Människor

Människorna var de Senare Födda. De uppsteg först i den Yttersta östern under Första åldern. Där, i ett land kallat Hildorien, vaknade de upp och fann en vild kontinent. Det dröjde en tid innan de mötte de Förstfödda, alverna. Det var alverna som gav dem namnet hildor (Efterföljarna), fastän de nu oftare kallas vid quenyanamnet atan (pl. atani), eller sindarinbeteckningen adan (pl. edain), vilka båda betyder "det andra folket".

Människorna skiljer sig på många sätt från alverna. Den mest framträdande skillnaden är att de har ”Dödens gåva”. Människorna är dödliga och framlever sina korta liv med en glöd och en lidelse som ingen annan ras har. De är också ett brokigt släkte, ofta ofullkomliga och ömtåliga. Till skillnad från de Förstfödda är de sårbara för sjukdomar och extrema temperaturer, men i gengäld drabbas de sällan av livsleda.

Det finns två stora grupper av människor: högmännen, som vanligen kallas edain, och vanliga människor. De sistnämnda slöt sig inte samman med alverna i krigen mot Morgoth. Några talar om nordmännen som en tredje grupp, mellanmännen. De är nära släkt med edain, men fick aldrig del i kontakten eller alliansen med alverna.

Högmännen är mycket stora. De är mellan 190 och 200 cm långa och väger mellan 100 och 130 kg. Deras grova benstomme och kraftiga muskulatur ger dem ett imponerande utseende. Bara noldoralverna kan mäta sig med dem i styrka, men de är inte lika smidiga och spänstiga som alverna. Högmännen har mörkbrunt eller korpsvart hår, blå, grå eller svarta ögon och ljus hy. De med rent blod lever i 250-300 år.

De vanliga människorna är mer flertaliga och sämre lottade. De är kraftigt byggda och ganska kortväxta (150 till 190 cm), och har utvecklat en mängd olika typer. Hår- och hudfärg varierar från mörkaste brunt och svart till de ljusaste nyanserna av blont och vitt. Till skillnad från högmännen har många lågmän skägg och mustasch. De utgör den stora majoriteten av Midgårds människofolk.

## BEORNINGAR

Denna grupp av storväxta människor, som också kallas beijabar eller bajaegahar, har ett komplicerat ursprung. De tillhör en gren av nordmännen som är nära besläktad med skogsmännen, sjöfolket och folket i Dalen i Rhovanion. De bildade tydligen en egen grupp i äldre tid, troligen innan nordmännen utvandrade från Eriador. De är få till antalet och har ibland tolkats som en klan snarare än som ett eget folk. Kulturellt, och i viss mån kroppsligen, är de dock unika.

**Kroppsbyggnad:** Beorningarna är de mest storväxta av
nordmännen. De är kraftigt byggda. Männen är mycket
håriga. De väger ca 110 kg. Kvinnorna väger ca 70 kg.

**Hår- och hudfärg:** De är ljushyade, men till skillnad från
de flesta nordmän, som är blonda, har de rött hår.

**Tålighet:** Beorningar behöver bara sova två gånger på
tre dygn.

**Längd:** Männen är ca 190 cm, kvinnorna 170 cm.

**Livslängd:** 80-100 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Vilda djur angriper inte beorningar
om de inte blir medvetet provocerade.

**Dräktskick:** De är extremt håriga och vanan att gå
klädda i pälsverk gör att de ser ”djuriska” ut. De föredrar
kraftiga tunikor, ärmlösa jackor och yllebyxor med benläder.
De använder sällan rustningar av något slag.

**Svagheter och fruktan:** De undviker civiliserade områden.

**Levnadssätt:** Beorningarna lever traditionellt i små
grupper eller enstaka familjer på välskötta egendomar. En
del, t.ex. Beorns ätt, föredrar att leva i lågländerna, men de
flesta håller till bland Dimmiga Bergens och Grå Bergens
bergspass och sluttningar. Var de än bor gör de lite väsen av
sig. Beorningfamiljerna sköter både sig själva och sina
egendomar med hjälp från en mängd vänligt sinnade djur.
De är medlemmar av hushållet och kan verka tama för en
utomstående. Männen lämnar sina egendomar under långa
tider för att delta i militära, religiösa och sociala angelägen-
heter.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** Religionen kretsar kring den uråldriga Björn-
kulten (rh. Bairakyn). Kultens överhuvud, eller Waildanbair
(Härskarbjörn), är också hela beorningklanens ärftliga le-
dare och den främste av de berömda formskiftarna. I sina
avskilda ceremonier tar dessa människor skepnaden av
björnar, och återskapar sina uråldriga legender och hjältesa-
gor i komplicerade dansritualer. Dessa sammankomster
sker på särskilda heliga platser, som har anknytning till deras
skyddsvala Orome, som de kallar Araw.

**Uppträdande:** Beorningarna är enstöringar av naturen,
men de uppskattar de enstaka tillfällen då de umgås med
andra. De är vanligtvis tysta och inåtvända, men kan bli
generösa, hjärtliga och bullriga i andras sällskap. Deras
djupa, mullrande skratt är legendariskt. Beorningarna är
vildsinta och ofta okontrollerbara krigare. Det gäller särskilt
de sällsynta formskiftarna. De har en tendens att förvandlas
till björnar när de blir rasande eller överstimulerade. Som
björnar kan de anfalla med en väldig styrka, men de styrs
nästan bara av en enkelspårig instinkt.

**Språk:** Beorningarna har två sätt att meddela sig med
varandra: deras vanliga språk atliduk (nivå 5), och ett signal-
system som kallas waildyth (nivå 5). Waildyth kan användas
för att meddela sig över stora avstånd utan att avslöja sig,
eftersom ljuden är variationer på vildmarkens ljud — djur-
läten, vindsus och liknade. De flesta beorningar behärskar
också väströna (nivå 5) och skogsmännens språk nahaiduk
(nivå 5).

**Fördomar:** Beorningarna hatar orcher, ulvar, troll, jättar
och drakar.

**Yrkesbegränsningar:** Beorningar blir aldrig trollkarlar.
Några få är formskiftare och kan ta björnskepnad, men de
har inte full kontroll över formförändringen. De har en fär-
dighet, Byta skepnad, som stiger två nivåer för varje rang de
uppnår. Varje nivå ger dem bonus när de försöker byta
skepnad, eller stå emot en ofrivillig formförändring när de
blir upprörda, t.ex. att förbli i människoform sedan de har
blivit sårade i strid. Den här färdigheten är bara tillgänglig för
beorningarnas ädlingar. Den behandlas som andra andra-
handsfärdigheter och alla slag avgörs på tabellen för Fast
manöver (MT-2).

