ATA

== ATA konvencijas darbības
joma ==
Tajā brīdī, kad preces fiziski šķērso kādas valsts muitas robežu (vai
muitas savienības – ūnijas robežu, kā tas ir ES), atbilstoši šīs valsts
likumdošanai, par precēm ir jānomaksā ievedmuitas maksājumi. Bet daudzos
gadījumos preču ievešana nenotiek ar mērķi, izlaist preces brīvam apgrozījumam
ievešanas valsts iekšējā tirgū, kas attaisnotu iepriekš minēto muitas maksājumu
iekasēšanu.

Bieži vien nepieciešams ievest preci valstī uz laiku, ar mērķi:

Ø  veikt preču apskati
(preču paraugi);

Ø  izmantot kā darba
rīku (piem. ceļu būves tehnika, filmu uzņemšana); vai

Ø  izmantot kā
eksponātu gadatirgos un izstādēs.

Šajos gadījumos preci ieved ar nolūku pēc to pielietošanas preces atkal
izvest. Līdz ar to, iekasējot ievedmuitas maksājumus par precēm, kas ievestas
uz laiku, tie būtu atkal jāatmaksā, kad preces atkal tiktu izvestas no valsts

Stambulas konvencijā ir noteikti sekojoši mērķi un darbības
pamatprincipi:

1.      radīt vienotu
instrumentu preču pagaidu ievešanas formalitāšu vienkāršošanai un harmonizēšanai,
aizvietojot visas līdz šim (1990.gads) spēkā esošās Konvencijas vai
Rekomendācijas ar vienotu pagaidu ievešanas kārtību;

2.      ekonomiskie
aizliegumi un ierobežojumi šādiem pārvadājumiem netiek piemēroti, jo tie, kā
tirgus aizsardzības instruments, ir attiecināmi tikai uz precēm kas tiek
izlaists brīvam apgrozījumam valsts iekšējā tirgū;

3.      katrs Konvencijas
pielikums nosaka preču pagaidu ievešanu kādam noteiktam, īpašam nolūkam, piem.
Pielikums B.1. attiecas uz precēm, kuras eksponē vai izmanto gadatirgos vai
izstādēs;

4.      uz laiku un bez
muitas u.c. maksājumiem ievestās preces nevar palikt pagaidu ievešanas valstī
bezgalīgi ilgi, šo preču atpakaļizvešanas (reeksportēšanas) termiņš ir noteikts
atsevišķi katrā Konvencijas pielikumā;

5.      preces jāizved
atpakaļ (jāreeksportē) uz valsti, no kuras tās tika nosūtītas, tās nedrīkst
pakļaut nekādām izmaiņām, izņemot to dabīgo nolietojumu.

Apkopojot iepriekš teikto, ATA konvencijas mērķis ir atvieglot preču
pagaidu ievešanu konvencijas dalībvalstīs, nepiemērojot tām muitas u.c. nodokļu
maksājumus. Tas arī nosaka pašas ATA karnetes (kā dokumenta) saturu un formu,
funkcionāli apvienojot tajā gan muitas dokumentu preču pagaidu ievešanai, gan
pilnvaroto asociāciju (kuras izsniegs karnetes un galvojuma nodrošinājumu
muitas iestādēm) tiesību un pienākumu aktu. Konvencijas nozīmīgums ir apstāklī,
ka karnetes aizvieto nacionālos muitas dokumentus (muitas procedūru „Ievešana
uz laiku”) un kalpo par finansiālo saistību (ievešanas maksājumu) nodrošinājumu
visām uz laiku ievestajām precēm (atšķirībā no TIR konvencijas maksimāli
iespējamā galvojuma summa rekomendēta 25 000 $ () apmērā). Līdz ar to ATA konvencija, daļēji
dublējoties ar jau apskatītām KIOTO un TIR konvencijām, harmonizē un vienkāršo
kontroles un uzskaites formalitātes plašā muitas darbības jomā.

