Jyyku

### Spojenci

Tabriz (učitel), Kamenný býk (dříve pomocník), Jan Korvín, Leslav Bečvář, drancířka Aughi, svůdník Albert, čarodějka Sibylla, Illean Černovid, stařešina Gordlak, trpaslík Baindil, Galwin Ohňovous, Mladý Kolda, stařešina Alathea, Jolana Býkovská, Mrzen z Býkova, cechmistr Beleg, vědmák Kolgrim, Červená kápě

### Nepřátelé

Samotný Ďábel, Gul'thar Vyvolávač, Renegát Gojko, vezír Setheš, Mazare (vyhannec)

### Předměty

Sluneční zbroj (artefakt, kvalitní lehká), dvojice silveritových scimitarů (sečná), úlomky Gul'troqu, koldavský plášť, Magnův medailon, váček pouštního písku (schránka esence ohně)

### Organizace

Horoucí pekla (princ), Vědmácký cech (dříve zaklínač)

## Statistiky

### Zvláštní schopnosti

Lví srdce, Tesknota (rasová), Cit pro meč, Přečtení soupeře, Gladiátor, Kruhový sek (bojovník), Pán symbolů, Čarovné stráže (zaříkávač), Dryjáčník, Umění improvizace, Neobvyklé jedy, Ostrý jazyk (mastičkář), Znamení Othala, Znamení Berkano, Stříbrná zbraň, Znamení Fehu, Znak slunce, Zmutované tělo, Svatý hněv, Znamení Tiwaz (vědmák), Posílení elixíru, Mudrc, Lamač nadpřirozena (alchymista), Plamenné peklo, Dračí dech, Znak salamandra, Věčný žár, Magický štít (čaroděj), Svatá zbroj, Úsvit, Vnitřní zrak, Žalář (paladin)

## Status

### Status

Démon

> *"Ochedin valannore!"*
>
>

## Popis

**Jyyku** je zlatooký půlelf, jehož původ leží mezi dunami augorijských pouští. Jeho matka byla pouštní elfka z národa Sahdar a otec je mu neznámý. On sám neví jaký je jeho celý původ. Však na první pohled se od svých bratrů a sester liší. Matka mu nikdy nevysvětlila, proč tomu tak je, ani kdo byl jeho otec. Jyyku žil jako každý Sahdar v Mazare, posvátném městě, které jako jediné zbylo z kdysi veliké říše lidu Sahdar. A stejně jako  každý pouštní elf i Jyyku byl ve svých třech letech odňat své matce a vychováván kněžími v chrámu spolu s dalšími dětmi. Ve svých třinácti letech každý Sahdar prochází rituálem, kdy je zasvěcen buď Slunci anebo Měsíci. Pro Jyykua to však bylo jiné. Kněží ho kvůli jeho nečistému původu k zasvěcení nepřizvali a místo toho ho z Mazare navždy vykázali. Se slzami v očích utíkal za svou matkou, kterou tak viděl poprvé po deseti letech. Ta ho objala, pohladila po tváři plné slz a s řevem stráží za dveřmi mu na poslední chvíli do ruky strčila medailon a pošeptala: "*Hledej zemi tří lvů, synu. Tam najdeš odpovědi na své otázky. Tam najdeš svůj osud.*" Dveře se prolomili, Jyyku přeskákal několik střech a ztratil se v písečné bouři. Možná navždy.

## Povaha

Jyyku je vysoce inteligentní elf výbušné povahy, který uznává elfy a inteligentní lidi. K ostatním se však mnohdy chová povýšenecky a sobecky. Když si však někdo zaslouží jeho úctu, je věrným a obětavým přítelem. Je však také netrpělivý, horkokrevný a nestabilní. Ve velmi vypjatých situacích má tendenci podléhat záchvatům hněvu, což v kombinaci s jeho neobyčejným vrozeným nadáním pro ohnivou magii mnohdy znamená, že nekontrolovaně spálí vše v okolí na prach.

## Cíle

Jyyku se smířil s tím, že již nemá domov. Snaží se ve světě přežít, jak se dá. Občas, když bdí, přemýšlí nad událostmi a nad jediným setkáním se svou matkou po tolika letech. Prohlíží si medailon, který mu dala a všemi možnými způsoby se snaží interpretovat její slova. Vždy ho myšlenky dovedou k jeho otci. Zná jenom půlku svého původu a celý život věděl, že do společnosti elfů tak úplně nepatří.

## Role v družině

Jyyku je zdatný léčitel a umí jednat s lidmi. Proto je také obvykle hlavním mluvčím družiny. Jako alchymista, vědmák a čaroděj, pak družinu podporuje v boji i mimo boj (masti, jedy a elixíry) a to i svými alchymistickými a vědmáckými znalostmi.

