Co to je Vyspělý stát?

*Blízký východ a severní Afrika leží na zlatém dole - no, na dole černého zlata. Pod touto oblastí se nachází nejméně 113,2 miliardy tun ropy. A tady se fyzická geografie a humánní geografie tak trochu shodují - ropa není pod povrchem Země rozložena rovnoměrně a ani toto ohromující bohatství. Region Blízkého východu a severní Afriky, často nazývaný zkráceně MENA, však znal velkou moc a bohatství ještě předtím, než se ropa stala tak cennou. Kdysi se v tomto regionu nacházely jedny z nejmocnějších říší a nejvlivnějších myšlenkových směrů, a přesto ne každá země v regionu je dnes považována za mocnou v roce 2022. V tomto seriálu jsme zdůraznili, že vnímání všech míst a zemí není neměnné. V geografii rádi vyprávíme příběh světa, ale existuje tolik různých pohledů a způsobů poznávání, že musíme pečlivě přemýšlet, jaký příběh vyprávět. A také způsob, jakým tyto příběhy vyprávíme. Geografie byla dlouho nástrojem, který používala impéria. Znalosti o strategických místech, nerostných zdrojích, místech politické moci, a dokonce i o tom, jak mluvíme a popisujeme kultury a lidi, řídí vůdce a vládce světa. A rozvoj - což je polarizující a komplikované slovo - může být pojem, do kterého všechny tyto faktory shrnujeme. Srovnáváme a mluvíme o růstu, ale můžeme se také ptát, co vlastně znamená mít bohatství a moc a jak a proč jsou po světě rozděleny tak nerovnoměrně. I to, jak o rozvoji mluvíme, vypráví příběh sám o sobě. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím pro Crash Course Geography.*

Když se mluví o tom, jak jsou zdroje, bohatství nebo dokonce politika rozděleny v zemi, regionu nebo ve světě, často se tyto ukazatele slučují do jednoho pojmu a nazývají se rozvoj. A máme tendenci uvažovat o slově jako rozvoj s určitou mírou stálosti - země, které jsou rozvinuté, zůstávají "rozvinuté". Protože však mluvení o zemích a jejich srovnávání závisí na našem vnímání a názorech v daném čase, může být historie samotného slova opravdu poučná. Mluvit o tom, jak je dané místo rozvinuté, se začalo v polovině 20. století. Ale i když se předtím běžně nepoužívalo, má vazby na jazyk používaný v rámci evropského kolonialismu. Jak jsme si řekli v minulém díle, mnozí evropští kolonizátoři změnili kulturní krajinu daného místa právě volbou slov. Své kolonie popisují jako "zaostalé" ve srovnání s "moderními" nebo "vyspělými" domovskými zeměmi, aby ospravedlnili odebírání zdrojů ze svých kolonií. Až do 70. let 20. století se o rozvoji uvažovalo převážně v ekonomických termínech a takzvaná vyspělá země byla taková, jejíž životní úroveň a materiální bohatství se podobaly tomu, co se nacházelo v Evropě a Severní Americe. Často měly za sebou také historii industrializace a kolonialismu.

Druhá skupina zemí byla původně vnímána jako "nerozvinutá". Jednalo se o místa, jejichž životní úroveň a bohatství nebyly považovány za tak dobré jako v tzv. rozvinutých zemích. A asi nepřekvapí, že tyto země byly často kolonizovány zmíněnými "vyspělými" zeměmi. Nakonec se slovo "underdeveloped" změnilo na "develop-ing" a pak se začalo zaměňovat s mluvením o třetím světě. 1., 2. a 3. svět jsou vlastně politické termíny, které popisují politické příklony během studené války spolu s popisem převládajících ekonomických modelů. Ve většině případů však tato spojení nedávají ve světě po studené válce smysl. A nerozvinutý, rozvojový a mluvit o 3. světě začalo pro obyvatele Západu znamenat totéž: že nebílí obyvatelé těchto míst jsou méněcenní než lidé v takzvaných rozvinutých místech. A je to pocit, který vyrostl z označení, jež si kolonizátoři zvolili - a z historie, kterou znehodnotili. Kolonizovaní lidé a vědci z celého světa však toto vyprávění potlačili. Odmítli také, aby byl rozvoj vázán na to, jak je dané místo ekonomicky a politicky podobné Západu, což je zkratka pro Evropu a Severní Ameriku. Jedním ze způsobů, jak lépe proniknout do nuancí rozvoje, je upřesnit, o jakém typu rozvoje hovoříme.