**Bakgrundspoäng:** De beorningar som lämnar sin
slutna kultur anses vara speciella, och får fem bakgrunds-
poäng.

## BONDEBEFOLKNING

Bondebefolkning är en övergripande term för landsbygds- befolkningen i Eriador och Gondor, nordvästra Midgårds vanliga människor. Dessa folk har olika andelar haradan, dunlänning, nordman och dunadan i sig.

**Kroppsbyggnad:** Alla typer, men oftast normal. Männen

väger ca 80 kg, kvinnorna ca 65 kg.

**Hår- och hudfärg:** Hudfärgen varierar från ljus till brun-

bränd eller olivfärgad. Hår och ögon kan ha alla färger.

**Tålighet:** Normal.

**Längd:** Männen är ca 185 cm, kvinnorna ca 165 cm.

**Livslängd:** Normal, 60-80 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Inga.

**Dräktskick:** Praktiska kläder av ylle och linne, inklusive
rockar, stövlar m.m. I varmare områden används tunikor. I

kyligare klimat bär man byxor eller benläder.

Fruktan och svagheter: Inga, frånsett vidskeplighet

**Levnadssätt:** Bondebefolkningen är vanligen jordbrukare och herdar. De har liten kontakt med områden utanför
byn eller trakten.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet eller mödernet.

**Religion:** Olika stillsamma riter. De flesta vördar traktens
andar, men huvudkulten är riktad mot Eru och Valar. Araw
(Orome) är de vanliga människornas skyddsgud.

**Uppträdande:** Praktiska, flitiga, tystlåtna, lojala och ofta
blyga.

**Språk:** Det allmänna umgängesspråket väströna (nivå
5) är deras modersmål, men lokala dialekter är vanliga.

**Fördomar:** Bondfolk är misstänksamma mot främ-
lingar, och fruktar dem ibland. De hatar endast orcher och
ulvar.

**Yrkesbegränsningar:** Bondfolk blir aldrig verkliga troll-
karlar. Barder, andebesvärjare och utbygdsjägare är mycket
sällsynta.

**Bakgrundspoäng:** Fem bakgrundspoäng.

## DORWINDRIM

Dorwindrim lever i Carnens floddal och i det område som
sträcker sig söderut från floden ned till den nordvästra stran-
den av sjön Rhun — det land som kallas Dorwinion. De är en
blandning mellan nordmän och österlänningar.

**Kroppsbyggnad:** Dorwindrim är något mer storväxta än
de flesta andra vanliga människor. Männen väger ca 80 kg
och kvinnorna 60 ka. De är ganska grovlemmade och har
breda anletsdrag, med undantag för deras smala näsor och
ögon.

**Hår- och hudfärg:** Deras ljusa, gulaktiga hy är unik. De
har matta, vanligtvis bruna, ibland blå eller gröna ögon, och
rakt, brunt hår.

**Tålighet:** Normal.

**Längd:** Männen är ca 180 cm, kvinnorna 155 cm.

**Livslängd:** 60-80 år.

Motståndskraft: Normal.

Speciella förmågor: +30 i bonus vid motståndsslag mot gift. +15 i Skådespel och Talförmåga. +10 vid Rodd-
manövrar.

**Dräktskick:** Ett brett urval av ylle- och linnetyger. De klär
sig i skjorta och byxor, och smyckar sig sparsamt.

Fruktan och svagheter: Inga.

Levnadssätt: De är handelsmän och flodfarare som
lämnade sitt nomadiserande liv för ett, om än lantligt, stads-
liv. Dorwinion är känt för sina fina viner och starka oljor.
Landet är täckt av vin- och olivgårdar som ger de främsta
inkomstkällorna: druvor, oliver, vin och olivolja. Ytterligare
inkomster kommer från sjön Rhun: snäckskal, mat och
färgstoff ger dorwindrim en hel del pengar.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet eller mödernet.

**Religion:** Dorwindrims religion är en viktig och stabil del
av deras kultur. Den håller samman folket, som saknar
gemensamma lagar och likställer auktoritet med makt. Reli-
gionen är centrerad kring stammens och klanens ”totem” (l.
Igana), heliga symboler som representerar hjältar som upp-
höjts till gudar. Hjältarna tros ha makt över de platser de
påverkade i livet och över sina ättlingar. Därför bevakar
familjen eller klanen sitt område av religiösa skä . Totemen
är också av största betydelse eftersom de tro: ha verklig
makt och vara den enda kontakten med den hjälte de
representerar.

**Uppträdande:** Dorwindrim är kända för sin härdiga och
öppna läggning. De uppskattar starka drycker och goda
historier och tar alla tillfällen att fira. Deras speciella, rung-
ande skratt och fysiska närhet, t.ex. kramar, bidrar till ryktet
om deras vänlighet. Men det kan bedra. En dorwinier tycks
ofta stå en mer nära än han verkligen gör. Dorwindrim är
mycket trogna mot sina vänner och korthuggna eller
grymma mot fiender.

**Språk:** Dorwindrim är väl hemmastadda i handelssprå-
ken i nordvästra och mellersta Midgård. De talar flytande
väströna (nivå 5) och logathig (nivå 5). Det senare är deras eget språk. Eftersom de ofta har samröre med skogsalverna

har många någon kunskap i betheur eller sindarin (nivå 3).

**Fördomar:** Som upptäckare, handelsmän och resenärer

har de lärt sig mycket om andras levnadssätt, och de trivs i

sällskap med de flesta av både alvernas och människornas

folk.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fem bakgrundspoäng.

## DUNEDAIN

Dunedain är ättlingar till de edain som slog sig ned i öriket
Numenor i Andra Åldern. Det var deras numenoritiska för-
fäder som koloniserade och erövrade stora delar av Mid-
gård. När Ön i Väster sjönk i havet vid Numenors fall, år 3310
i Andra Åldern, överlevde två grupper: de svarta numenori-
terna och de trogna dunedain. De senare grundade Arnor
och Gondor, Rikena i Exilen. Som alla sina bröder har de
droppar av blod från alver och maiar i sina ådror.