Konvencija sastāv no divām daļām: pamatteksta, kas satur konvencijas
galvenos principus, un pielikumiem, no kuriem katrs paredz pagaidu ievešanas
atvieglojumus noteiktai preču kategorijai vai ievešanas gadījumam.

== ATA konvencijas darbības
pamatprincipi ==
Līdzīgi kā TIR konvencijā arī šeit darbojas starptautiskā galvojuma
princips. Katras apskatāmās konvencijas dalībvalsts muitas administrācija
apstiprina ATA karnešu izdevēju un/vai galvotāju institūciju savā valstī, kam
jābūt starptautiskā karnešu izsniedzēju un galvotāju tīkla asociācijas sastāvā.
Starptautiskā karnešu izsniedzēju un galvotāju tīkla asociācija uzņemas
atbildību nomaksāt tās valsts muitas iestādēm, kurā šādas institūcijas
izveidotas, jebkurus ievešanas muitas maksājumus saistībā ar preču ievešanu ar
ATA karnetēm, kuras ir izsniegušas citu valstu pilnvarotās institūcijas (līguma
dalībnieces).

Kā jau teikts, katrai pilnvarotajai institūcijai (tādas katrā valstī
var būt vairākas) līgumslēdzējas puses valsts muitas administrācija izsniedz
atļauju. ATA konvencija paredz divus atļauju veidus. Viens attiecas uz ATA
karnešu izsniegšanu tajā paša Līguma dalībvalstī, bet otrs – uz saistību
uzņemšanos par tām maksājumu summām, kuras piedzen muitas iestādes atbilstoši
konvencijas prasībām.[1] Tāpēc konvencijas tekstā izšķir “izsniedzējas”
un “galvotājas” institūcijas. Tomēr, praksē muitas dienesti parasti abas šis
funkcijas piešķir vienai un tai pašai institūcijai. Lielākajā daļā ATA
konvencijas dalībvalstu, tai skaitā Latvijā, minētās funkcijas uzņemas un tiek
uzticētas nacionālajām Tirdzniecības rūpniecības kamerām.

Tāpat kā TIR sistēmā katra ATA karnete (skat. 1.attēlu) ir numurēta
(tas attiecas uz visām karnetes lapām) un sastāv no dažādu krāsu lapām –
izvešanas (eksporta) un atpakaļievešanas (reimporta) lapām dzeltenā krāsā,
ievešanas (importa) un atpakaļizvešanas (reeksporta) lapām baltā krāsā, kā arī
tranzītam paredzētajām lapām zilā krāsā. Arī šīs lapas, tāpat kā TIR sistēmā,
ir noplēšamas, ar karnetē paliekošu pasakni. Karnetes darbība ir limitēta
laikā, parasti to izsniedz uz izstādei vai darbībai nepieciešamo laiku, bet
maksimālais termiņš nedrīkst pārsniegt vienu gadu.

ATA karnetes darbības shēma (skat. 2.attēlu) ir ļoti līdzīga TIR
karnetes darbības shēmai:

Ø  pēc ATA karnetes
saņemšanas nacionālajā galvojuma organizācijā, tās īpašnieks (turētājs) to
aizpildīta un uzrādot kravu iesniedz nosūtītājā muitas iestādē;

Ø  nosūtītāja muitas
iestāde pārbauda vai pavaddokumentos minētais atrodas uzrādītajā
transportlīdzeklī, jeb preču atbilstību pavaddokumentiem, noplombē kravu, atver
ATA karneti un nosūta kravu uz robežas jeb izvešanas muitas iestādi, tās
izvešanai no valsts;

Ø  izvešanas muitas
iestāde pārbauda vai muitas nodrošinājums un kravas nodalījums ir neskarts,
aizpilda dzeltenās lapas muitas kontrolei paredzētās ailes un pasakni, izņem
(noplēš) to, atstājot pasakni karnetē un nosūta kravu uz pirmās tranzītvalsts
iebraukšanas muitas iestādi;

