Char B1 ter

Перший зразок Char B1 ter на заводському дворі, 1938 р.

### Тип двигуна

Рядний, 6-циліндровий, карбюраторний Renault рідинного охолодження, потужністю 307 к.с.

### Тип підвіски

Блокована, на спіральних ресорах

**Char B1 ter** — модернізація французького середнього танка Char B1. У 1937 р. був виготовлений дослідний зразок В1 ter, який одержав додаткову броню, систему горизонтального наведення 75 мм гармати. Після серій випробувань танк пустили у виробництво у травні 1940 року. Було виготовлено три ходові прототипи. Однак було пізно розпочинати великосерійне виробництво через капітуляцію Франції.

## Історія

У березні 1934 р. було прийнято рішення про запуск нового середнього танка Char B1 у серію. Але це не означало, що піхотне командування до кінця їм задоволене. У дітища генерала Естьєна була маса супротивників, які відкрито висловлювали свою позицію. Причин цього було більш ніж достатньо. Для початку бойова маса, що становила 13-15 т спочатку і 19-21 т у проміжному варіанті, на серійному Char B1 досягла 27 т. При цьому з точки зору бойових характеристик, крім наявності короткоствольної 75-мм гармати, Char B1 особливих переваг перед Char D2 не мав. А крім у півтора рази більшої маси та значно більших розмірів, у нього були й інші проблеми.

Один Char D2 обходився французькій армії в 600 тисяч франків (для порівняння, Somua S35 коштував 982 тисячі франків). Що ж до Char B1, то спочатку за нього хотіли взагалі 2,5 мільйона франків, але завдяки "APX" і особисто інженеру Морісу Лавіротту цю суму вдалося зменшити до 1,4 мільйона, а у великій серії вона знизилася ще сильніше - до 1 218 000 франків. Втім, і це були величезні гроші, стільки не коштував на той час жоден інший серійний танк.

Найголовніше ж, що по-справжньому масовим Char B1 стати просто не міг. За всіх проблем 50 танків Char D2 концерн "Renault" виготовив за 9 місяців, а для випуску 32 Char B1 знадобилося більше півтора року, причому 11 машин у результаті виготовили на потужностях "FCM". Рішення зробити дорогий Char B1 основним середнім танком французької піхоти стало великою помилкою. Особливо це проявилося навесні 1940 р., коли з'ясувалося, що необхідної кількості середніх танків французька піхота просто не має.

Винен був не тільки генерал Естьєн. Масла у вогонь підлила і Консультативна рада з озброєнь (Conseil Consultatif de l'Armement, скорочено CCA). 16 січня 1935 р. відбулася нарада, де розглядалася ситуація, що склалася з D2 і B1. На ньому вперше прозвучала думка про те, що в межах маси 20 тонн і з екіпажем із 3 осіб можна зробити танк, аналогічний за характеристиками Char B. Так стартувала програма Char G, яка тривала до початку 1940 р. і закінчилася нічим. Водночас почали знову повертатися до планів щодо Char B2. Вони увінчалися створенням модифікації Char B1 bis, але при цьому 9 квітня 1935 р. у CCA виникла ще сміливіша ідея. Згідно з нею, бойову масу Char B планувалося збільшити до 45 тонн, а товщина його броні зростала до 75 мм. Ці вимоги відповідали специфікаціям на Char B3. І це стало лише початком щонайменше дивної діяльності.

Рада CCA включала достатню кількість прихильників ідей Естьєна. Серед них був і генерал Шедевіль, який із самого початку висловлювався проти Renault FT-17 та інших легких танків, вважаючи, що основою танкової могутності французької піхоти мають стати машини масою 30-35 т. Грунтувався він на бойовому досвіді Першої світової війни.

Ще більш одіозною фігурою в раді був генерал Вельпрі, відомий своїм проєктом надважкого танка Char de Welpry масою 600 т, запропонованим у 1923 р. Пройшло багато років, і Вельпрі став видатним танковим теоретиком і одночасно обійняв посаду генерал-інспектора з танків. При ньому запускалася програма 6-тонного легкого танка, яка еволюціонувала в Renault R35 та FCM 36.

В грудні 1935 р. Вельпрі ініціював програму створення 45-тонної модифікації Char B. Ця програма зрештою призвела до розробки французьких надважких танків, але водночас з'явилася й паралельна гілка розвитку. Роботи за "спрощеною" версією очолив Лавіротт. У ході розробки було реорганізовано підприємство, в конструкторському бюро якого він працював. В 1936 р. танкове виробництво "APX" націоналізували, на його місці з'явилося підприємство "Ateliers de construction de Rueil" (ARL).