**Kroppsbyggnad:** Högresta och starka. Männen väger
ca 110 kg, kvinnorna 75 kg.

**Hår- och hudfärg:** Ljushyade med svart eller mörkbrunt
hår. De har grå, nötbruna, blå eller gröna ögon.

**Tålighet:** Utomordentlig.

**Längd:** Männen är ca 195 cm, kvinnorna 180 cm.

**Livslängd:** 100-300 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Inga.

**Dräktskick:** Dyrbara och välgjorda kläder med särskilt
välgjorda kragar. Dunedain i Gondors lågländer går klädda i
tunikor och bär sällan benkläder. De som lever i kyligare
klimat har mer kläder. De tycker om fjädrar och vita symbo-
ler på mörk botten.

Fruktan och svagheter: Dunedain fruktar Döden, för
de är väl medvetna om sina många färdigheter och möjlig-
heter.

Levnadssätt: Främst kring stora städer och byar.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De gifter sig ofta
med män och kvinnor från andra folk. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** Återhållsam och personlig. Dunedain vördar
�

Eru och alla Valar, särskilt Manwe, Orome och Varda. De har
omfattande begravningsritualer som innefattar mumifie-
ring.

**Uppträdande:** Adla, självsäkra, otåliga, stolta, och ofta
högmodiga.

**Språk:** Deras modersmål är egentligen adunaiska (nivå
4), men de flesta talar väströna (nivå 5). Många talar också
sindarin (nivå 4) och lite quenya (nivå 1).

Fördomar: Dunedain hatar piraterna, som de ger skul-
den för Ättefejden, Gondors inbördeskrig. De föraktar också
de svarta numenoriterna. Dunlänningarna, haradrim, ulvar
och orcher har alltid varit deras fiender.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Dunedain är traditionsbundna och
välutbildade. De har ett strikt och välorganiserat samhälle.
Det ger dem bara tre bakgrundspoäng.

## DUNLÄNNINGAR

Den här gruppen vanliga människor, som också kallas
"bergsfolket”, lever av hävd i kullarna och högländerna
väster om Anduin. De flesta har blivit bofasta jordbrukare
och herdar och de utgör den största delen av Eriadors
befolkning. Några håller fast vid sin gamla livsstil och bor på
bergssluttningarna och i dalarna.

**Kroppsbyggnad:** De är normalt eller kraftigt byggda,
grovhuggna och med liten kroppsbehåring. Männen väger
ca 90 kg, kvinnorna 70 kg.

**Hår- och hudfärg:** De har solbränd eller rödblommig hy
och brunt hår.

**Tålighet:** De är utmärkta bergsklättrare och tar sig fram i
svår terräng med liten extra ansträngning.

**Längd:** Männen är ca 190 cm, kvinnorna 175 cm.

**Livslängd:** Kort, 50-80 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** +20 vid Klättrings- och Akrobatik-
manövrar. +20 vid Talförmåga och Skådespel.

**Dräktskick:** Grova ylle- och skinntunikor med benläder.
De klär sig också i grova kappor, korta rockar och skinn-
hattar.

Fruktan och svagheter: De är vidskepliga och särskilt
rädda för Mörkret och för jordens och växternas andar som
kommer fram på natten.

**Levnadssätt:** Dunlänningarna är herdar, jägare och
samlare som lever i storfamiljer och bor i byar.

**Äktenskapsmönster:** Vidskepliga ritualer knutna till en
stor mängd hämndlystna smågudar. Många är vagt base-
rade på dunlänningarnas egendomliga uppfattning av Valar.
Berättelser och lagar hålls vid liv i muntliga traditioner. Offer
är vanliga och prästerna är både vördade och fruktade.

**Uppträdande:** Misstänksamma och självupptagna,
men ändå pratsamma och livliga. De älskar att prata,
skratta, sjunga och skrika.

**Språk:** De talar sitt modersmål dunael (nivå 5) och väst-
röna (nivå 4). Dunael skrivs sällan, för tonvikten ligger vid
muntlig berättarkonst och uppträdanden av olika slag.

**Fördomar:** Dunlänningarna hatar i allmänhet rohirrim
och woser mer än något annat, men de ogillar också dune-
dain, dvärgar och orcher.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fyra bakgrundspoäng.

## HARADRIM

Haradrim är ett samlingsnamn för de folk som lever i de
stora öknar och halvöknar som breder ut sig söder om
Harondor och Mordor, det land som kallas Harad. Eftersom
det är ett vilt och ogästvänligt land, finns den största delen av
befolkningen vid kusten, floderna och havsbukterna. Men
det är bara en liten del av Harad som är verklig öken, och
små grupper har slagit sig ned eller drar omkring över hela
området. Haradrim (s. sydmän) kallas också sydröner eller
haradwaith, vilket också är ett ord som syftar på deras land.

**Kroppsbyggnad:** /Yorra och mellersta öknarna — De
flesta är små och seniga, särskilt de som lever i öppen
terräng. Männen väger ca 65 kg, kvinnorna 50 kg.

Kustområdena och Bortre Harad — De flesta är besläk-
tade med Mumakans män. De är långa och seniga. Männen
väger ca 90 kg, kvinnorna 70 kg.

**Hår- och hudfärg:** De nordliga stammarna har ljus eller
normal gråaktig eller brun hy, rakt svart hår och mörkbruna
ögon. De sydligare folken har mörkt grå, brun eller svart hy,
rakt eller krulligt svart hår och mörkbruna eller svarta ögon.

**Tålighet:** Haradrim kan färdas långa sträckor i hett kli-
mat och behöver lite vatten. De hindras blott lite grand av
sand. De fungerar dåligt i kyla.

**Längd:** /Yordliga grupper — männen är ca 160 cm,
kvinnorna 150 cm. Sydliga grupper — männen är ca 190
cm, kvinnorna 185 cm.

**Livslängd:** [Yordliga grupper — normal, ungefär 80-100
år. Sydliga grupper — kort, ungefär 40-60 år.

**Motståndskraft:** +10 i bonus mot värme/eld -anfall,
—10 mot köld/is-anfall.

**Speciella förmågor:** Deras ögon är vana vid extremt
starkt ljus, och de påverkas inte av ljus som skulle blända
andra. (Detta ska inte tolkas som att det är omöjligt att
blända dem; det är bara svårare än normalt.)

