Nejdelší zpráva v historii Snüsu

Marek probouzející se z noční můry

Nejdelší zprávu v historii Snüsu napsal Marek dne 18.01.2023, krátce před sedmou hodinou večerní. Pro něj však bylo krátce před sedmou hodinou ranní, neboť byl zrovna na druhé straně světa.

Marek sám zastává názor, že ve Snüs archivech existuje zpráva ještě delší. Badatelé však toto tvrzení dosud nebyli schopni potvrdit.

### Zpráva

Zpráva zněla takto:

*Fuj boyz, měl jsem noční můru...*

*Byli jsme s Barčou na dovolené s rodinami někde ve Švédské tundře u obrovského jezera (obrázek pro inspiraci). Barča si šla zaplavat a plavala dost daleko od břehu. Byla mlha, pořád šlo vidět, ale radši jsem šel plavat za Barčou ať se neztratí.Jak jsem vyplaval, tak spadla úplná mlha a šlo vidět snad jen na metr. Působilo to, jako bychom byli v oceánu, protože nikde nešel vidět břeh. Chvíli to zabralo, myslel jsem, že jsem se ztratil, ale eventuálně jsem našel Barču (byli jsme někde daleko od břehu oba).*

*Chvíli super pocit, že jsme se našli, ale Barča pak začala naříkat, že už nemá sílu se držet na hladině. Museli jsme najít nějakou souš, rychle. Začali jsme plavat kde jsem si myslel, že jsme z tama přišli.*

*Pořád bylo přes tu ďábelskou bílou mlhu vidět jen tak na metr, ale eventuálně jsme uviděli souš. Oddechl jsem si, že jsme se dostalo zpátky, ale nebylo to místo odkud jsme vyplavali.*

*Byl to nějaký ostrov. Barča hned lezla nahoru aby si odpočinula, já taky, ale měl jsem z toho blbý pocit. Hlavně teď vím, že jsme ztracení. Jak jsme lezli na ten ostrov, tak jsem so všiml že v zemi byly zabodle krvavé šípy. V tu chvíli mě přepadl tak nepříjemný pocit. Věděl jsem, že z toho ostrova musíme pryč, že když tady zůstaneme, něco se nás pokusí zabít. Dostal jsem mega strach, něco nás sledovalo.*

*Řekl jsem Barči, že musíme zpátky do vody a odsud. Barča, že nemůže, že je unavená, ale jak jsem ji ukázal ty šípy, tak jsme nakonec kvůli bezpečnosti šli. Teď, nevěděl jsem jestli plavat dál směrem co jsme plavali, nebo se snažit vrátit a pokusit se backtracknout na souš. Věděl jsem, že jsme ztracení na tom jezeru a že nevidím nikde souš. Rozhodli jsme se teda plavat dál směrem, kterým jsme už plavali. Pořád jsem měl kurva nepříjemný pocit, že nás něco sleduje, cítil jsem to v kostech! Ale neviděl jsem nic na hladině. Začal jsem kolem sebe vidět kusy budov a plechů (jakobychom byli v nějakém zatopeném městě). Pořád jsme ale museli plavat, nedalo se nikde odpočinout.*

*Mlha začala trochu opadat a my zjistili, že se nám vůbec nepodařilo najít cestu zpátky, ale jsme teď uprostřed nějakého zatopeného velkoměsta. Kolem nás obrovské mrakodrapy co šly až do nebes, ocelové tyče z konstrukcí čouhaly z vody. Mělo to mega post apo vibe. Jakoby někdo vylil do nějaké metropole 30 metrů vody na výšku a hnilo to tak 20 let. Pořád nešlo praktický nic vidět kvůli té mlze, jen post-apo ruiny města mezi kterými jsme plavali. Já teď věděl, že jsme 100% ztracení a bohužel ten pocit že nás něco sleduje ze ohromně zesílil.*

*Dostával jsem ohromnou dávku adrenalinu, Barča se mě snažila uklidnit, ale já se z toho začal třepat (měl jsem fight/flight response, ale nemohl jsem ve vodě dělat ani jedno, tak si to tělo vybralo tak, že jsem se třepal. V tuhle chvíli jsem věděl, že nás něco sleduje a celý jsem se třepal a cítil jak mravenčím po celém těle (ze stresu nebo adrenalinu). Potopil jsem se, abych se uklidnil a v tu chvíli jsem je viděl. Kolem nás plavalo asi šest potápěčů s kyslíkovýma bombama a výbavou. Potápěči normálně nejsou strašidelní, ale tihle byli. Věděl jsem, že nás pod tou vodou stalkují a že nám chtějí něco udělat. Neviděl jsem jim do obličeje, takže nemůžu potvrdit že to byli lidi, ale dostal jsem ohromný strach.*

*Vynořil jsem se, abych varoval Barču. Doufal jsem, že si budou myslet, že jsem je neviděl a že o nich pořád nevíme. Začal jsem to vysvětlovat Barči (neměl jsem plán co dál), ale v průběhu toho jsem ucítil, že je to v píči. Jdou si pro nás, teď. Začal jsem zase celý mravenčit a brnět. Ale tentokrát byla vedle mě ve vodě ocelová tyč. Takže jsem měl jak ze sebe dostat adrenalin a zvolil jsem si fight response. Popadl jsem tu ocelovou tyč a potopil se s ní. Asi 10 metrů od nás vidím jednoho z těch potápěčů, jak se k nám plíží. Vzal jsem ze sebe všechen adrenalin a začal na něho s tou tyčí řvát pod vodou. On si teď všiml že už o něm víme a já teď necítil jen, že se stane něco špatného, ale věděl jsem, že nás chtějí zabít.*

*Jsem pod vodou s tou ocelovou tyčí, plavu směrem k tomu potápěči, při tom po něm řvu (pod vodou). Chytil jsem si tu tyč jako kopí a byl jsem připraven to po něm hodit. V tu chvíli jsem pod tou vodou řval už mega hlasitě a bylo úplně obrovské napětí. Připravil jsem si tu tyč, že jí po něm hodím a... Probudil jsem se. Barča nechápala co se děje, protože když jsem v tom snu řval pod vodou, tak v reálu jsem vydával úplně skřeky (I guess že by se to dalo přirovnat ke zvukům co dělají zombie). A pak když jsem ve snu jakoby hodil to kopí, tak jsem v realitě vydal úplně hlasitým skřek. V tu chvíli už bylo to napětí a adrenalin tak velký, že mě to probudilo. Zároveň jsem při tom potápění (mezi skřeky) reálně nedýchal, tak mě možná probudilo to, že mi docházel kyslík. No, byl jsem z toho ještě 5 minut v píči a trochu mě bolelo srdce ze stresu. Teď je to už pro mě sranda, ale asi budu mít trauma z potápěčů. Noční můra af.*