(primární role = vyjednavač, sekundární role = healer/všeobecný support)

## Update

Jyyku putoval pouští a rozjímal o matčiných slovech. Aby se uživil, nechal se nějaký čas najímat Augorijci jako průvodce a ochránce karavan. Od jednoho kupce se dozvěděl o veliké říši na severu, jíž vládnou tři vládcové se lvími erby. Ta země se jmenovala Velimar a Jyyku tam po dlouhé a svízelné cestě nakonec dorazil. Zjistil, že medailon, který mu matka dala, je znak Marigradské univerzity a po dalším pátrání došel k závěru, že jeho otec musel být kouzelník Magnus. Nikdo o něm ale nechtěl moc mluvit a výpovědi těch sdílnějších byly nesourodé. Jen jedno bylo jisté. Jeho příběh byl tragický. Dozvěděl se, že Magnus prý byl se svým mistrem v Augorii a že se snad před lety účastnil jakéhosi magického experimentu, který se strašlivě nepovedl a v důsledku toho přišel o rozum. Prý snad tehdy omylem vyvolali jakéhosi démona, který to měl na svědomí. Jyyku nakonec zjistil, že Magnus dodnes žije v jednom asylu Řádu špitálníků. Našel tam však jen bezduchého starého muže civícího do zdi, který nevěděl o sobě ani o světě. Jyyku se při Slunci i Měsíci zařekl, že svého domnělého otce ze zakletí vysvobodí a aby věděl, jak najít a porazit démona, který mu to zřejmě udělal, přidal se k Cechu vědmáků.

Vědmácký velmistr Beleg Jyykua v rámci prohloubení spolupráce s Dračím řádem přiřadil k družině dragounského kronikáře a profesora Marigradské univerzity Galwina Ohňovouse, která mířila do Koldavy prošetřit jisté záhadné události, které tamní kraj sužovaly. Měl je na svědomí strašlivý Démon z divočiny, ze kterého se vyklubal ztracený dragounský hrdina Mocný Wulfric. Když démonovu kletbu zlomili zlomením jeho prokletého meče Gul'troqu, upadl do letargie, v níž pořád jen dokola bezduše cosi drmolil. Jyyku okamžitě poznal tutéž říkanku, kterou v nesrozumitelném jazyce neustále opakoval i jeho domnělý otec Magnus. S pomocí učeného Jana Korvína a zachráněného goblina Skamma se tak dovtípil, že Wulfrica i Magnuse má na svědomí kletba téže entity, démonického lorda Baala, kterého skřeti uctívají jako svého boha a který je tvůrcem Gul'troqu. A protože bylo podle učených spisů možné démona porazit jen jeho vlastním výtvorem, vyrazila družina na honbu za dalším z jeho výtvorů, legendárním runovým mečem barbara Boraxe, Drangheimem (viz Lovec a jeho kořist). Indicie z Býkova (viz Domov sladký domov) je zavedly až do zmrzlých hlubin hor Radgastu, kde našli Boraxovu hrobku a v ní Drangheim (viz Legenda o Kamenném býku).

Cesta družinu, nyní již známou v širém kraji jako Mocná sedma, zavedla dál do Marigradu, kde slovutní učenci tamní univerzity prozkoumali Drangheim a ostatní radgastské artefakty a písemnosti. Zjistili, že Drangheim je neobyčejně zlý artefakt, na němž dlí kletba. Je však také neobyčejně účinný v boji s démony. Mocná sedma zde také rozvrátila místní zločinecké podsvětí (viz Pavučina lží) kvůli čemuž se museli na čas uchýlit do ústraní na venkov (viz Jako štvaná zvěř). Sám Jyyku se od ostatních nicméně oddělil a zamířil do Aedelasu, který chtěl navštívit už od jejich návratu z Anfůru.

Tam se setkal s Khonsem, bratrem anfůrského vezíra Setheše, který zde byl znám jako Temný elf Tabriz a sloužil paní Aedelasu jako zbrojmistr. Ten Jyykuovi potvrdil, že Sethešova slova ohledně pádu starověkké Sahdarské říše byla pravdivá. Když si pak Jyyku za Úsvitu nasadil Sluneční amulet, který uzmul Sethešovi, pásky šperku se bleskově roztáhly a jako chapadla Jyykua obklopily. Stala se z něj Sluneční zbroj. Když to Khonsu viděl, poklekl na koleno a řekl, že toto ten amulet neudělal už dva tisíce let a že písky děly proroctví o Jyykuově příchodu, neboť je prý královské krve, znovuzrozeným synem Slunce, sahdarských císařů, slunečních bohů, kteří založili a vládli staré říši. Pak Jyykuovi předal svůj silveritový meč a jmenoval ho posledním Strážcem úsvitu lidu Sahdar. Jyyku v Aedelasu strávil několik dní a Khonsu mu prozradil vše co o staré sahdarské říši věděl a naučil ho, jak maximalizovat svůj magický potenciál (zasvěcovací rituál Paladina).