**Dräktskick:** Rött, purpur och guld är favoritfärger, men
vitt och svart används i vardagslag. Både män och kvinnor
bär sin förmögenhet på sig, ofta i guld.

Fruktan och svagheter: Inga.

**Levnadssätt:** Skratt, festligheter och våldsamma lekar
är vanligt. Trots att det finns nomadiserande grupper är de
flesta stadsbor. De är ofta vittberesta och vana att umgås
med främmande folkslag. Många är eller har varit inblan-
dade i karavanhandeln, och de flesta är goda ryttare. I norra
Harad rider man hästar och kameler, i södra Harad hästar
och elefanter. Män och kvinnor hålls strikt åtskilda och ban-
den inom familjen och klanen är starka.

**Äktenskapsmönster:** Männen kan ta mer än en hustru,
men det är dyrbart eftersom de måste betala brudpris. De
räknar sitt arv på fädernet.

**Religion:** Komplicerade ritualer utförs i kulten av avgu-
dabilder av olika ”höggudar", främst Nissos. Altaren hel-
gade åt hemmets gudar bärs med överallt.

**Uppträdande:** Lidelsefullt, obändigt och uppfyllt av en
vild men egenartad heder. Några betraktar dem som
grymma och hämndlystna.

**Språk:** De nordliga grupperna talar sitt modersmål hara-
daiska (nivå 5), väströna (nivå 5) och apysaiska (nivå 4). De
sydliga grupperna talar sitt modersmål apysaiska (nivå 5),
väströna (nivå 5) och haradaiska (nivå 3).

**Fördomar:** De flesta hatar dunedain, alver, dvärgar och
alla som ser speciellt annorlunda ut — men de är misstänk-
samma mot de flesta folk.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fem bakgrundspoäng.

## LOSSOTH

Lossoth lever i längst i norr i västra Midgård. De kallas ofta
snöfolket eller forodwaith. Det senare är också namnet på
deras land. De lever spridda och nomadiserande och flyttar
säsongsvis efter storviltet. De har sällan samröre med andra
människor.

**Kroppsbyggnad:** De är kompakta och stadiga, med
kraftiga muskler. De har breda anletsdrag och stora händer
och fötter. Männen väger ca 85 ka, kvinnorna ca 70 kg.

**Hår- och hudfärg:** Ljushyade, ofta rödblommiga. De har
ljusblå ögon och ljust hår.

**Tålighet:** De är mycket tåliga och kan färdas långa
sträckor med lite eller ingen vila.

**Längd:** Korta. Männen är ca 165 cm, kvinnorna 160 cm.

**Livslängd:** Normal, 75-90 år.

**Motståndskraft:** +20 i bonus mot köld is-anfall, —20 i
negativ modifikation mot värme eld-anfall.

Speciella förmågor: De har mycket skarpt luktsinne
och god iakttagelseförmåga. De kan känna lukten av en
människa på över en kilometers avstånd i medvind, 35
meter i motvind och 350 meter i stiltje. +10 i bonus för
lakttagelseförmåga.

**Dräktskick:** Pälsverk, läder och hudar från havsdjur är
vanliga material. Några äger färggranna, mönstrade tyg-
rockar med pälsbräm. Alla bär färggranna, pälsbrämade
huvor.

Fruktan och svagheter: Många fruktar mörkret.

**Levnadssätt:** Lossoth är fattiga kringvandrande jägare
och samlare. De använder redskap av sten, ben och en
smula trä och metall, vanligen koppar. En del håller tamre-
nar och alla har jakthundar. Deras slädar dras av raggiga
hästar och renar, fast i de kallaste områdena används
hundslädar. De största sociala grupperna är vanligen stor-
familjer och jaktgrupper.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
mödernet.

**Religion:** De dyrkar naturandar som de föreställer sig
som Övernaturliga eller gudomliga djur. Ceremonierna be-
står mest av danser och av återberättande av myter.

**Uppträdande:** Generösa, tystlåtna, långsamma, reser-
verade och blyga — men modiga och envetna.

**Språk:** Lossoth talar labba (nivå 5). De är normalt inte
skrivkunniga, eftersom labba saknar skriftspråk. En del talar
lite väströna (nivå 2) eller sindarin (nivå 2).

**Fördomar:** De hatar ulvar, drakar, jättar och troll mer än
något annat. De som känner till orcher hatar dem också.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fyra bakgrundspoäng.

## PIRATER

Piraterna är ättlingar till de dunedainrebeller som flydde från
Gondor efter Ättefejden som rasade år 1432-47 i Tredje
åldern. De flesta slog sig ned i Umbar år 1447 i TÅ. och
påbörjade en lång maktkamp med de starkare haradrimiti-
ska och svarta numenoritiska grupperna. Sedan dess har en
viss uppblandning med lokalbefolkningen skapat en sär-
skild grupp, även om banden till dunedain fortfarande är
starka. De strävar efter att återta makten i Gondor.

**Kroppsbyggnad:** Kraftigt byggda. Männen väger ca 110
kg, kvinnorna 75 ka.

**Hår- och hudfärg:** Pirater är i allmänhet ljushyade med
grå eller blå ögon och svart eller mörkbrunt hår.

**Tålighet:** Utomordentlig. De blir aldrig sjösjuka.

**Längd:** Männen blir ca 190 cm, kvinnorna 180 cm.

**Livslängd:** 95-190 år.

**Motståndskraft:** normal.

**Speciella förmågor:** +25 i bonus vid Väderförutsägelse
och Stjärnskådande.

**Dräktskick:** Pirater föredrar kläder i purpur, rött eller
guld av silke eller fint bomullstyg. De klär sig i tunikor och
använder sällan byxor. Männen bär guldkragar och kvin-
norna smyckar sig med juveler.

Fruktan och svagheter: De fruktar sjukdomar och sin
egen dödlighet.

**Levnadssätt:** Piraternas kultur återspeglar de konserva-
tiva drag som kännetecknade Gondors överklass drivna till
sin spets. Påverkan från Umbars heta kust har gett en del
nya inslag, främst från de svarta numenoriterna, och resulta-
tet är en återgång till Numenors uråldriga sjökultur.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** Piraternas religion är inriktad på Döden och
Mörkret, och rör sig i huvudsak kring förfäders- och hjälte-
dyrkan. Stora numenoritiska kungar vördas som gudarnas
likar. Ceremonierna kretsar kring livets och människornas
förevigande och, i första hand, kring arvsföljden. De döda
begravs med en komplicerad ritual och läggs till vila mumi-
fierade i praktfullt skick.

