Gud

— Jahve til Filip Engell om den frie vilje og Jesus Kristus' korsfæstelse i *Den faldne djævel*

**Gud**, eller **Jahve**, er jordens og Himlens og universets skaber. Han er en udødelig, almægtig og alvidende skabning. Gud er tilbedt af et utal af mennesker på jorden, og er den centrale figur i alle abrahamitiske religioner, jødedommen, kristendommen og islam.

## Historie

### Troen skaber Gud

Som med alle andre guder, både tidligere og nyere, er Israels Gud, Jahve, blevet skabt gennem troens kraft. I kraft af, at Jahves tilbedere tæller så mange i verden, idet de er verdens største gruppe af troende på ét specifikt verdenssyn, har selve virkeligheden rettet sig ind, hvilket har gjort Gud til universets og menneskehedens skaber. Således har Gud skabt mennesket men mennesket har også skabt Gud. Troen har også bestemt Guds natur - for eksempel, at han er evig - det vil sige udødelig, at han er almægtig, alvidende, og at han har eksisteret i evig tid, selv før han skabte universet, samt meget mere. Troen rykkede også til virkeligheden, så dele af de abrahamitiske religioners kosmologier, hovedsageligt den jødiske og kristne, er blevet virkeligheden.

Historisk set har denne tro udviklet sig fra troen på en tidligere jernalderkrigsgud, der også blev kaldt Jahve, fra en ældre israelitisk polyteistisk religion. I denne trosretning havde Jahve en kone ved navn Asherah, og var selv muligvis den øverste gud i religionens gudekreds. Mange antropologer, historiker, akademikere m.m. mener, at denne tro stadig kunne have haft et vis fæste i Israels kultur, da de tidligste fortællinger i Bibelen blev nedfældet.

Hebræernes forestillinger om denne Jahve-gud er derudover udviklet fra en eller flere andre guder fundet i den ældgamle sumeriske religion, som blev dyrket omkring Irak for 6.000 år siden (Mesopotamien og Sumer), som svarer til det generelle område omkring Israel. Denne tro har adskillige myter i sig, som minder om eller næsten er identisk med mytiske fortællinger i Bibelen, heriblandt skabelsesberetningen og historien om en kæmpe verdensomspændende oversvømmelse.

Det er muligt, at Gud eksisterede før tiden, som et tidløst væsen, det vil sige på en eller anden måde eksisterede uden for selve tiden. Det er også muligt, at Gud har skabt tiden – og Tempus, den fysiske inkarnation af tidens urkraft.

### Gud skaber englene

Før Gud skabte universet, skabte han englene, for ifølge Jobs Bog eksisterede de, mens han skabte alt og råbte af glæde, mens han gjorde det. Ifølge Epistler til Hebræerne i Det Nye Testamente, skabte han dem for at være "tjenende ånder", som han kunne sende ud for at hjælpe dem, der skal arve frelsen, det vil sige de mennesker, han stadig ikke havde skabt endnu.

### Universets skabelse

I begyndelsen af tiden, skabte Gud himlen - det vil sige selve verdensrummet, himlen over jorden og den Himmel, Gud selv lever i - og jorden - vores planet. Præcis som der står i Første Mosebog i den hebraiske bibel, skabte Gud alt ved blot at tale og i kraft af hans ord blev alting skabt ud af intet. Det tog kun Gud seks dage i træk at skabe alt i universet, men da tiden flyder forskelligt i hver verden og også kan variere afhængigt af hvem man er, svarede de seks dage til adskillige milliarder år i vores univers,Referencefejl: Ugyldigt `<ref>`-tag: Ugyldige navne, fx for mange 13,7 milliarder år for at være helt præcis. Jordens skabelse tog 4,5 milliarder år i universets tid. I begyndelsen, det vil sige før selve universets tomrum eller noget andet overhovedet eksisterede, på bær Gud, gik Gud i gang med at skabe. Første dag skabte han lyset og adskilte mørket fra det, og skabte således dagen og natten. Anden dag skabte han himlen og havet. Tredje dag skabte han den tørre jord og alle verdens planter og træer. Fjerde dag skabte han solen, månen og stjernerne. Femte dag skabte han alle væsenerne i havets vande og i luften - fiskene og fuglene for eksempel. På sjette og sidste dag skabte han alle resten af dyrene, inklusiv menneskeheden. På den syvende dag hvilede Jahve fra sit skaberværk.

