiéer
2. Philippe-Hugues l'Olonnais
3. Pascale Repaître
La Fèrre

**La Fèrre** er et grevskap underlagd grev La Fèrre, og dermed huset Bérbôn – som i sin tur er underlagd markien av Téer, Droumand; Tussarix. Bérbôn er grevskapets hovedstad. Grev La Fèrre har som plikt å samle hæren sin ved eventuelle borgerkriger eller lignende: denne kommer fra grevens egne vasaller – og vasallenes vasaller. Hærene består av enda mindre rangerte adelsmenn – fra baroner til riddere – med byers innbyggere, samt en trenet hær (bygget opp av de mindre vasallene, hvilket de er forpliktet til).
Opprøret i Agun

### Utslag

Tanken om at folket kunne stå opp mot gudene, var allikevel en idé som raskt spredte seg utover Eden, og inspirerte folk å slutte seg til Edens opprørere

## Kommandanter

* Brutus
* Beatrice
* Cleve
* Timo

Huset Osiris* Osiris
* Eusebius

**Opprøret i Agun** var en folkelig aksjon som skjedde under Førsta Æra i byen Agun, Eden. Opprøret markerte starten på Vokterkrigen.

Opprøret tok slutt som en følge av den første blokaden av Agun, som var blitt opprettet under opprøret.

## ***Historie***

### **Bakgrunn**

Vokterkrigen startet som et politisk spill mot slutten av Første Æra, og Agun befant seg midt i sentrum av disse hendelsene – med Tefnut som representanter for Edens folk, og Osiris for Elementvokterne og deres utsendinger.

I nærmere tre årtusen hadde halvgudene Persofene og Heidos styrt over innbyggerne av Eden med jernhånd. Ingen turde å stå mot dem, ettersom de hadde Elementvokterne på sin side. Tefnut mente det var i folkets makt å bestemme over seg selv; Osiris – som fikk sin informasjon gjennom Hermes – mente at menneskene ikke hadde noen mening, da gudene var de som hadde skapt dem, så det var kun deres rett å be til dem.

Etter flere klager fra Tefnut, brukte Osiris Hløkk til høste inn Tefnuts sjel. Etter hans bortgang, valgte Osiris å kunngjøre dette. Folket skjønte at dette bare var et skuespill, og iverksatte opprøret bare noen dager senere.

### **Etterspill**

Alle fangene ble satt fri etter stormen på Afrodites borg, og byen endte i et rent basketak. Ingen myndigheter hadde kontroll, bare prestene og adelen holdt seg ute av gatene – det samme med Osiris og hans familie. Noen grep måtte tas, og med hjelp av Dionysos, Hermes og Korë ble den første blokaden av Agun innført. Målet? Sulte ut folket.
Guvernør av Le Ryxân

En **guvernør av Le Ryxân** er tittelen som er gitt til en folkevalgt innbygger av Le Ryxân. For å bli valgt til guvernør, trenger en bare å være født og oppvokst i Tussarix. Det kreves også dessuten at ens foreldre også er av tussarixisk opprinnelse. Ulikt demokratier, leder Tussarix et diktatur. Makten ligger hos eliten, og uansett hva guvernøren gjør – i den forbindelse at han prøver å støtte folket – for å fremme sine forslag, blir han/hun bestandig slått ned av monarken eller statsministeren.

Guvernørens oppgave er å administrere Le Ryxân på alle økonomiske vis, og samtidig kontrollere politiet og Imperiets soldater. Dette vil si at for erkehertugdømmet Tuss, var det guvernøren av Le Ryxân som styrte (ettersom Le Ryxân er del av herredømmet Tussarix). Da revolusjonen brøt ut, ble en guvernørs rolle mer innflytelsesrik. Ettersom man ikke lenger ønsket adelen å styre – og mange ente på de lokale skafottene og deres giljotiner – ble guvernørene gjort til administratorer av de forskjellige herredømmene, og sto dermed meget nær Robespierre og hans søsken.
Limbo

**Limbo** er navnet på mellomverdenen, en verden regjert av titaner. Limbo ble ledet av titanene Oddjung og Orczy frem til verdenen ble kastet i ruiner av titanen Érmessenda og hennes følgesvenner: Persofene, Heidos, Abbas og Sabba.