**Uppträdande:** Aggressiva, högmodiga, målmedvetna,
bittra — piraterna uppträder som en adelklass i orättfärdig
landsflykt.

**Språk:** Piraternas modersmål är adunaiska (nivå 5) efter-
som de identifierar det med Numenor och med dunedains
folk. De talar också väströna (nivå 5) och den haradaiska
(nivå 4) som talas i Umbar.

**Fördomar:** Piraterna är en liten grupp, låsta i ständig
maktkamp med sina bundsförvanter de svarta numenori-
terna och haradrim. De betraktar båda grupperna med
misstro och ett visst förakt. De svarta numenoriterna har, i
likhet med dunedain, ofta gift sig med medlemmar ur
underlydande folk, något som piraterna ser som ett $vad-
hetstecken. De betraktar haradrim som en lägre stående ras
som måste tolereras. Deras främsta fiender är nordmännen,
rohirrim, skogsmän, beorningar osv, eftersom de ger dem skulden för Ättefejden.

**Yrkesbegränsningar:** Inga

**Bakgrundspoäng:** Fem bakgrundpoäng.

## ROHIRRIM

Rohirrim (s. Hästarnas herrar) är Rohans nordmän, som har
ett invecklat ursprung. På begäran av Cirion, rikshovmästa-
ren av Gondor, slog de sig ned i Rohan, på den tiden känt
som Calenardhon, ungefär år 2510 i TÅ. Nordmännen fick
landområdet för att de hade hjälpt till att besegra det öster-
ländska folket balchoth.

Mellan år 1977 och 2510 i TÅ. bodde rohirrims förfäder,
eotheod, i norra delen av Anduins dalgång. Under perioden
1857-1977 i TÅ. levde de längre söderut i Anduins dalgång,
mellan Gamla Vadet och Ljusa Slätterna. Före år 1857 i TÅ.
kallades de eothraim och levde söder och öster om Mörk-
mården.

Rohirrim kallar Rohan för Riddersmark.

**Kroppsbyggnad:** Normalt eller kraftigt byggda och
starka. Männen väger ca 95 kg, kvinnorna ca 65 ka. De har
kraftig skäggväxt.

**Hår- och hudfärg:** Blonda med ljus hy och blå ögon.

**Tålighet:** Normal, men de kan rida lika länge som deras
hästar orkar springa och så länge som de kan hålla sig
vakna.

**Längd:** Männen är ca 185 cm, kvinnorna 170 cm.

**Livslängd:** 60-85 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** +20 i Anfallsbonus i närstrid när
de slåss till häst.

**Dräktskick:** Linne- och eller ylleskjortor, byxor och ben-
läder. Krigarna bär vanligen ringbrynjor och sköldar med sitt
folks märke, en vit häst på grön botten.

Fruktan och svagheter: Inga.

**Levnadssätt:** Som herdar och hästuppfödare tillbringar
de en stor del av året i halvpermanenta läger runt betesmar-
kerna. De återvänder till sina fasta boplatser för vintern.
Några odlar säd eller grönsaker. De flesta rohirrim är också
skickliga jägare och fiskare.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** Deras riter hyllar livet, fruktbarheten och årstidernas växlingar. De flesta utförs på kullar i dalgångarna
eller på bergssidorna. De vördar Eru och Valar, särskilt Araw
(Orome). Den uråldriga Hjortkulten och Jordkulten hålls vid
liv.

**Uppträdande:** De är praktiska, kärva, rättframma och en
smula högljudda. De uppskattar sång och fester, lekar och
strid.

**Språk:** De talar rohirriska (nivå 5), en utveckling av den
äldre eothrikiskan från Rhovanion. De flesta talar också
väströna (nivå 5) och en smula dunael (nivå 1).

**Fördomar:** Rohirrim hatar dunlänningarna och betrak-
tar woserna som lägre stående varelser. De när också ett
uråldrigt hat mot orcher, ulvar, österlänningar och drakar.

**Yrkesbegränsningar:** Inga, men rohirrim blir sällan
trollkarlar.

Bakgrundspoäng: Fem bakgrundspoäng.

## SKOGSMÄN

Skogsmännen är nordmän som har levt länge i Mörkmår-
den, Rhovanions största skog. De utgör en löst sammanhål-
len stam av jägare samlare som lever i eller under träden i
storfamiljer, jaktgrupper eller klaner.

**Kroppsbyggnad:** Normal eller kraftig, med kraftiga
men skarpskurna anletsdrag och kraftig skäggväxt.

**Hår- och hudfärg:** Ljushyade med drag åt rödlätta. De är
ljushåriga och har blå eller gröna ögon.

**Tålighet:** Normal.

**Längd:** Männen är ca 185 cm, kvinnorna 170 cm.

**Livslängd:** 45-85 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:**< De är mycket skickliga på att klät-
tra i träd. +20 i bonus vid Klättrings- och Akrobatikma-
növrar. +10 i Samla föda-manövrar.

**Dräktskick:** De klär sig i grova ylletunikor och korta
byxor med benläder. De flesta bär rockar, mantlar och skinn-
mössor.

Fruktan och svagheter: Inga.

**Levnadssätt:** De är självständiga och har ingen formell
politisk struktur. De lever av vad skogen ger, tillsammans i
små, slutna grupper, åtskilda från andra folk. De har inte
kontakt med några andra, frånsett beorningarna och skogs-
alverna.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** Religionen utövas privat och inom familjen
eller gruppen. Kvinnliga Wuitan ("De Som Vet”) fungerar
som shamaner andebesvärjare. De spår, helar och är and-
liga ledare. De leder den uråldriga Växandets kult (Alanakyn)
som utförs vid sällsynta stamceremonier. De dyrkar framför
allt Araw (Orome).

**Uppträdande:** Tystlåtna,
gande.

Språk: De talar det rhovanionska språk som kallas
nahaiduk (nivå 5), lite väströna (nivå 2) och sindarin (nivå 2).

**Fördomar:** Skogsfolket hatar orcher, ulvar, troll och jät-
tespindlar.

självständiga, avståndsta-

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fem poäng.

