Gazeli (Ćatić)

### Književnik

Musa Ćazim Ćatić

> **I**
>
>

Kad filistri Lejlu vide, u njima se strasti bune

I prazninu mozga njima bjesomučnim šumom pune.

Pa nasrnu u pomami da zamahom blatne ruke

Sa latica mirisavih zlaćeni joj pelud trune...

Al' u carstvu djevičanstva sto bijelih herubina

S mačevima štiti svetost netaknute njene krune.

Lejlo moja, tvoje oči ljubice su iz edena,

A pogled im plava ambra, što opija sve Medžnune.

O, kada bi Musa mog'o srknut kaplju od te ambre,

Vječnim miljem drhtale bi na duši mu meke strune!

> **II**
>
>

Iz plamena besmrtnosti ja sam iskra živa -

I seraf se i satana u mom biću skriva.

Izmeđ' laži i Istine jošte od iskona

U meni se ljuta borba bez prestanka zbiva.

Tijelo mi je šaka praha s vodom zakuhana,

Al' k'o lanac na zemaljsku kuglu me prekiva.

A duša mi poput orla slobodna i smjela

Preko međa vasione u beskrajnost pliva.

C'jela narav, c'jeli bitak u mom biću živi,

Moje biće k'o kaplja se u Jedinstvu sliva.

Ja sam d'jete Adamovo, ja pjesnik i prorok,

Povjesnica moga sv'jeta u mom njedru sniva.

Gle, o, Musa, na Sinaju tvojih ideala

Vječno Sv'jetlo iza tamnog vela se otkriva

> **III**
>
>

Za zavjesom tvoga stida ljepota se vječna krije,

S mirisave usne tvoje genij pjesme Kevser pije.

U kraljevstvu mističnome na podnožju tvoga trona,

Klanjajuć se, psalme poju sve anđeli i hurije.

U ponoći tvoje kose sjaju zv'jezda mirijade,

Iz svake se r'ječi tvoje tisuć čarnih misli lije.

Uz mig su ti tajnim trakom svi ašici privezani,

S tvoga čela dobrota ih kao snažno sunce grije.

O, Ljepoto jedinstvena, u zanosu Musa evo

Tebe gleda, a u srcu beskrajna mu ljubav vrije!

> **IV**
>
>

O, asketo, zašto lažeš, da je kao - u mejhani,

Kad ja pjan sam trepavkama prah otrao u mejhani.

Od mirisa svojih sanja i od sv'jeća čežnje svoje

Ja sam sebi hram velebni sazidao - u mejhani.

Pred Ljepote žrtvenikom k'o mag tamjan palio sam

I koketnoj krčmarici srce dao - u mejhani.

O, rumene vinske čaše, kol'ko put sam kapljom vašom

Vatru vjere u svom njedru rasplamsao - u mejhani!

Vi najdraži cv'jeci ste mi, žedna vas je duša moja,

Za vas Musa sav bi svijet žrtvovao - u mejhani

> **V**
>
>

Sofo ne pozna slasti, što ljud'ma vino ih nudi,

Sofo prezire čašu - utjehu brižnije ljudi.

A vino otkriva tajne i veo s prirode c'jele,

U njemu sveta krvca blagoga Mesije rudi.

Vino su nekada pili svi silni veliki dusi,

Kapljica njegova da im u srcu ljubav budi.

Vino je i Hafiz pio, kadno je u đulđešt - gaju

Sapir'o hrđu grijeha sa svojih bolnih grudi.

Krčmaru, ponesi pehar! I ja ću sada piti -

Za vinom vječnim Musa od žeđe evo ludi!

> **VI**
>
>

Sinoć bijah u tekiji, gdje je bilo rindsko v'jeće -

Tu se pilo rujno vino k'o tekuće lala-cv'jeće.

Šejh sijedi pričao nam o tajnome čuvstvu nekom,

Koje poput malvazije kroz njegova prsa teče.

Pričao nam o Svjetlosti, što daleko negdje gori,

A u plamu drhturi joj b'jeli dan i mrko veče...

I onda smo svi pijani uhvatili hitro kolo,

Zapjevali, zaigrali, k'o da sv'jet se s nama kreće.

Naj je svir'o svetu pjesmu o ljubavi i ekstazi

I zvuci mu melem bili, što s njim rindi grudi l'ječe.

I čašice od veselja po stolu su zaigrale,

A kraj stola krčmarica sva se sjala poput sv'jeće.

Oko nje su srca naša k'o leptiri lepršala,

Topeći se u valima neizmjerne rajske sreće...

Igralo se i pjevalo i opet se dalje pilo,

Sve dok danak na podu nas povaljane ne zateče.

O, moj Musa, al' je l'jepo u derviškom društvu biti,

Kad naj svira, kad se igra i kad rujne čaše zveče.