Ingen vet hvordan Limbo ble til, men at den ble skapt samtidig som jorden ble skapt av Oldtidsgudene, er meget sannsynlig. Gudene lagde Over- og Underverdenen, men overså tomrommet mellom de to verdenene. Ikke engang Minervas klokskap og altseende øye kunne se denne verdenen. Titanene ble skapt av Orczy og hennes døtre: Xohê, Yaffe og Zahïd. Før et menneske eller en annen skapning kunne dra til Underverdenen, måtte de gjennom Limbo – og her kunne de reisende risikere å bli forført av de vakre søstrene og bragt til palasset hvor Orczy og Oddjung bodde. Her paret de menneskene med dyrene – og med en god dose magi, klarte – Orczy å skape titanene. Om titanene ikke kunne brukes ble de, dyrene og menneskene som hadde blitt brukt, til middag for Oddjung. De ble plassert på en øy omringet av syre – og når Oddjung var sulten dro han hit for maten sin.

Limbo var med andre ord et "midlertidig" eller "permanent" stoppested. Alt avhang om de døde hadde tilfredsstilt Orczys behov for å skape titaner. Da Limbo ble angrepet av Érmissenda, hadde det allerede blitt født flere titaner, og disse ble snart drept. Elementvokterne klarte allikevel ikke å ødelegge en verden som allerede ble brukt av døde. De skapte derfor Karon, en vokter som kunne lede de døde gjennom Limbo – over syresjøen, og videre til Underverdenens porter – som ble bevoktet av Karem, Karons hund (også skapt av Elementvokterne).

Karon, Limbos båtsmann, seilte derimot ikke dem som ikke hadde verdisaker på seg. Om en ikke hadde penger nok til å betale båtturen, ville vedkommende bli kastet i syresjøen. De ville bli holdt nede av Karons padleåre, inntil de endelig døde. Om en døde i Limbo, ville en for alltid vandre rundt om en hvileløs sjel. Én gang hvert 1000. år ville derimot Elementvokterne åpne portene for Underverdenen, og alle som befant seg i Limbo ville få sjansen til å bli gjenfødt på nytt som en underverdener.
Guvernør av Sævine

**Guvernør av Sævine** er en tittel båret av personen som leder det kulturelle, økonomiske og militære livet i byen Sævine og omegn. Tittelen ble skapt da ridder Aldhard grunnla byen Sævine – som en gave fra prinsesse Loci Ewald.

Posisjonen og innflytelsen tittelen ga, fikk folk til å kjempe om den opp gjennom årene; da Aldhards tredje tippoldebarn, Ludwig, ble offeret for en konspirasjon hvor denne mistet livet. Seierherren, Widukind Trosoloi, sørget for at de tre andre konspiratørene forsvant. Etter at Widukind døde, overtok sønnen Nichols ledelsen og styrte byen. Det var klart for alle at Trosoloi-ene ikke var bedre enn Sævine-ene, og det brøt ut et opprør som avsatte den sittende guvernøren, Alxsader Trosoloi (Nichols' barnebarn).

Sævine var uten guvernør for 69 år før kongens tropper rykket inn og huset Closshold flyttet inn. Da det ble kjent i 906 – gjennom Amaly Kent og Henry Dano – at den sittende guvernøren og broren hans, Matieu og Travis, hadde seksuelle omganger med byens bedrestilte menn, fikk Kent og Dano dette printet og hengt opp utover hele byen. Både borgere og rikfolk krevde utpekingen av en ny guvernør, og etter en måneds tid gikk dronningen av Flynn inn og ansatte Henry Dano som guvernør. Etter erobringen av Payne, holdt Henry posisjonen frem til sin død – men det var konen Amaly og sønnen Keith II som utførte det praktiske arbeidet.