## STADSBOR

Stadsbor är en övergripande term för folk från Eriadors och
Gondors städer, vanliga människor från nordöstra Midgård.
Den innefattar vanliga människor från Annuminas, Fornost,
Bri, Tharbad, Minas Tirith, m.fl. platser. De har olika stor
andel haradan, dunlänning, nordman och dunadan i sig.

**Kroppsbyggnad:** Alla typer, men vanligen normal. Män-
nen väger ca 80 kg, kvinnorna ca 65 kg.

**Hår- och hudfärg:** Hudfärgen varierar från ljus till brun
eller olivfärgad. Hår och ögon kan ha olika färger.

**Tålighet:** Normal.

**Längd:** Männen är ca 185 cm, kvinnorna 165 cm.

**Livslängd:** Normal, i genomsnitt 65-85 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Inga.

**Dräktskick:** Olika sorters konstfulla eller praktiska klä-
der i ylle och linne, inklusive rockar, stövlar o.s.v. I varmare
områden bär man tunikor. I kyligare trakter används byxor

eller benläder. Importerat silke och fina bomullstyger före-
kommer.

Fruktan och svagheter: Inga, frånsett vidskepelse.

**Levnadssätt:** Stadsborna är en blandad, ganska världs-
van skara. Många har en bakgrund som handelsmän eller i
gillen, och några har handskats med besvärjelser.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet eller mödernet.

**Religion:** Olika stillsamma riter, men en del organiserad
kult och kulthus förekommer. De flesta vördar traktens eller
sitt folks andar, men huvudkulten riktas till Eru och Valar.
Araw (Orome) är de vanliga människornas skyddsgud.

**Uppträdande:** Praktiska, aggressiva, flitiga och nyfikna.

**Språk:** Det allmänna umgängesspråket väströna (nivå
5) är deras modersmål, men det finns gott om lokala dialek-
ter.

**Fördomar:** Stadsbor är tillräckligt världsvana för att
kunna handskas med de flesta främlingar. De hatar endast
orcher.

**Yrkesbegränsningar:** Inga, men trollkarlar, barder, an-
debesvärjare och utbygdsjägare är sällsynta — särskilt utan-
för de större städerna.

Bakgrundspoäng: Fem bakgrundspoäng.

## SVARTA NUMENORITER

Namnet ”svarta numenoriter” (s. mornumenedain) syftar på
de män av dunedains folk som härstammar från de
"Otrogna”, numenoritiska nybyggare och erövrare som
kom till Midgård under mitten och slutet av Andra åldern. De
Otrogna hade brutit kontakten men Valar och alverna, som
gav dem öriket Numenor vid Andra ålderns början. Många
av dem dyrkade sina egna avgudabilder, eller visade vörd-
nad för Mörkrets herre, Sauron. Gradvis kom de Otrogna att
behärska Numenor och dess kolonier, varav den största låg
�

vid Umbars hamnar. När Numenor förstördes av Eru år
3319 i AÅ. överlevde många av de Otrogna i sina tillflykts-
orter i Midgård.

Därför är faktiskt de svarta numenoriterna mycket lika
dunedain till kropp och själ. Vissa förändringar har skett
under de århundraden då de utvecklades var för sig, men

båda grupperna har försökt leva oförändrade och förbli sitt
ursprung trogna.

**Kroppsbyggnad:** De är starka och imponerande med
skarpskurna drag. Männen väger ca 110 kg, kvinnorna 75
kg.

**Hår- och hudfärg:** Under sina många år i den heta
södern har de svarta numenoriterna fått en solbränd hy och

svart hår. Deras genomborrande ögon är grå av olika nyan-
ser.

**Tålighet:** Ansenlig.

**Längd:** Männen är ca 190 cm, kvinnorna 180 cm.

**Livslängd:** 90-175 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** +25 vid seglingsmanövrar. +10 i
Anfallsbonus i närstrid. —10 i Försvarsbonus.

**Dräktskick:** Deras favoritfärger är svart och guld. De klär
sig i dyrbara kläder av färgat silke och bomull, smyckade
med ädelstenar och fjädrar. ”Karman” — Numenors be-
römda fjällbepansrade hjälm, krönt av en fiskfensformad,
mångfärgad hjälmprydnad i läder — används fortfarande.

**Svagheter och fruktan:** De fruktar Döden, men inte att
dö i strid. Deras självförtroende och lidelse får dem att tro att

**Levnadssätt:** De svarta numenoriternas kultur är strikt
ordnad. Deras samhällen är välorganiserade och styrs av
ledande personligheter, understödda av strikta lagar. Dikta-
torer och styrande grupper håller folket i schack. Folket
består mest av lydfolk som tjänar och betalar tribut till den
svarta numenoritiska överklassen. Krigarna betraktas som
en elit, och de flesta män tjänar i armén någon gång i livet.
Det gör att de nästan alltid kan vara i krig. De svarta nume-
noriterna är experter på skeppsbyggnad och sjöstrid.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet.

**Religion:** De svarta numenoriterna har en organiserad
religion. Den viktigaste kulten rör döden och livet efter
döden. Dessa gamla numenoritiska angelägenheter har all-
tid bevarats och omskapats. Mumifiering är ett vanligt bruk.

De flesta dyrkar sina egna, lokala hjältar och gudar, som
är knutna till krig, makt, skräck och det okända. De ser det
otämjda Mörkret som den enda makt de inte kan behärska
och de dyrkar det därför. De få som ännu dyrkar Valar
föredrar Tulkas den starke, styrkans och dådkraftens herre.
Det är den ständigt skrattande Tulkas som representerar
den råa styrkans själ, för han är snabb att gripa till vapen,

dålig att ge råd, rakt på sak och svuren åt lidelsen och äran.

**Uppträdande:** Svarta numenoriter är i allmänhet högmodiga och självupptagna, Ööverilade, självsäkra och
mycket stolta. De tror på sin egen överlägsenhet och på tanken på att deras folk är förutbestämt att härska över
Midgård. Deras synsätt har gjort dem snabba att gripa till
vapen. De är krigiska och enkelspåriga, och uppskattar att
strida. När de har överläget ger de sällan nåd.

**Språk:** De har en stark känsla för traditioner, och har
därför bevarat adunaiska, numenors språk, i ganska oför-
ändrad form (nivå 5). De flesta talar också väströna (nivå 5)
och haradaiska (nivå 5).