Například proto, že právě ekonomické postavení, bohatství a zdroje posílily koloniální narativy o tom, kdo je vyspělý, stále používáme ekonomické ukazatele jako jeden ze způsobů měření ekonomické vyspělosti země. Jedny z nejsilnějších ekonomik na světě - možná to není překvapivé po těch statistikách o ropě na začátku - jsou místa jako Spojené arabské emiráty. Patří mezi 30 zemí s nejvyšším hrubým domácím produktem neboli HDP za rok 2020, který měří peněžní hodnotu finálního zboží a služeb v ekonomice a je jedním ze způsobů měření síly ekonomiky. Spojené arabské emiráty mají volnotržní ekonomiku - což bychom si mohli připomenout již v jedněch z nejstarších dějin a obchodují s Indií i Mosambikem díky monzunové migraci. Tyto tržní politiky neboli politiky, které umožňují, aby nabídka a poptávka určovaly hodnotu zboží, podporují hospodářskou soutěž a zahraniční investice. A od konce 19. století do 60. let 20. století byla pod kontrolou a ochranou Britů. Což, jak víme z našeho minulého dílu o kolonialismu, může mít přetrvávající negativní účinky, přesto je to silná ekonomika díky ropě a možnosti využít tento zisk k budování infrastruktury. Srovnejte to s Libanonem - místem, které je rovněž obdařeno zdroji, jako je přebytek vody ve vyprahlé oblasti, dostatek zemědělské půdy a výhodná poloha u Středozemního moře, díky níž je klíčovým přístavem pro dopravu zboží na Blízký východ a z něj.

Po první světové válce byl Libanon pod francouzskou vojenskou správou, předtím byl součástí Osmanské říše. Historicky byl Libanon považován za bohaté místo, ale na rozdíl od Spojených arabských emirátů se Libanon snažil překonat politiku spojenou s koloniální minulostí a zažíval jeden politický a hospodářský neúspěch za druhým. Vzpomeňte si, že v několika posledních dílech jsme hovořili o různých typech ekonomické produkce a o tom, že nestačí jen mít věci - pouhé vlastnictví přírodních zdrojů ještě neznamená, že je země bohatá. Libanon má vodu a zemědělství, ale v roce 2022 se to nerovná stejnému bohatství jako obrovská ropná pole. A ani mít ropná pole nezaručuje bohatství, a už vůbec ne bohatství pro všechny lidi v zemi. A pokud je něco rozděleno nerovnoměrně, někde existuje geograf, který se snaží pochopit proč. Jako geografové, kteří vědí, že ekonomický rozvoj je často tím, co se za rozvoj považuje, bychom se také mohli zhrozit nad některými nejnovějšími iteracemi pojmů. Můžeme slyšet lidi mluvit o globálním severu a globálním jihu nebo o více či méně industrializovaných zemích - to, jak mluvíme o rozvoji, se stále vyvíjí. Ale zatím jsme nepřišli na ten nejlepší termín. Sever a jih neříkají nic o ekonomickém potenciálu.

A nakonec, mnoho zemí, které jsou dnes považovány za ekonomicky rozvinuté, toho dosáhlo díky obrovské těžbě - buď z vlastních zdrojů, nebo ze zdrojů jiných zemí, a označení, která používáme, vypovídají o těchto dominantních zemích. Tyto příběhy také určují globální reakci na to, jak se ekonomicky bohaté země chovají k zemím s nižšími příjmy. A existuje celá škála politik, které mají zemím pomoci vytvořit stabilní ekonomiku volného trhu a stát se ekonomicky vyspělými. Může se jednat o takové věci, jako je nahrazování dovozu, což jsou hospodářské politiky, které se snaží zdražit dovoz prostřednictvím vysokých cel nebo daní na dovážené zboží. Záměrem je vytvořit ekonomickou motivaci k vytvoření silné sekundární ekonomiky prostřednictvím domácí výroby zboží. Mnoho lidí, kteří se zabývají rozvojem, si však uvědomuje, že k tomu, aby ekonomika vypadala jako v Evropě a Severní Americe, je zapotřebí jak ekonomické, tak politické infrastruktury a obrovského množství bohatství.

Bohatství, které tyto regiony vybudovaly díky koloniální těžbě, z níž pak financovaly své průmyslové revoluce, a právě odtud pochází bohatství současných nízkopříjmových zemí. Namísto toho nyní země s nízkými příjmy, které jsou členy OSN, často dostávají půjčky na financování těchto projektů od Světové banky, Mezinárodního měnového fondu a dalších nadnárodních organizací, které většinou fungují mimo pravomoc kteréhokoli státu. Tyto programy však nejsou vždy vhodné, protože pokud země není schopna splatit to, co dluží, nesplácí své závazky a musí se dohodnout na splácení, které obvykle zahrnuje restrukturalizaci její ekonomiky. A restrukturalizace často zahrnuje určitý druh úsporných opatření, jako jsou škrty v sociálních programech, jako je zdravotní péče, vzdělávání a důchody. Rozvoj se tedy hodně zaměřuje na to, aby bohaté země světa pomohly ostatním ekonomikám začít vypadat jako ony. A v tomto procesu se mnoho těchto rozdílů jen posiluje, když jsou země s nízkými příjmy v dluhové pasti.