Da både Amaly og Henry døde, overtok Keith II rollen som guvernør. Keiths sønn, Keith III, overtok stillingen. Etter ham fortsatte Dano-rekken med Nichols I, Trevor, Keith IV, Barak, Percival IV, Archybold, Nichols II, Nichols III, Keith V, Keith VI og Percival V. Under Percival V vokste Sævine, og bymuren måtte utvides; økonomien fikk et oppsving, og etter å ha levd et ærefullt liv, døde Percival V som protesjéen av Flynns prinsesse. Prinsessen, fremtidige Natalya III av Flynn, giftet seg med Percivals sønn, Keith VII. Da Keith ble kronet konge, vedtok han at guvernør-sete ville bli overlatt til kongehusets andrefødte barn – uavhengig om det var sønn eller datter.

Da Keith Dano XII – Keith IV av Flynn – ble myrdet under Tredje Æra, døde tittelen ut. Maktvakuumet som fulgte, endte med at Alexander Burr – et medlem av Føniksordenen – gjorde sitt inntog i Sævine og erklærte seg som guvernør av Sævine. Han la derimot til at etter åtte år, kom han til å gå av og ville igangsette et valg for en ny guvernør – et valg hvor alle borgere, menn og kvinner over 21 år, kunne delta. Resultatet av valget ble danser-bohemen Victor Andrew Longhorn.

Aldhard Sævine
 første guvernør
 av SævineWidukind Trosoloi
 første ikke-Sævine-erKeith IV av Flynn
 siste arverekkefølge-
guvernør av SævineAlexander Burr
 første guvernør til å
 gi avkall på rollen frivilligVictor A. Longhorn
 første folkevalgte
 guvernør
Lavinia Smith

**Lavinia Smith** (ca. Imperiets 16. år – Ukjent) var det uekte barnet til Sævine Smith og en kvinne fra Rockson.

Det er ingenting å vite om Lavinias fortid. Det eneste som er sikkert er at hennes mor ble forført av Sævine og ble gravid med Lavinia. På et tidspunkt ble imidlertid Lavinia brakt med til Payne av faren, da moren hennes døde. På vegen opp, landet de i Winston, Baldarich; Cadwallader. Her plukket de opp Lavinias halvsøster: Deanna.

Mrs. Smith var ikke fornøyd med at Sævine tok med seg hans uekte barn til deres anstendige hus, og Lavinia ble behandlet kjølig av Smith – likedan med halvsøsteren.

Senere tok Mrs. Smith Lavinia og Deanna til foreldrene hennes. Lavinias far hadde hatt et drikkeproblem, og Mrs. Smith skulle nå ta et oppgjør med ektemannen sin. Den natten returnerte aldri stemoren, og Lavinia og Deanna måtte derfor selv bekrefte liket av faren da den tiden kom.

Lavinias skjebne og videre liv er uviss.
Minos Ewald

**Minos Ewald** var konge av Flynn. Han var bestefar av Farvaldr og Nándor gjennom sin eldste sønn Gerhard. Gjennom sin andre sønn, Julius, var Minos bestefar til Bartholomaios, Druzella og Ioane Ewald.

Etter sin død ble Gerhard kronet til ny konge av Flynn. Minos' minne og ettermæle ble hvisket ut, da han ble sett ned på av moren sin: lady Ewald.
Maximus Fiennes

**Maximus Fiennes** (ca. 205 – ca. 220) var en flynnsk gutt med severinske aner. Han var sønnen til Podarkes og Leanda Fiennes, som begge oppdro ham hardt og kaldt. Han skulle bli et medlem av Syndbyckerrlias Citadels rådsforsamling, og dermed ha makten til å bedømme menneskers skjebner. Tvillingbroren, Abel, fikk en lik utdanning og oppdragelse som Maximus.

