Betsabé von Erlingen

Jedna ze zakládajících členek Divokých koček. Známá též jako Betsabé Horáčková či Wotsabé. Svůj život zahájila jako člověk, pokračovala jako upír, nyní je dvouhlavým drakem, kterou doprovází stvoření chaosu jménem Miuí.

### Rodina a mládí

Betsabé je posledním výhonkem kdysi mocného rodu von Erlingen, který se ještě v čase vládců chaosu těšil královským výsadám. Není divu, že převrat a vláda Říše plamene donutila poslední přeživší Erlingeny zalézt do děr a dělat, že neexistují. Díra, do níž zalezla Betsabina rodina, nesla název Třešňový Újezdec a krom Horáčkovic (jak si Erlingeni v Újezdci říkali) ji obývalo již jen několik pomatených vesničanů. Z původního bohatství Erlingenů - alespoň toho materiálního - toho moc nezbylo, tento nedostatek však několik posledních členů rodiny bohatě vynahrazovalo neustálým vzpomínáním na časy staré a nadáváním na ty nové, oprašováním zašlé slávy ve starých příbězích a křečovitým zachováváním velkopanských manýrů. Tak si aspoň Betsabé pomatuje svoje dětství - rozpadající se venkovské sídlo v Třešňovém Újezdci, nejzapadlejší díře na celém známém světě, v něm živořící přeživší - dědeček, teta ze třetího kolene a její vlastní matka, která se nechala zbouchnout kdoví kým a dědečka, hlavu rodiny, z toho mohlo trefit kdykoliv, když doma na chodící důsledek tohoto činu - Betsabé - narazil.

Rodina zkrátka představila své nejmladší člence svět jako místo, od nějž se nemůžete dočkat ničeho dobrého, a zároveň v ní hned od mládí zhasila chuť to jakkoliv napravovat. Jedinými metodami přežití pro zbytek rodiny včetně Betsabé byl cynický negativismus, zahořklost a odpor k novému řádu - no, vlastně jakémukoliv řádu.

Poslední zmíněný jev u sotva patnáctileté dívky skrývající se před dědečkem v knihovně značně posílil nález podivné, prastaré knihy s názvem Chaoticon ad rationem destruendam.  Nějaký čas poté, co si Betsabé knihu zašila pod polštář, se kolem ní začaly dít divné věci. A pak ta divná smrt dědečka...více okolností vedlo k tomu, že byla Betsabé poslána do světa na zkušenou. Stará teta napsala roztřesenou rukou dopis jakési své dávné “kamarádce”, aby Betsabé připravila na manželství a pomohla jí nalézt vhodného ženicha a s listem v ruce a penězmi, které kamarádku měly přesvědčit, aby tak učinila, byla B. vystrčena z baráku.

Dopis spálila hned  za zatáčkou a v dostatečně vzdáleném městě prodala jízdní krávu a vydala se na cesty s žoldnéřskou skupinou Divoké kočky.

### Betsabé jako upír

Krátce poté, co se Divoké kočky objevily v okolí města Kirae, setkaly se s místním pánem an sich - Hakonem. Z tohoto setkání si družina odnesla řadu zranění a Betsabé dvě díry v krku jakožto přímou jízdenku do neživota. Poprvé tedy zemřela a povstala znovu jako upír, Hakonův potomek. Pozděj však odmítla přidat se do jeho rodiny a založila vlastní, ovlivněnou energií chaosu. Což by znělo jako hezký nový začátek, ale místo něj nastal další konec - po nedlouhé době v katakombách pod městem Kirae Betsabé zemřela. S dračím, chaosem pokřiveném vejci v batohu, který si družina vzala s sebou, čímž nevědomky pomohla Betsabé se znovu narodit.

### Wotsabé - zrození draka chaosu

Jeden by řekl, že každý nový tvor přichází na svět jako *tabula rasa* - bezstarostný, nezatížený minulostí, zvědavý a připravený poznávat vše, co život přinese. Ne tak Wotsabe. Procitla ve zmatení s pocitem smrtelného děsu schoulená do dusivého klubíčka, obklopená slizkou blánou a tvrdou skořápkou. Zatímco se zoufale snažila své těsné vězení rozbít zevnitř, hlavou jí probleskovaly podivné obrazy. Skupina osmi individuí, oblečených a vyzbrojených v chatrných zbrojích, jako by šli do války, měřící si kohosi nedůvěřivými pohledy; titíž prchající z jakéhosi organického chrámu,odtahující muže v červeném s probodnutou nohou. Opět stejní lidé na voze nořící se do jakési mlhy. A mnoho dalších snových obrazů, příliš mnoho na někoho, kdo se zrovna vylíhl z vejce.

Otřepala se ze skořápek a zavětřila. Tady někde, v tomto opolštářovaném prostoru zaplněném pytli a bednami, je něco dobrého k jídlu! Tato myšlenka na chvíli zaplašila otravné a děsivé obrazy.

Z hostiny ji vyrušilo otvírání stanu. Zaskočila za postel a trochu s obavami, trochu zvědavě si prohlížela nově příchozí. Zarostlý, statný muž s holí - toho zná! Říkali mu...Traszka. A ta elfka….Jelena? Alena? Ať už to bylo jakkoliv, s těmihle je v bezpečí, problesklo ji hlavou a slupla Traszkou nabízené ovoce.