Ø  tranzītvalsts
iebraukšanas muitas iestādē pārbauda muitas nodrošinājumu un aizpilda zilās
lapas muitas kontrolei paredzētās ailes un pasakni, izņem (noplēš) to, atstājot
pasakni karnetē, un nosūta kravu uz tranzītvalsts izbraukšanas muitas iestādi;

Ø  tranzītvalsts
izbraukšanas muitas iestādē veic tās pašas darbības (kravas valdītājs var
izmantot arī citus nacionālajā vai starptautiskajā likumdošanā paredzētos
tranzīta procedūras izpildes veidus);

Ø  minētās darbības
atkārtojas līdz kravas nosūtīšanai uz saņēmējas valsts saņemšanas
(importēšanas) muitas iestādi;

Ø  saņemšanas
(importēšanas) muitas iestādē aizpilda baltās lapas muitas kontrolei paredzētās
ailes un pasakni, izņem (noplēš) to, atstājot pasakni karnetē, pārbauda muitas
nodrošinājumu, noņem to, pārbauda preču atbilstību karnetē norādītajam un dod
atļauju preču izmantošanai paredzētajiem mērķiem, pēc saviem ieskatiem,
pakļaujot vai nepakļaujot kravu citiem muitas kontroles pasākumiem;

Ø  pēc kravas
izmantošanas paredzētajiem mērķiem tā tiek uzrādīta saņēmējas valsts
nosūtīšanas (reeksportēšanas) muitas iestādē, kura veic kravas atbilstības
pārbaudi, uzliek tai muitas nodrošinājumu un nosūta uz saņēmējas valsts
izvešanas muitas iestādi;

Ø  saņēmējas valsts
izvešanas muitas iestādē un tranzītvalstu muitas iestādēs notiek iepriekš
aprakstītie kontroles pasākumi, galarezultātā krava tiek nosūtīta nosūtītājas
valsts atpakaļievešanas (reimporta) muitas iestādei;

Ø  nosūtītājas valsts
atpakaļievešanas (reimporta) muitas iestādē noslēdz karneti un nodod to atpakaļ
tās īpašniekam (turētājam);

Ø  karnetes īpašnieks
(turētājs) noslēgto karneti nodod nacionālajā galvojuma organizācijā kā
apliecinājumu preču atpakaļievešanai nosūtītājā valstī un procedūras izpildei.

Pamatā ATA konvencija tiek izmantota preču pārvietošanai uz izstādēm un
prezentācijām, līdz ar to netieši vērsta uz starptautiskās tirdzniecības
veicināšanu. Starptautiskā tirdzniecība ir ļoti dinamisks process, kur viss
strauji mainās un tik pat elastīgai jābūt muitošanas sistēmai. Uz izstādēm tiek
vesti preču paraugi (nevis preču partijas), kas pamatā nav domāti realizācijai,
bet, ja izstādes laikā ievestajam paraugam uzrodas pircējs, tad arī tas ir
izdarāms, tikai veicot attiecīgas darbības. Šajā gadījumā prece ir jāatmuito
(piemērojot muitas procedūru „Izlaišana brīvam apgrozījumam”), noformējot
muitas kravas deklarāciju un samaksājot paredzētos muitas maksājumus. Ja
atmuitota tiek visa ar ATA karneti ievestā prece, ATA karnete tiek slēgta, ja
tiek atmuitota tikai daļa no ievestā daudzuma, muitas amatpersona karnetē veic
attiecīgās darbības apliecinošus ierakstus.

Ļoti vispārinātā veidā varētu teikt, ka TIR karnete ir „brīvbiļete
braucienam uz vienu pusi”, ATA karnete ir „brīvbiļete braucienam turp un
atpakaļ”. Atšķirībā no TIR sistēmas, kontrole tiek veikta arī nosūtītājā
valstī, jo tā „gaida” izvesto preču atvešanu atpakaļ, tātad prece tiek
kontrolēta gan nosūtīšanas, gan saņemšanas valstī.

[1] ATA Konvencijas. 1. un 6.pants.