Siden han skabte universet, har Gud været nødt til en gang om ugen at trække planeternes baner op ved at dreje på et håndtag i sit lysthus i Paradis, hvorefter planeterne bevæger sig rundt i sine baner i en hel uge - syv dage. Dette er en uge i både universet og i Paradis' verden, da tidsstrømningerne kan variere mellem verdener, så en uge i én verden kan vare en evighed i en anden og nogle gange blot et splitsekund. Gud lavede senere syv malerier, et for hver af skabelsesdagene, som hænger i hans lysthus i Paradis.

### Adam og Lilits skabelse

De to første mennesker, Gud skabte, var manden Adam og kvinden Lilit, og han skabte dem samtidig som mand og kone for hinanden. Begge to var formet ud af mudderjord af Guds egne hænder, hvorefter han pustede livsånde ind i deres kroppe gennem deres næsebor, således at de blev vækket til live. Han skabte dem i sit eget billede. Men Lilits skabelse slog fejl, for hun var deform og lignede på ingen måde sin mand. Hun havde deformiteter, i form af gevækster af forskellige dyrelemmer, der ragede ud fra hendes krop forskellige steder, og hun opførte sig på en forkastelig og ond måde overfor både Adam og havens dyr, på en sådan måde, der ikke sømmede sig for Paradis. Det er uvidst, om Lucifer havde en finger med i skabelsen af hende, og om det er hans skyld, at hun blev som hun var, eller om Gud blot havde lavet en fejl. Der er to teorier om, hvorfor hun blev ondsindet: dens ene var deformiteterne, det vil sige at hun på dem kunne se, at hun var anderledes og mislykket. Den anden var, at deformiteterne skyldes hendes opførsel, ligesom den gang Lucifer og hans englehærs mørke følelser gav dem horn, flagermusvinger og haler, efter de var blevet nedstyrtet fra Himlen. Hendes deformiteter begyndte at tage til, og blev hæslig i såvel sit ydre som indre, og til sidst forviste Jahve hende til landet Nod, det sted, der i dag er kendt som Ydergård. Dette er en del af Bibelen, som siges at være blevet slettet, og at Første Mosebog 1:27 er et levn fra fortællingen om hende, idet der står, at Gud skabte mennesket som mand og kvinde, som om han gjorde det samtidig. Senere, i Første Mosebog 2:7, fremgår det dog, at Gud skabte Adam først og hans kone, Eva, dernæst i Første Mosebog 2:21-23.

### Evas skabelse

Gud skabte Eva fra et af Adams ribben - han lod en dyb søvn komme over den første mand, tog ribbenet fra ham og lagde kød omkring det, og dernæst vækkede han den nye kvinde til live. Adam og Eva var begge to sorte, hvorimod Lilit havde lys hud. De var skabte udødelige.

### Syndefaldet

Gud gav hele Edens have, eller "det jordiske paradis", til mennesket til at råde over, og gav dem lov til at spise af alle frugter i haven, på nær æblerne fra træet til kundskab om godt og ondt i havens centrum, eller de skulle dø. Efter et stykke tid med ar have levet i fryd i haven, blev Eva opsøgt af Lucifer i slangeskinkkelse, der fristede Eva til at spise af et æble fra Kundskabens træ. Han fortalte hende, at hvis hun gjorde det, ville hun blive som Gud selv, og være i stand til at skoene mellem godt og ondt, og argumenterede for, at dette ville være godt for hende.

Eva elskede smagen af æblet og fristede dernæst Adam til at spise af det. Derefter blev de opmærksomme på, at de var nøgne og bandt figenblade sammen ved underlivet for at skjule deres skridt. Lidt efter gik Gud gennem haven på udkig efter dem, og kaldte på den. Han fandt dem og opdagede hurtigt, at de havde spist af æblet. En stor vrede kom over Gud, som forviste dem fra Paradis, fratog dem deres udødelighed og satte en kerub med Flammesværd til at bevogte indgangen til haven, for at forhindre Adam og Eva i at vende tilbage og spise af æblet fra Livets træ dernæst og genvinde deres ever liv.

