Мандри Котаро (японська казка)

## Мандри Котаро

авно колись у невеликому селі біля моря жив собі неслухняний хлопець на ім’я Котаро, який пускав повз вуха все, що йому радили мати й односельці.

 По смерті матері Котаро так знахабнів, що всі люди його зненавиділи й обминали десятою дорогою. Залишатися в рідному селі було нестерпно, і хлопець надумав стати Момотаро, про якого змалечку наслухався, і зажити в розкошах.

 Отож спродав він хату з усім майном, купив собі човна і, набравши харчів, вирушив на ньому в море.

 На відміну від Момотаро, він не прихопив із собою ні собаки, ні фазана, а плив сам-один. Всюди, куди сягало око, були тільки небо й море, і Котаро незабаром охопив страх.

 Десь через місяць над хвилями показався острівець. Невимовно зрадівши, Котаро підплив до нього й зійшов на берег.

 «Чи є тут чудовиська? І де лежать скарби?» – думав він, заглядаючи у всі закутки, але нічогісінько не знаходив. Острівець здавався безлюдним.Та раптом у траві Котаро помітив щось схоже на іграшковий замок. Нахилив голову, придивився – навколо нього метушилося безліч малесеньких, як мурашки, створінь.

 Котаро нарешті здогадався, що потрапив на острів Карликів, які саме билися між собою. Вояки з кісками, в маленьких, як рисинки, шоломах, верхи на конях завбільшки з квасолину розмахували мечами і пищали, мов комарі.

 Котаро зареготав, схопив пальцями одного вершника – видно, полководця – разом із конем і поставив на долоню. Роздивився його і, вирішивши взяти собі на згадку, засунув у коробочку, а решту війська заходився душити. Карлики кидалися йому на ноги і завдавали дошкульних, як уколи голкою, ударів мечами.

 Врешті-решт Котаро побачив, що на цьому острівці немає якихось дорогоцінних скарбів, і вирішив перебратися на інший. Сів на човен і через кілька днів підплив до другого острівця.

 Але й тут Котаро не побачив ні людей, ні їхніх осель.

 Він уже втратив надію і присів відпочити на пагорбі. Аж раптом до нього підскочила й зупинилась якась тварина, схожа на гнідого коня. Хлопець відразу зміркував, що кінь перенесе його на той кінець острова, і стрибнув йому на спину. В ту ж мить кінь полетів мов куля, а Котаро в обличчя боляче хльоснув вітер.

 На березі якоїсь річки кінь хвилину постояв, а тоді побрався вгору схилом, що заріс деревами з товстими стовбурами. Котаро тремтів – так боявся впасти.

 Аж тут хтось зняв його з коня.

 «Що зі мною буде?» – подумав Котаро.

 В ту ж мить пролунав гучний голос:

 – Ха-ха-ха! На блосі сидить якась дивовижна істота!

 Тоді Котаро здогадався, що потрапив у Країну Велетнів, що їхав верхи на блосі, а вона повзла по нозі одного з них.

 «Тільки б не розчавили мене пальцями!» – подумав переляканий хлопець.

 Велетень поставив Котаро на долоню, забіг у високу, мов гора Фудзі, хату й гукнув:

 – Мамо, я спіймав комашку, схожу на людину!

 «Якщо в них дитина така здоровенна, то яка ж її мати?» – здивувався Котаро і глянув угору. Хтось крутив велике, наче млинове, колесо і пряв нитку, але всього його не було видно.

 – Поклади її в мішечок, щоб не втекла! – порадила мати.

 «Оце попав у халепу!» – стурбовано подумав Котаро і почав шукати в мішечку дірочку, щоб урятуватися.

 На щастя, у шві була тріщина, і Котаро, радий-радісінький, вискочив з мішечка.

 Тікав він щодуху протягом кількох годин, поки нарешті зупинився перепочити під безлюдним, як йому здалося, пагорбом.