**Fördomar:** Svarta numenoriter är misstänksamma mot
nästan alla folk, men de har en särskilt stark motvilja mot
alver och dunedain.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** På grund av sitt hierarkiska sam-
hällssystem och sin strikta uppfostran får de tre bak-
grundspoäng.

## VARIAGER

Variagerna lever i området Khand, en halvökenplatå som
ligger sydost om Mordor. De är en egen ras, även om de
ibland förväxlas med haradrimiter från Bortre Harad. I själva
verket är de lika mycket släkt med österlänningarna. De är
brutala och halvnomadiska, och har länge påverkats av
Mordor och av de ständiga krigen mot grannfolken.

**Kroppsbyggnad:** Normal, männen väger ca 80 kg,
kvinnorna 65 kg.

**Hår- och hudfärg:** Mycket mörkt gråaktig eller svart hy,
rakt svart hår och röda eller rödbruna ögon.

**Tålighet:** Variager kan rida mycket länge med lite eller
ingen vila.

**Längd:** Normal, männen är ca 180 cm, kvinnorna 165
cm.

**Livslängd:** Kort, ca 50-70 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Variagerna är utmärkta ryttare och
har god hand med både kameler och hästar, så de får +10
på Anfallsbonusen när de slåss till häst och +5 när de slåss
från kamelrygg.

**Dräktskick:** Variagerna föredrar svarta och röda, rikt
utsmyckade kläder. Deras brynjor pryds av gräsliga, skräck-
injagande djurbilder. De bär guldprydnader eller förgyllda
vapen. Många bär guldsmycken i öronen, näsan, kinderna
eller läpparna.

Fruktan och svagheter: Inga.

**Levnadssätt:** Variagerna ligger alltid i krig och lever ett
brutalt och spännande liv. De flesta är herdar och gör bo-
skapsräder mot sina fiender. Livet kontrolleras av krigar-
eliten och det kvinnliga prästerskapet.

**Äktenskapsmönster:** Kvinnorna tar mer än en man,
och äktenskap förekommer inte. Kvinnans bror hjälper till
att uppfostra barnen. De räknar sitt arv på mödernet.

**Religion:** Variagerna dyrkar ett pantheon av grymma
gudar. De har komplicerade nattliga riter där offer är vanliga.
Mörkrets Herre är den främsta guden, en något modifierad
uppenbarelse av Morgoth eller Sauron. De kvinnliga prä-
sterna tolkar lagarna.

**Uppträdande:** Självsäkra, modiga, svartsjuka, häftiga,
impulsiva och hårdhjärtade.

**Språk:** Variagerna talar varadja (nivå 5), haradaiska (nivå
3) och väströna (nivå 2).

**Fördomar:** Variagerna föraktar alla människor, utom
dem som de just har besegrats i strid av. De hyser en
motvillig respekt för Mordors raser, men i allmännhet hatar
de alla icke-människor.

**Yrkesbegränsningar:** Inga

**Bakgrundspoäng:** Fyra bakgrundspoäng.

## WOSER

Woserna är mästarna bland människor i skogskunnande
och trähantverk. De är ett uråldrigt, fåtaligt folk som länge
har varit knutet till skogarna. De har alltid varit de skickliga-
ste skogskrigarna bland människorna. Deras kunskaper har
hjälpt dem att överleva, för vanliga människor har alltsedan
Första Åldern jagat och dödat dem.

Woserna har många namn. Det är oklart vad de kallar sig
själva, men namnet druger är hämtat från deras eget språk.
Alverna kallar dem druedain (sing. druadan) och männi-
skorna har flera namn på dem: pukelmän, vildmän och
woser. Det senare är ett väströnskt ord. Orcherna fruktar
woserna och kallar dem oghor-hai.

**Kroppsbyggnad:** Woserna har breda, korta ansikten
med platta drag och djupt liggande ögon. Deras korta,
tjocka ben, tunga underkroppar och kraftiga ögonbryn ger
dem ett spöklikt utseende, olikt alla andra människors.

Deras egenart förstärks ytterligare av det egendomliga
håret. Få woser har något hår längre ned på kroppen än vid
ögonbrynen. De som har skägg är aktade, även om de bara
har en tunn fläck av hår på kinden, som ligger en bra bit
under den breda munnen. Nästan alla manliga woser är
skalliga från pannan till den bakre delen av huvudsvålen,
men de är stolta över det hår de har.

**Hår- och hudfärg:** Rödlätt hy, svart hår och svarta ögon.
Eftersom woserna har vaksamma, mörka ögon med svarta
pupiller, tycks de ofta blicka ut från mörka djup som på
avstånd kan tas för tomma ögonhålor. Man måste vara helt
nära wosen för att överhuvudtaget kunna se ögonen röra
sig. Det här spöklika draget blir ännu obehagligare när
wosen är arg. Då glöder pupillerna med ett vilt, rött sken.

**Tålighet:** Normal.

**Längd:** Mellan 125 och 155 cm.

**Livslängd:** 30-50 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** Wosernas breda näsor är de käns-
ligaste man kan hitta bland människor. Till och med på ett
öppet fält kan de känna lukten av en orch innan någon
annan människa kan se honom. Det gör, tillsammans med
deras goda syn, att de kan spåra säkrare än någon spår-
hund. De hindras bara av rinnande vatten när de följer ett
spår. Det gäller till och med nattetid, eftersom woserna har
välsignats med ett utomordentligt mörkerseende. De kan se
350 meter som i dagsljus i den mörkaste skog nattetid. De får +25 i bonus vid Spåra, +15 i bonus vid Samla föda.

De har förmågan att sitta dagar i sträck utan att röra sig.
De kan sitta stilla som statyer med korslagda ben, händerna
i knät eller på knäna och ögonen slutna eller blickande mot
marken. Det ger dem frid och en möjlighet att minnas eller
meditera. Olyckligtvis gör det dem tydligen inte mer lång-
livade, för woser dör i allmänhet unga.

**Dräktskick:** De flätar ofta håret eller bär det i hästsvans.
Woser bär sällan kläder eller smycken. De föredrar att förlita
sig till sina grova kroppar, som de ofta smyckar med färg. De
som har mest samröre med andra människor klär sig ibland
i benläder och höftskynken. En speciell sorts höga snörskor
med tjock sula används när de rör sig i svår terräng. Bortsett
från det har de sällan användning för de dräkter som andra
människor bär.