Mens faren tjente som medlem av rådsforsamlingen i citadellet, kom det én dag en kvinne dit: Adela. Hun ble satt i arrest, og skulle bli henrettet etter en kort avstemning blant citadellets råd; hun klarte allikevel å innynde seg hos guvernøren, som utsatte henrettelsen – for å kunne innlede et forhold med henne. Da hun senere fikk vite om guvernørens kone tok hun affære, og startet en brann som – under et selskap guvernøren holdt – tok livet av konen. På denne måten sikret Adela seg en posisjon som guvernørens elskerinne. For å forsikre seg om at hun ikke skulle bli kompromittert av noen i citadellets råd, arrangerte hun for døden av konene eller barna deres. De skjønte dermed at Adela ikke va å spøke med.

Både Leanda, Maximus og Abel mistet livet under dette angrepet arrangert av Adela.
Ville-Thérèse

**Ville-Thérèse** er en by i Tuss som ble grunnlagt for flere århundre siden av en jurist fra Le Ryxân, som kom fra de mest innflytelsesrike og mest fremragende familiene i hovedstaden. Byen er mest kjent for sine utsøkte viner, dets slavearbeid, dyrkbare områder på flere mål, og dets bispegård som ruver på en liten høyde. Bispegården fungerte som en regjering og praktiserte et samfunn med sine egne offentlige tjenestemenn. Juristen fra Le Ryxân eide store deler regionen Ville-Thérèse, så det å ha sin egen private regjering kom til nytte når han arbeidet med så store rikdommer som byen kunne gi. Dette ga nemlig den lokale erkebiskopen – med penger i bøtter og lass – til å kjøpe ut den lille regjeringens parlamentsmedlemmer og erstatte den med seg selv som dets overhode. Erkebiskopen hadde ett oppdrag: bruke alle midler for å gi paven av Tussarix de pengene han krevde, skattefritt.

Byen fungerte som hjemsted for erkebiskopen Treville og for erkebiskop Jean-Baptiste for flere år, og var derfor også hjemstedet for flere voldtekter påført jenter og gutter. Under den tussarixiske revolusjonen stormet de lokale borgerne eiendommen, og arresterte erkebiskopen. Etterpå ble rikdommene tatt av Robespierre og hans tilhengere. Ville-Thérèse ble en skygge av seg selv gjennom hele revolusjonen.

Da prinsen av Tussarix steg opp på tronen, valgte han å restaurere bygget til å fungere som fengsel for dem som hadde støttet Robespierre – og for dem som hadde forgrepet seg på barn. De en gang så dyrkbare områdene ble omgjort til områder for gruvedrift – hvilket fikk bakken og bispegården til å bli svart av sot. Industriarbeidere tok gladelig utfordringen med å bruke Ville-Thérèse sin gruvedrift mer produktivt. Kullet ble lagret i erkebiskopens tidligere lager – som ble nå voktet av Republikkens soldater.
Le Magasin

## Organisatorisk informasjon

### Emblem

Foary-enes våpenskjold (forhenværende)
Poslain-enes våpenskjold

## Historisk informasjon

### Grunnlagt

ca. 890 A.Æ.

**Le Magasin**, grunnlagt som **Le Magasin de Foary**, var et zarsk handelsnettverk som spredte seg utover baroniet Foary i slutten av 800-tallet A.Æ. under ledelse av Augustine Foary og flere menn og kvinner fra tredjestanden.

## ***Historie***

### **Ledelse under Augustine**

Rundt 890 A.Æ. ble Augustine Foary ektet til ridder Montague av Jutia. Ekteskapet deres var likevel ikke lykkelig, og etter å ha født ham to døtre så hun mindre og mindre til både ham og barna. Hun følte seg ikke skikket til å bo i en borg, og satte derfor i fore å etablere en forretning i Armes. Som hovedstaden i baroniet, var Armes et handelssenter hvor Augustine fort ble kjent med oldermannen for elvebreddsmennene. Sammen med henne og noen kremmere startet Augustine Le Magasin de Foary, som solgte ikke bare korn og dyr, men også våpen.

