Ferran Rañé

**Ferran Rañé** és un actor català. Al 2016 s'incorpora a Merlí interpretant al Manel Millán durant una temporada.

## Biografia

Després de cursar estudis a l'Institut del Teatre de Barcelona, l'any 1970 inicia la seva carrera professional incorporant-se al grup Els Joglars. Participa activament dins aquesta companyia en cinc espectacles consecutius (1970-77). A aquella època el signe d'identitat d'Els Joglars era la creació col·lectiva dels seus treballs, no partint d'un guió previ, sinó de propostes per anar construint els espectacles a través d'improvisacions i de les decisions de tot el grup. La direcció escènica d'aquelles obres correspon a Albert Boadella. L'any 1977 tots els membres d'Els Joglars són imputats per un delicte d'injúries a les Forces Armades i condemnats en Consell de Guerra com a autors de l'espectacle *La Torna*. Ferran Rañé, de la mateixa manera que Albert Boadella, decideix traslladar-se a França i no tornar fins al cap d'un any, quan els quatre joglars empresonats són indultats i surten de la presó.

Durant la seva estança a França, va fundar amb Elisa Crehuet i altres companys la companyia Tossal-teatre i va estrenar a Barcelona, utilitzant un altre nom artístic (Joan Dupont), l'espectacle *D'aquí a cent anys tots "calvos"* (1979). Més tard s'incorporaria a Dagoll Dagom, companyia especialitzada en espectacles musicals. Primer ho va fer com a membre de l'equip de direcció i com a actor, per crear *Glups!* (1983), musical elaborat a partir dels còmics de Gerard Lauzier. A continuació va protagonitzar *El Mikado* (1986). La seva interpretació de Ko-Ko en aquell espectacle constitueix un primer èxit personal després de quinze anys de treballs grupals. A partir d'aquí, desenvolupa una carrera en solitari alternant teatre, cinema i televisió. Al seu historial han destacat personatges com Makinavaja a *Makinavaja, el último choriso* (1989). Per aquell treball al teatre, va rebre l'any 1990 el Premi de la Crítica de Barcelona, com a millor actor de la temporada.

A la Televisió de Catalunya (TV3) va protagonitzar durant tres temporades *Quico el progre* (1992-95), que també tenia el seu origen en un còmic homònim de J.L. Martín. Per aquesta interpretació va rebre l'any 1993 el Premi de l'AADPC.

Ha encarnat personatges de Shakespeare, interpretant a Falstaff (*Les alegres casades de Windsor*, 1994), Lucio (*Mesura per mesura*, 1998), o Esbarzer (*Molt soroll per no res*, 1999). Per aquests dos últims treballs, va rebre el Premi de la Crítica de Barcelona l'any 2000. S'ha ficat a la pell de personatges de Txékhov; Txebutykin (*Les tres germanes*, 2004) i Gaev (*L'hort dels cirerers*, 2010). Va ser especialment destacada la seva interpretació del pallasso català Charlie Rivel, primer per el teatre (*Uhhh!*, Teatre Nacional de Catalunya, 2005) i més tard pel cinema (*El pallasso i el Führer*, d'Eduard Cortés, 2007). Va ser cofundador i director del trio Las Veneno a quatre espectacles (1989-94). Ha treballat per a TV3 (Quico el progre 1992-5, La Riera (sèrie) 2013-15, Merlí (sèrie) 2016…) i per a la majoria de cadenes televisives de l'estat espanyol en un bon nombre de sèries i telefilms (*Locos por la tele*, 1990-91; *El comisario*, 2002; *Doctor Mateo*, 2011, *Buscando el Norte*, 2016; Tiempos de Guerra, 2017; etc.) Per altra banda, *Gatos en el tejado* (TV1, 1988), *Tocat de l'ala* (TV1, 1997-8), o *Majoria absoluta* (TV3, 2002-4) són algunes de les seves col·laboracions per a la televisió amb l'autor i director Joaquim Oristrell.

Ha alternat els treballs d'encàrrec amb els seus projectes propis, mitjançant la seva companyia Esfera Espectacles, entre els quals destaquen els dos espectacles de Jean Claude Carrière, *Busco el senyor Ferran* (*L'Aide memoire*, 1996) i *La controversia de Valladolid* (2005).

Al cinema ha treballat amb directors com Fernando Trueba, Javier Ruiz Caldera, Enrique Urbizu, Laura Mañá, Vicente Aranda, Antonio Chavarrías, José Luis Cuerda, Francesc Bellmunt o Judith Colell, i ha alternat el drama amb l'humor, sent aquest darrer el gènere que més ha desenvolupat. També ha impartit classes de *gag* a Barcelona (Institut del Teatre, 1986), Madrid (Proyecto Piamonte, 1991) i Buenos Aires (Universitat, 1983).