Gud forbandede også slangen til st skulle krybe på sin bug, hvormed den mistede sine ben.

Han lovede også Adam og Eva, at Adam skulle slide i marken for føden, og at hand arbejde skylle blive hårdere på grund af ukrudt, og at Eva skulle have store smerter, når hun skulle føde børn. Da Adam og Eva første gang trådte ud af haven og ud på jorden i den verden, jorden, der omgav haven, bed kulden dem og de vendte tilbage. Gud opdagede, de var tilbage og blev endnu mere vred på dem, og da de klagede over, at de var kolde derude, blev han vred på dem men gav dem stadigvæk skindklæder. Han lavede disse ved at gribe fat i to dyr med begge hænder og slå deres hoveder sammen, så de døde, og flåede deres skind fra deres dampende kroppe i ét hiv. Med skindet på deres kroppe vendte de tilbage til jorden, og frøs ikke ihjel men blev ophav til hele menneskeheden.<ref name="DFDjævel">Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne djævel*. Høst & Søn. 2016.</reg’f> Selv om Adam og Eva blev forvist fra Paradis, vendte de tilbage dertil i efterlivet.

## Fysisk udseende

Jahve ligner en ældre mand, med et hvidt fuldskæg og hvidt hår, der falder i bløde lokker ned over hans ryg og bryst. Han er stor, høj og bred over skuldrene, men årene har krumbøjet ham en smule, og små poser under hans øjne kan anes. Da Filip Engell først møder Gud, indser han, at selv om Gud ser gammel ud, ser han alligevel ikke gammel ud. Han kan ikke forklare hvorfor. Men når han så på Gud, havde han det lidt, som om han drømte en meget god drøm. Guds øjne er på en gang strålende som solen og samtidig mørke som et bundløst dyb. De er både milde øjne, og hårde øjne.

Da Filip første gang mødte Gud, var han klædt i en lysegrå kåbe og havde bare fødder i sandaler. Anden gang, var han klædt i en askegrå kutte.

## Evner

### Almagt

Gud er almægtig, men hans magt er begrænset af, hvad der er muligt at gøre. For eksempel findes der er er argument for, at Gud ikke kan være almægtig, og i forlængelse heraf, at Gud ikke eksistere, det såkaldte almagtsparadoks, undertiden kaldet stenparadokset, og som ofte formuleres således: "Kan Gud skabe en sten, der er så tung, at han ikke selv kan bære den?" Argumentets går ud fra, at almagt eller omnipotens defineres som "evnen til at gøre hvad som helst". Som modsvar på dette har mange kristne teologer og apologetikere foreslået, at definition af almagt i stedet burde være "evnen til st gøre alt, hvad der kan lade sig gøre", og har argumenterer for dette ved at sige, at Gud kan bære alle sten, og dermed kan han ikke skabe en sten, han ikke kan bære, idet sådan en sten ikke kan eksistere og dermed må være en modsigelse.

Der er tidspunkter, hvor Gud bevidst vælger ikke at bruge sin fulde magt, for eksempel da han ikke greb ind ved Jesus' korsfæstelse, fordi han ønskede at give mennesket det frie valg om at tro på ham og ikke tvinge dem til at tro på ham, og hvis han havde vist sig for menneskene den dag og grebet ind, ville de vide, han eksisterede i stedet for at tro, at han eksisterede og dermed ville de være tvunget til at tro på han, hvilket ville have gjort ham til diktator.

Der er dog også visse tidspunkter, hvor Gud synes at have mere begrænset magt end han ellers har giver udtryk for, for eksempel da han var nødsaget til at få en vargar i Helvede til at fremmane syndfloden på jorden i stedet for selv at gøre det, eller da han ikke var i stand til at se, hvad Aziel Stofeles foretog sig i optakten til Den Store Djævlekrig, fordi mørket i Ydergård var "for tæt" for selv ham at se igennem, eller den gang han tog … at skabe djævlenes efterliv, selv om det blot tog ham seks dage med hele universet. Lucifer har også engang sagt, at "Ingens magt er ubegrænset. End ikke Jahve." Dermed er det muligt, at Guds magt i stedet burde beskrives som værende "Næralmægtig."