Forretningen hennes ble den mest ettertraktede i grevskapet: flere elver gikk gjennom baroniet, og Augustine satte etablissementer i flere av byene hvor elvebreddsmenn reiste. Folk respekterte henne, og de som prøvde å svindle henne ble fort tatt hånd om: én kvinne prøvde å ta noe av kornet for seg selv, men Augustine fikk nyss i dette. Hun fikk kvinnen og hennes familie brent på bål på torget i Armes som et eksempel på sin autoritet. Hun overtok deretter boligen deres, og brukte det som et lager i navnet av Le Magasin.

Hun ble en sterk skikkelse i Armes, og var dens *de facto* leder. Magistraten tjente under henne, og det var ofte ikke mer enn bare noen penger under bordet som skulle til for å få viljen sin. For å holde borgerne på sin side, brukte Augustine allikevel penger på laugene i Armes – især elvebreddsmennene. Noen ressurser gikk heller ikke ut av byen: hun kjøpte varene fra elvebreddsmennene og ga dem til geistligheten. Om disse handlingene var utav godhet, manipulasjon eller simpelthen for symbolikken, er ikke sikkert.

Augustine arrangerte flere fester sammen med medlemmene av Le Magasin, og hun sørget for å gi donasjoner til laugenes familier, især dem som hadde hjulpet henne å bygge opp formuen. Etter hennes død rundt 905 A.Æ., opererte Le Magasin selvstendig, uten en adelsmann i spillet. Hun hadde opparbeidet seg noe stort, og aktet ikke at familien skulle ødelegge det.

### **Ledelse under Gérard Foary**

Antoine Pelletier. Gérards utsending. Mannen som ble sendt til Isabeau etter Montagues død. Ivaretok Foary-enes interesser, men tok en for høy risiko med medlemmene, og de arresterte ham. De ville vedlikeholde det Augustine hadde bygget, men skrev regelmessig brev til Gérard i Antoines navn.

## ***Trivia***

1. *Magasin* er fransk for "forretning", og kan med sitt fulle navn oversettes til "Foary-enes forretning".
Greve av Revin

**Greve av Revin** er en tusarsk adelstittel som har vært i besittelse av blant annet familien de Revin. Under kong Pharamonds reiser på å samle kongeriket, møtte han på greven av Revin, Garnier, som sto imot ham.

Pharamond ventet ut beleiringen av Rivère Revin, og Garnier endte med å ta sitt eget liv. Under bisettelsen av Garnier, inntok kongen byen. Da han trengte seg inn på seremonien, forbannet grevinnen Pharamond. For å knuse ytterligere motstand, fikk han grevinnen og hennes familie – biologiske og inngiftede – hengt utenfor byportene av Revin.

Etter beleiringen er det usikkert hvem som påtok seg rollen som greve av Revin; den gikk mest sannsynlig til en nær venn eller lojal tilhenger av Pharamond. Til slutt endte det opp i hendene til huset Miratius.

Hvem som holder setet i dag, er likevel usikkert.
Kalliope

**Kalliope** var en halvgud som var blitt skapt av to Oldtidsguder: Helios og Morrígan. Felicitas' formål var å jobbe sammen med Edens folk for å stoppe halvgudene Persofene og Heidos. Hun ble skapt som en regnbuetemmer, og derfor var hun kun beregnet som et våpen for Helios og Morrígan. Gudene begjæret å felle halvgudene som var skapt av Elementvokterne – og på denne måten fjerne Vokternes kontroll av Over- og Underverdenen og Limbo.