Fruktan och svagheter: Woser ogillar städer.

**Levnadssätt:** Wosernas kultur är nära knuten till skogen
och växterna som de håller så kära. De lever enkelt och äter
lite, t.o.m. i tider av överflöd, och de dricker inget annat än
vatten. De är vegetarianer och lever på vad skogen ger. De
lär sig snabbt användningsområden och livsbetingelser för
alla växter i ett område — oavsett hur stort det är. Bara alver
och enter har större kunskaper i träsnide och växtkunskap.

Woserna är bäst kända för sina stenskulpturer. De skulp-
terar en mängd motiv och djur, och använder en speciell
teknik för att göra verklighetstrogna ”väktarstenar” (pukel-
män). Det är väktare som de ställer ut för att bevaka stigar,
ingångar, vägkors och liknande. Väktarstenarna är kring-
vävda av legender, de flesta av dem sanna. De är helt klart
magiska. Orcherna fruktar dem mest av alla, och av goda
skäl, för woserna kan meddela sig med de väktarstenar som
de själva har gjort och ta del av stenarnas ”upplevelser”.
Några mycket mäktiga väktarstenar kan faktiskt bli levande
för att vakta sin post, och på så sätt handla i sina skapares
ställe. Då får skulpturens skapare genomlida all den smärta
SOM statyn utsätts för. De ställer väktarstenar och skräckin-
jagande statyer runt sitt land och vid alla viktiga platser. Vissa
av dem används bara för att skrämma fienden.

**Äktenskapsmönster:** Monogamt. Det föds mycket få
barn. De räknar sitt arv på mödernet.

**Religion:** Många av väktarstenarna bevakar wosernas
heliga platser. Till skillnad från många andra människor, och
särskilt dunlänningarna som woserna ofta möter, har wo-
serna en stark tradition av organiserad kult. Det är en ut-
vecklad andetro, som kretsar kring vördnaden för Naturen.
De vördar Eru och Valar som sig bör, men de har en egen
uppfattning av världens härskare. Främst av alla Valar dyrkar
de Yavanna, Fruktens Givare och Jordens Drottning. Det är
hon som rår över kelvar (växterna) och det är växterna som
ger liv åt wosernas värld.

**Uppträdande:** Woserna håller sig i allmänhet borta från
andra människor. De skaffar sig sällan vänner, men när de
gör det är de dem trogna in i döden. De som lär känna dem
blir imponerade av deras talrika skrattanfall, för woserna
skrattar när andra sjunger. Deras översvallande och ohämmade uppsluppenhet bildar en kraftig kontrast mot deras
vanliga beteende. Normalt tycks de känslolösa och talar
ogärna.

**Språk**: När de talar använder woserna det gutturala pu-
kaelspråket (nivå 5) som passar deras djupa röster väl. men
som inte liknar något annat människospråk. Några talar
också lite väströna (nivå 2) eller dunael (nivå 2). Eftersom de
inte har bruk för runor eller skrivkonst har woserna utarbetat
ett eget system med bildtecken, de flesta ganska enkla, som
de använder för att t.ex. markera stigar eller för att meddela
sig med varandra när de är ute i skogen.

**Fördomar:** Woserna hatar orcher, ulvar och rohirrim. De
senare har ibland jagat vildmännen för nöjes skull.

**Yrkesbegränsningar:** Woser blir aldrig trollkarlar eller
barder.

**Bakgrundspoäng:** Fem bakgrundspoäng.

## ÖSTERLÄNNINGAR

Ordet syftar på en grupp folk som lever i norra delen av
mellersta Midgård, öster om sjön Rhuns västra strand.
Dessa nomadiserande förbund är ständigt på jakt efter jord
och rikedomar och de invaderar tidvis sina grannländer.
Balchoth och vagnryttarna är två sådana folk. Varje grupp
har sin egen kulturella särart och sitt eget språk, fastän de är
släkt med varandra. När vi i fortsättningen nämner detaljer,
rör de det västligaste av österlänningarnas folk — sagath.

**Kroppsbyggnad:** Kompakta och smidiga. Männen
väger ca 70 kg, kvinnorna 50 kg.

**Hår- och hudfärg:** Svartmuskiga, ofta med solbränd
eller gulaktig hy.

**Tålighet:** Normal, men de kan rida och köra vagnar och
kärror långa sträckor utan att tröttas.

**Längd:** Korta till medellånga. Männen är ca 180 cm,
kvinnorna 155 cm.

**Livslängd:** Kort, ca 40-65 år.

**Motståndskraft:** Normal.

**Speciella förmågor:** De har god hand med riddjur och
blir ofta utmärkta ryttare. De får +10 till Anfallsbonus när de
slåss till häst eller från stridsvagn och +20 vid varje försök
att träna, bli vän med eller kuva en häst.

**Dräktskick:** Färggranna linnekappor, ylletunikor, läder-
byxor och benläder på underbenen. De klär sig också i
pälsmössor med öronlappar, eller pälsklädda, runda hjäl-
mar. En del grupper målar sig på överkroppen ochi ansiktet.

Fruktan och svagheter: De fruktar mörker och åska.

**Levnadssätt:** De är nomader och bor i flyttbara läger
som de flyttar med stora vagnar. De är alla krigare, men
håller också hästar och boskap. Hövdingarna färdas i strids-
vagnar.

**Äktenskapsmönster:** Männen kan ha mer än en hus-
tru, men det är ovanligt och kostsamt eftersom de måste
betala brudpris. De räknar sitt arv på fädernet.

**Religion:** Vidskepliga ritualer som rör naturandar och
hjältemodiga förfädersandar. Många dyrkar Mörkret och
Morgoth.

**Uppträdande:** Kyliga, målmedvetna, tappra på gränsen
till dumdristiga. De prisar, eller fruktar i alla fall inte, att falla i
strid.

**Språk:** De flesta talar någon logathig-dialekt (nivå 5),
och en smula väströna (nivå 2).

**Fördomar:** Österlänningar har inte mycket till övers för
några andra än sitt eget folk. De hatar dunedain.

**Yrkesbegränsningar:** Inga.

**Bakgrundspoäng:** Fyra bakgrundspoäng.