### Udødelighed

Fordi mennesker tror på Gud, og fordi de tror, at han er evig, er Gud udødelig.

### Nær-alvidenhed

Gud kan ikke se alt og ved ikke alt, men han kan se det meste og ved det meste.

### Nær-almagt

#### Skaberevner

Gud skabte, formodentlig blot med ordet, alting i universet, inklusiv planeten jorden og menneskeheden. Han gjorde det på, hvad der svarer til 6 dage for ham, hvilket for mennesker svarer til flere milliarder år.

## Optrædener

### *Den Store Djævlekrig*

* *Djævelens lærling* (omtalt)
* *Dødens terning* (omtalt)
* *Den forkerte død*
* *Ondskabens engel*
* *Den faldne engel*
* *Den faldne djævel*

## Trivia

* Det sande navn på Israels gud, Jahve (eller Yahweh), er en fordanskning af den mest sandsynligste udtale af gudens navn på hebraisk, יהוה "JHVH" eller "YHWH", der ikke skrives med vokaler. Navnet på hebraisk er et teonym på fire bogstaver og kaldes ofte *tetragrammatonen* eller *tetragrammet*, fra oldgræsk τετραγράμματον (tetragrámmaton). I gammel tid blev det skik, at jøderne af ærefrygt helt undlod at udtale gudsnavnet. De læste i stedet ordet Adonaj eller Adonai (min herre), hvor navnet stod. Da man i middelalderen indføjede vokaltegn i de hebraiske tekster, forsynede man Jahvenavnets konsonanter med vokalerne i Adonaj, hvilket resulterede i, at man i den kristne verden læste navnet, som om det hed Jehova. Jahvenavnet indgår også i den liturgiske glose Halleluja, hvilket betyder "pris Jahve." De fire bogstaver i det hebraiske navn, skrevet og læst fra højre til venstre, er yodh, he, waw og he. Navnet menes at kunne være afledt fra et verbum, der betyder "at være", "at eksistere", "at få til at blive" eller "at komme til at ske." Selv om der ikke er nogen enighed om strukturen og etymologien bag navnet, er formen "Yahweh" i dag accepteret næsten universelt. Bøgerne i Torahen (Mosebøgerne) og resten af den hebraiske Bibel (Det Gamle Testamente eller *Tanakh* på hebraisk) med undtagelse af Esthers Bog og Prædikerens Bog, og (med et muligt eksempel på den korte form יה‎ (ye) i vers 8:6) Sangenes Sang indeholder dette hebraiske navn, men i de fleste moderne bibler på andre sprog er navnet slettet og erstattet af "Herren/Min Herre" eller "Gud", på hebraisk Adonaj og Elohim. I moderne hebraiske bibler har man ofte skrevet "Adonaj" eller "Elohim" sammen med Jahvenavnet som forslag til i stedet at udtale. Observante jøder og dem, der følger talmudiske jødiske traditioner læser disse i stedet, hvad enten det drejer sig om en henvisning til eller omtale af Israels Gud. Elohim betyder bogstavelig talt "guder", men behandles som et entalsord, når det hentyder til "Gud" - altså Jahve. Jøder, der følger denne skik bruger også de foreslåede navneerstatninger i bønner, eller HaShem ("Navnet") i hverdagstale.

## Referencer

1. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne djævel*. Høst & Søn. 2016.
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.
3. ↑ Referencefejl: Ugyldigt `<ref>`-tag; ingen tekst er angivet for referencer med navnet `universets alder, videnskab`
4. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne engel*. Høst & Søn. 2015.

Referencefejl: `<ref>`-tags eksisterer for en gruppe betegnet "Bibelen", men der blev ikke fundet et tilsvarende `<references group="Bibelen"/>`-tag, eller et afsluttende `</ref>`-tag mangler