Kort tid etter slaget om Dol Erimar, ble Kalliope oppsøkt av Garient, en rik bondegutt. Han søkte et ønske om å lære mer om elementene. Da Kalliope hadde demonstrert at hun kunne temme regnbuen, ble Garient forbløffet og sjokkert. Da Kalliope lurte på hva som var så sjokkerende, svarte Garient at han hadde funnet den siste halvguden skapt av Helios og Morrígan – to guder som hadde viet sitt liv til å befri Minerva, Ares og dragen Salipho. Hermes påkalte duene sine, som øyeblikkelig brakte Kalliope til Vokterne. Disse sørget for en rask død for Enid. For å kunne undersøke henne i skjul – men samtidig hindre henne i å gjøre urett ovenfor menneskene – gjorde de henne til et stjernetegn. Som stjernetegnet Kalliope, kan nå den en gang så mektige halvguden studere sine tidligere allierte, inntil videre …

## ***Trivia***

1. Kalliope har blitt adaptert til å symbolisere en vokter som beskytter brunøyde personer i Pan-Taka i Oververdenen. Pan-takerne brukte henne som dette på bakgrunn av Avalons adapsjon til brunøyde: en jordnær, men ydmyk person; Kalliope skulle derfor sørge for at personer med hovmod og høye tanker om seg selv, få dem til å ta seg sammen.
2. *Kalliope* kommer fra gresk: Καλλιόπη, *Kalliopē,* som betyr «hun med den vakre stemmen»
Høyeste Råd

**Høyeste Råd** er navnet på et forbund som huser Imperiets regenter.

## ***Informasjon***

Regnbuens Råd kontrollerer store deler av Imperiets politikk, men de kontrollerer hovedsakelig fra Tussarix og dette landets kolonier. Høyeste Råd overgår Regnbuens Råds bestemmelser, Kanselliet i Podarix' bestemmelser, Jipsirs visekonge og paves bestemmelser, og Inquis guvernører.

Høyeste Råd er mer symbolsk, og gir dets medlemmer vetoretter som de kunne bruke ovenfor sine rådsmenn. Det vil si at i praksis var det bare et maktvåpen ovenfor regentenes rådgivere. Hvis monarken for en gitt nasjon var uenig i en bestemmelse som rådgiverne var kommet frem til, kunne de nedlegge vetorett fra Høyeste Råd. Høyeste Råd ga imidlertid bare fem vetoretter til hver regent gjennom deres regjeringstid.

## ***Medlemmer***

* Fros Kontrovers (Tussarix)
* Julién Isidor-Bertas (Podarix)
* Otto Zübeck (Jipsir)
* Suzanne Poussanges (Inqui)
Skvadronen (Armand du Ville Juno)

**Skvadronen** var et kriminelt nettverk utviklet av Tussarix' kansler Armand du Ville Juno. Kansleren hadde kjempet seg til posisjonen sin med drap og lureri, og hadde flere personer som enten skyldte ham tjenester eller han så som gode allierte.

## Medlemmer

* Anne le Potier, snikmorder
* Charles de Saint-Nicaise, tyv
* Xavier de Soucy, visefyrste av Droumand
* Armand du Ville Juno, kansler av Tussarix
Leopold Romentus

**Leopold Romentus** var en avalonsk løytnant og bror til Monica Romentus, samt en aktiv deltaker blant Osmosis-konspiratørene i deres kamp for å vedlikeholde trelldom i det sørlige Avalon.

## ***Relasjoner***

### **Familie**

Mr. Romentus
 (far)Mrs. Romentus
 (mor)Elena Romentus
 (kone)Monica Verz
 (søster)Vragi Verz II
 (svoger)
### **Bluerock-konspiratører**

Lady Osmosis
 (konspiratør)Leudoberct Eutychus
 (konspirator)Fritz Kobbel
 (konspirator)Corin Kobbel
 (konspirator)Maude Waldomar
 (konspirator)Monica Verz
 (konspirator)Huset Sacheverell
 (konspiratorer)
### **Fiender**

Hilara Dimitus
 (erkefiende)