 – Я думав, він дременув, а виявляється, сидить біля хати! – промовив той самий велетень і засунув Котаро в коробку завбільшки з комору.

 «Яка жахлива кара спіткала мене за те, що не слухався матері! Навіть жити не хочеться»,– подумав хлопець і гірко заплакав, а тоді відкрив коробочку з карликом – мовляв, погомоню з ним і трохи смуток розвію. .

 Та дивна річ – карлик був мертвий.

 «Видно, навіть карлики не можуть знести ганьби і відбирають собі життя. А я, дурний, терплю такий сором!»–дорікнув собі Котаро і знову розпачливо захлипав.

 Через якийсь час його вийняли з коробочки й поставили на величезну долоню. Він прислухався, чує – його продають хазяїнові балагана.

 Після того Котаро возили вулицями галасливого міста й за невеликі гроші показували людям.

 – Дивіться, дивіться на хлопчика, який не слухався мами і через те став отакий маленький! – від ранку до вечора кричав хазяїн балагана.

## Виноски

Біб, соломинка та вуглинка  ♥
Соломинка  ♥
Вдячна журавка  ♥
Чарівний каптур  ♥
Лисиця і танукі  ♥
Три амулети  ♥
Сандалії – скороходи  ♥
Черепаха й кабан  ♥
Три мости  ♥
Як сосна кашляла  ♥
Рибалка Урасіма Таро  ♥
Ловець качок Гомбей  ♥
Як чоловік сповіщав про пожежу  ♥
Момотаро, або Хлопчик-Персик  ♥
Як Жаби подорожували  ♥
Як чудовиська ділили скарби  ♥
Про батька і вірного сина  ♥
Брехун з брехунів  ♥
Мавпи й божество Дзідзо  ♥
Як мишку віддавали заміж  ♥
Пригода на мосту Купуймісо  ♥
Як чоловік позбувся бородавки  ♥
Щастя з неба і з-під землі  ♥
Горобчик Одрізаний Язичок  ♥
Іссумбосі, або Хлопчик-Мізинчик  ♥
Як невістка провчила скупу свекруху  ♥
Про вельможу, що був охочий до балачок  ♥
Дивовижний барабан  ♥
Як заєць помстився танукі  ♥
Як чоловік змітав з неба зорі  ♥
Чому морська вода солона  ♥
Як собака перетворився на чайник  ♥
Про божество Дзідзо, якому смакували коржики  ♥
Сонько Нетаро  ♥
Як послушники перехитрили скупія-настоятеля  ♥
У Мишачій країні  ♥
Садівник-чарівник  ♥
Небесний ланцюг  ♥
Як баба перетворилася в мале дитинча  ♥
Як сини ходили по груші  ♥
Про чоловіка й жінку, що любили рисові коржики  ♥
Риба-наречена  ♥
Сон ґедзя  ♥
Таро-Силач  ♥
Як придорожній стовп був свідком  ♥
Вітри й дітвора  ♥
Отруєні коржики  ♥
Щуряча сутра  ♥
Озеро Залиш  ♥
**Мандри Котаро**  ♥
Найкращий скарб  ♥
Казка про вовчі вії  ♥
Діва місяця  ♥
Сонна трава  ♥
Чарівний плащ Тенгу  ♥
Вдячні статуї  ♥
 **Інше** | Шаблон:Японські казки ♡ Шаблон:Англійські казки ♡ Шаблон:Естонські казки ♡ Шаблон:Фінські казки ♡ Шаблон:Чукотські казки ♡ Шаблон:Українські казки ♡ Шаблон:Українські гуцульські казки ♡ Шаблон:Грузинські казки ♡ Шаблон:Литовські казки ♡ Шаблон:Китайські казки ♡ Шаблон:Індіанські казки ♡ Шаблон:Чеченські казки ♡ Шаблон:Тибетські казки ♡ Шаблон:Алтайські казки ♡ Шаблон:Інгуські казки ♡