Když pak Mocná sedma v Temnohradu porazila Gul'thara Vyvolávače a hleděla přes otevřenou pekelnou bránu na blížící se nekonečné legie démonů Horoucích pekel, Jyyku díky svému vnitřnímu zraku konečně pochopil pravý význam proroctví. Přestože bylo pravdou, že démona lze skutečně porazit jen jeho vlastním výtvorem, neznamená to, že ho lze zabít jím vykovanou zbraní, jako je v případě Baala Gul'troq či Drangheim. Ve skutečnosti to znamená, že démona může skutečně porazit jen jeho vlastní zplozenec, jiný démon. V tu chvíli Jyyku věděl, co musí udělat. Věnoval svým přátelům jeden poslední hluboký pohled na rozloučenou, natáhl ruku a pohltil démonické energie chaoticky sálající z pekelné brány. Následně je použil k tomu, aby ji uzavřel a zacelil zpřetrhaný závoj mezi světy. Učinil oběť nejvyšší a stal se přitom tím, co přísahal, že zničí. Stal se démonem (zasvěcovací rituál ohnivého Živlomága). Později se navíc ukázalo, že byl zřejmě jediný, kdo to mohl dokázat (viz Stín a plamen).

Když Jyyku a jeho společníci z Mocné sedmy v Temnohradu zapudili samotného Ďábla zpátky do horoucích pekel, jeho moc nad světem smrtelníků na čas ochabla. To zlomilo i zakletí Jykuuova domnělého otce Magna. Zmatený a věkem oslabený Magnus Sedmě pověděl o své cestě do Augorie. Doprovázel tam tehdy svého mistra na misi pro Marigradskou univerzitu. Ztratili se však v písečné bouři a nebýt toho, že je našla a slitovala se nad nimi mladá pouštní elfka, zahynuli by. Přivedla je do posvátného skrytého města národa Sahdar, do Mazare, kde je elfí kněží a léčitelé uzdravili. Než se však plně zotavili, trvalo to skoro rok a jejich zachránkyně mezitím přivedla na svět nový život - dvojčata. Vyhledala marigradskou dvojici a prosila je o pomoc. Vysvětlila, že jí i s dětmi vyženou do pouště, protože nejsou z manželského lože. Když se jí ptali, kde je jejich otec, odvětila, že žádného nemají. Prý neví, jak se to stalo, je prý panna a jednoho dne prostě zjistila, že je těhotná. Prosila je proto, aby se za ně v tradičním sahdarském rituálu zrození zaručili a stali se tak jejich kmotry. Magnův mistr řekl, že se stanou jejich kmotry, ale na oplátku mu dá jedno z dětí, které s sebou odvede na sever a až dospěje učiní z něj svého učedníka. Zoufalé matce nezbylo, než souhlasit.

Stali se tak kmotry dvojčat a po obřadu s sebou odvedli děvčátko na sever. Při obřadu dostala jméno Lea. Chlapec dostal jméno **Jyyku** a zůstal s matkou v Mazare. Magnus si dodnes vyčítá, že se svému mistru nepostavil na odpor už tehdy. Kdyby prý poslechl své svědomí a sebral odvahu, mnoho věcí mohlo být jinak. Magnovým mistrem totiž nebyl nikdo jiný, než samotný Mistr Kazimír z Marigradu, který se později stal nejobávanějším černokněžníkem našeho věku. Nakonec Magnus Mocné sedmě pověděl i o tom, jak upadl do svého zakletí. Byl Kazimírovi nejen učedníkem, ale bohužel i nejbližším přítelem. A právě proto se stal klíčovou součástí temného rituálu, jímž Kazimír rozpoltil svoji duši a odemkl si tak cestu k moci černokněžné magie. Magnus svému mistru bezmezně důvěřoval, byl pro něj jako starší bratr. Byl jím však obelhán, zrazen a obětován. Posledním, co na tomto světě slyšel, bylo Kazimírovo: "*Oběti jsou nezbytné, můj mladý učedníku. Oběti jsou nezbytné.*" Magnus tedy nebyl Jyykovým otcem. Byl kmotrem jemu i jeho sestře Lei.

Jyyku také zjistil, že přestože skutečně byl půlelfem, ta druhá půle nebyla člověkem. Byl napůl démonem, synem Baala, s nímž sluneční císař Anárion z lidu Sahdar před tisíciletími uzavřel dohodu, že bude vládnout velkolepé říši tak dlouho, dokud bude živ. Když pak při vzpouře otroků zemřel, vzal s sebou celý svůj národ a jeho velkolepá říše se obrátila v prach. Jyyku byl zplozen jako princ pekel, který měl sloužit jako nádoba pro Baala a vést tak démonické armády světem smrtelníků vstříc jeho totálnímu zničení. Nikoliv z elfí krve, ale z jeho démonických kořenů tedy pramenila Jyykuova magická moc, destruktivní vláda nad plameny i ohnivá povaha, která jej nakonec vehnala do záhuby, čímž paradoxně Apokalypsu odvrátil. Protentokrát...