Принципово, втім, нічого не змінилося, оскільки діяльність "ARL", як і раніше, в основному зводилася до виробництва башт та робіт з розвитку конструкції Char B1. Для цього в Рюей-Мальмезон був самохідний випробувальний стенд у вигляді Char B1 з серійним номером 101. В армію цей танк не потрапив, оскільки його корпус був виконаний з неброньової сталі. Цій же машині судилося стати вихідною точкою в програмі, яка отримала назву Char B1 ter.

Попередні розрахунки показували, що для отримання необхідної товщини броні не обов'язково доводити бойову масу до 45 тонн. Для отримання необхідних CCA товщини броні бойова маса підвищувалася до 36 тонн. Як експеримент танк 101 довантажили до необхідної маси, зробивши товщі борту корпусу і розмістивши нагорі додатковий баласт. На цій же машині інженери "ARL" випробували нову трансмісію, яка показала цілком задовільні результати.

Після закінчення перших випробувань доля дослідної машини була вирішена наперед. Для того, щоб виготовити Char B1 ter, танк 101 був розібраний, при цьому частину його агрегатів знову використовували. При проєктуванні модернізованого танка Лавіротт максимально використав попередній досвід, особливо отримани при роботі над проєктом Char BL.

На випробування дослідний зразок Char B1 ter вийшов у грудні 1937 р. На противагу Char B1 bis, який мінімально відрізнявся від попередника, новий танк помітно перетворився. Насамперед, це стосується корпусу машини, який отримав бронювання під нахилом. Певні доробки довелося вносити і в конструкцію ходової частини. Оскільки бойова маса порівняно Char B1 зросла на 9 т, довелося ставити на танк ходову частину Char B1 bis, одночасно посилюючи підвіску. Втім, посилення ходової частини, яка спочатку створювалася в розрахунку на в півтора рази меншу бойову масу, не могло продовжуватися вічно, і піди B1 ter в серію проблем з нею уникнути не вдалося б.

Щодо силової установки, то її також запозичили у Char B1 bis. Згідно з розрахунками, на перспективу був потрібен двигун потужністю 350-400 к.с., але і на менш потужному моторі вдалося досягти максимальної швидкості 26,5 км/год. Система наведення NAEDER була не найкращою, оскільки з її допомогою наведенням 75-мм гармати SA 35 на ціль займалося відразу дві людини. Вперше Лавіротт намагався поліпшити ситуацію ще на Char BL, але тоді справа зупинилася на теоретичній стадії. Нова гарматна установка помітно відрізнялася від того, що встановлювалося на Char B1 і B1 bis. По-перше, з'явилася можливість наводити гармату на 5° ліворуч і праворуч, максимальний кут піднесення становив 9°, а відмінювання — 4°. По-друге, наводити гармату по горизонталі міг механік-водій, але це міг робити і його помічник. По-третє, у гармати з'явився приціл. Загалом нова установка нагадувала казематну, яку ставили у фортифікаційних спорудах. Це виявилося і плюсом, і мінусом. Мінус був у тому, що розміри установки 75-мм гармати SA 35 стали більшими. З'явився характерний виступ у верхній частині, який частково перекрив огляд механіку-водію. Водночас творці B1 ter усунули виступ під гарматою, який був дуже проблемним та вразливим місцем.

Після першого етапу заводських випробувань Char B1 ter попрямував до тренувального центру, розташованого в районі Мурмелон-ле-Гран. Випробування розпочалися у квітні 1938 р. та тривали до 30 серпня 1939 р. Перший етап випробувань проходив у квітні — травні 1938 р., під час нього танк пройшов 163 кілометри.

Надалі активність навколо танка дещо вщухла, але знову активізувалася наприкінці 1938 р., а потім уже влітку 1939 р. Пов'язано це з тим, що у озброєнні французької армії почали надходити 47-мм протитанкові гармати 47 mm CA Mle.1937 розробки "APX". Для них броня 60 мм вже не була проблемною. В ідеалі танкам тепер потрібно 80 мм броні. Втім, і концепція Char B1 ter після деяких переробок під ці потреби цілком підходила.

## Конструкція

### Корпус і бронювання

Провівши розрахунки, конструкторське бюро "ARL" дійшло висновку, що при встановленні броні під нахилом можна буде трохи виграти у вазі. Бортову броню встановили під нахилом 25°, одночасно знизивши її товщину до 70 мм. До такої ж величини скоротили порівняно з вихідним завданням і товщину лобового листа. Екіпажу раціональні кути нахилу дещо погіршили життя, оскільки бортовий люк тепер відкидався не вбік, а вниз. Надгусеничні полиці конструктори збільшили і виконали їх з броні. Щоправда, тепер виникав ризик забити ці полиці брудом, що у мороз потенційно могло знерухомити танк. Для поліпшення захисту повітрозабірник радіатора було перенесено з лівого борту корму.