Mnoho vědců a vedoucích představitelů se však postupem času postavilo proti. Protože rozvoj nemá všeobecně přijímanou definici, znamená to, že ho můžeme definovat i jinak než jen ekonomicky a tím, jak moc se podobají Evropě. Tím, že posuneme způsob, jakým rozvoj definujeme, posuneme také příběh. Postkolonialismus, což je reakce, která získávala na významu v průběhu 70. let 20. století a později, je částečně kritikou způsobu, jakým jsou tato eurocentrická označení vytvářena a používána. Je to rámec, který se zaměřuje na politiku a aktivismus s cílem prosadit, že dříve kolonizované národy mají právo na přístup ke zdrojům a na získání materiálního bohatství. Kromě toho, že ekonomicky zaměřený rozvoj posiluje koloniální příběhy, má také tendenci posilovat mužsky orientovanou verzi toho, čemu přisuzujeme hodnotu. Ale společnosti, které si cení tradičních postupů, jež se používají k ochraně přírodních zdrojů, nebo tradičních znalostí, které se používají k minimalizaci krizí, nebo neformálních ekonomických struktur, které poskytují vzájemnou pomoc v komunitě, mohou na rozvoj pohlížet jinak.

To všechno jsou role a znalosti tradičně spravované ženami, které se však často nepočítají do ekonomického rozvoje. K měření rozvoje můžeme kromě HDP používat i jiné ukazatele. Ekonomové poukazují na to, že tradiční metriky nemohou měřit kvalitu života nebo celkové sociální a fyzické zdraví společnosti. A v průběhu konce 20. století byl kladen stále větší důraz na index lidského rozvoje, který vypočítává Organizace spojených národů. Jedná se o složený index, který při určování úrovně rozvoje země zohledňuje proměnné, jako je přístup k nezávadné vodě, porodnost, úmrtnost, vzdělání a přístup ke zdravotní péči. Například v roce 2019 měly Spojené arabské emiráty velmi vysoký přístup ke vzdělání a vzdělávací infrastruktuře, což jim dává vysoké skóre HDI. Vysoké skóre má také za věci, které se promítají do ekonomické infrastruktury - například 100 % obyvatel má přístup k elektřině. Protože však velká část těchto ukazatelů závisí na financování infrastruktury, Libanon nemá tak vysoké skóre. Dalším ukazatelem kvality života je index genderové nerovnosti, který může ukázat rozdíly v příjmech. V případě SAE se zdá, že muži a ženy mají stejný přístup ke vzdělání a zdravotní péči, ale ženy vydělávají v průměru mnohem méně než muži, což je trend v celém regionu.

Ale i tato měření zaměřená na lidi stále spíše ukazují na ekonomickou kvalitu života. Existují také metriky pro měření environmentální a socioekonomické udržitelnosti, a dokonce i štěstí. Existuje například měření hrubého národního štěstí, což je každoroční průzkum, v němž se lidé dotazují na celkovou kvalitu života, který žijí. Každá z těchto metrik však do značné míry zdůrazňuje jeden způsob uvažování a mluvení o úspěšnosti dané země. V roce 2020 rozvojové organizace přehodnocují způsob, jakým podporují hospodářský růst na Blízkém východě a v severní Africe, tedy v regionu s velkým počtem mladých obyvatel. A existuje určitá snaha řídit tento region jako ekonomický celek, nikoli jako několik jednotlivých států. V mezinárodním měřítku přehodnocují zahraniční investice také země, jako je Čína, která investuje přímo do infrastruktury výměnou za pozemky pro továrny, čímž eliminuje potřebu půjček. V konečném důsledku musíme přemýšlet šířeji o tom, co znamená být rozvinutý. Nezapomeňte, že aby ekonomika dosáhla vysokého skóre v ekonomických ukazatelích rozvoje, musí hodně vyrábět a spotřebovávat.

A odhaduje se, že kdyby všechny země spotřebovávaly zdroje stejným způsobem jako Spojené státy, potřebovali bychom čtyři Země. Vzhledem k tomu, že se zeměkoule potýká s klimatickou krizí způsobenou průmyslovým rozvojem a snaží se pochopit trvalé škody způsobené kolonialismem, budeme muset přehodnotit, co je to rozvoj a jak se dostat ke zdrojům a komoditám v nerovném světě. A jednou z oblastí, se kterou můžeme začít právě teď, je uvědomit si, že v konečném důsledku musíme mít na prvním místě lidi, a to jak při rozhodování o tom, jak tyto věci měřit, tak při provádění nezbytných změn. Na tom, jak definujeme rozvoj, záleží, protože to utváří přípustné interakce, místa, kam se bohatství umisťuje, a globální diskurz o tom, co je přijatelná ekonomická praxe a co ne. Utváří to, jak vyprávíme příběh světa a kdo jsou hrdinové a kdo padouši. Nepochopení toho, že existuje více platných způsobů, jak se země může rozvíjet, může způsobit škody. A příběhy, které vyprávíme o sobě a o jiných zemích, mohou utvářet náš vzájemný vztah.