Svět, jenž obklopoval místo jejího vylíhnutí, byl podivně povědomý a neznámý zároveň, stejně jako většina dobrodruhů, kteří ji přijali do své skupiny. Jakoby její vědomí již v tomto světě a mezi těmito lidmi kdysi existovalo, ale pak je někdo vzal, roztříštil, některé kousky posbíral a bez ladu a skladu jimi naplnil mysl právě narozené dračice. Noci byly nejhorší - mozek se ve snech zoufale snažil ze vzpomínek složit smysluplný obraz, ale spíše než to se mu dařilo budovat surrealistické, děsivé vize.

A pak se dostali do toho zeleného světa. Ostatní děsil, ale Wotsabé přišel důvěrně blízký a bezpečný. Jako by byla opět ve skořápce, obklopená kdysi bezpečnou, zelenou energií. A když vstoupila do sídla, vstupní haly plné obrazů, připadala si, jako by byla doma - ačkoliv by nikde doma být neměla. Jak s ostatními prozkoumávala podivný dům, začaly se některé obrazy skládat dohromady. V jedné z galerií objevili výjevy ze života jakési ženy, o níž ostatní říkali, že se jmenovala Betsabé a donedávna je doprovázela. U některých výjevů by Wotsabé přísahala, že je prožila ona sama - nebo je teprve prožije? Žena na obrazech vypadala trochu jinak a byla starší, než jak vypadá Wots ve své lidské podobě.

Když porazili seschlého létajícího dědu v knihovně a zbyl po něm jen medailon, Wotsabé neodolala nutkání jej pozřít. Nevypadalo to jako dobrý nápad, ale nějak tušila, že to musí udělat.

A pak konečně spoustu věcí zapadlo na své místo. Lovecký zámeček rodu Erlingen v Třešňovém Újezdci, nerudný dědeček a chaos, kam se podíváš. Vše akorát v o něco démoničtější podobě. Wotsabé to konečně došlo - ona bývala Betsabé, ale v tom čase mezi vstupem do mlhy a vylíhnutím z vejce, který si moc nepamatuje, se muselo něco kardinálně podělat, že z toho vyšla jako plaz s osmi očima a blíže nespecifikovaným počtem chapadel...

A tak započala cesta Betsabé jakožto Wotsabé, draka chaosu s lidskou podobu. Život se tím rozhodně nezjednodušil, vypadat jako monstrum nebo třináctiletá holka vám na respektu tak jako tak nepřidá. Wotsabé si časem a pomocí rituálů vzpomněla na všechny Betsabiny vzpomínky a jako výraz tohoto rozvzpomínání se u ní projevilo schizofrenní chování a v dračí podobě jí narostla druhá hlava. Snad i kvůli tomu se stupňovaly spory mezi ní a jednotlivými členy Divokých koček, které vyústily v její útěk od skupiny. K tomu přistoupila po neúspěchu jejího plánu na využití stroje Prastarých v Letohradu v Havraní.

### Wotsabé - dopis Divokým kočkám na rozloučenou

Mé nejdražší Divoké micinky!

S těžkým srdcem a slzami na krajíčku, však přece s přesvědčením, že se jedná o správné rozhodnutí, Vám oznamuji, že jsem se rozhodla vyletět z rodinného hnízda. Neberte to ode mě prosím jako projev nepřátelství či nevděku, vždyť jsme toho společně tolik prožili! Po Vašem boku jsem nespočetněkrát skoro, dvakrát zcela zemřela, nabyla mnoha schopností a dovedností, uspořádala řadu pikniků s vysokým faktorem úspěšnosti a mohla bych v nostalgickém vzpomínání pokračovat dál a dál, ale to bych jen oddalovala nepříjemnou pravdu, která musí být vyřčena: naše cesty, dlouhou dobu vedené společnými cíli, se rozdělují. Jen pro pořádek, jako naše společné cíle jsem vnímala hlavně dva: přežít a bojovat proti Řádu. Navíc mám ještě třetí (pro mě nejdůležitější) osobní cíl - dosáhnout spravedlnosti pro svou rodinou, pronásledovanou a vyvražděnou Řádem.

Události posledních dní mě však utvrdily v již delší dobu pociťovaném přesvědčení, že se v odpovědích na to, jak naplňovat cíl přežití a boje proti Řádu, zásadně rozcházíme. Bohužel se s Vámi ani nepřibližuji naplnění cíle třetího. A je tu i další věc, snad trochu dětinská, která mou mladší část mrzí a mou starší část činí rozmrzelou, a to Vaše nedůvěra ve mně, mé schopnosti a názory. Uznávám, že důvěřovat chaosu je těžké, ale vy nedůvěřujete ani rozumným argumentům, a to jen proto, že Vám je předkládá někdo, kdo vypadá jako dítě a ovládá schopnosti, které se Vám vizuálně nelíbí.

I když to tak nevypadá, nic z toho Vám nemám za zlé. Je to plně lidsky pochopitelné, ale já musím jít dál. Doufám tedy, že na mě nebudete vzpomínat ve zlém. Ani já nikdy nezapomenu na vše, co jste pro mě udělali, a bude-li to v mých silách, budu se zasazovat o Vaše bezpečí.

Přeji Vám na Vaší cestě jen to nejlepší,

s láskou

Vaše Wotsabé

P.S. Kdybyste se mnou chtěli komunikovat, snad to bude možné pomocí zrní a vesmírných slepic.