Чорна пляма. Пʼятий розділ.

Я йшла з дроздом та двома мишками в зубах до табору. Вже темніло. Коли я увійшла до табору, то мене зустріла Білолистка.

- Вау! Добре пополювала. - Нявкнула кішка. Я їй кивнула та кинула під лапи мишу. Воячка посміхнулась. - Дякую!

Я пішла далі в кубло старійшин. В кублі було темно. "Де Сіроногий та Кривоока?" - пронеслася думка в голові. Раптом в темряві спалахнуло зелене око.

- Хто тут? - зашипіла кішка.

- Нічого страшного, Кривооко. Це лише я - Штормокрила. - Кішка заспокоїлась.

- Чого тобі треба? - буркнула вона.

- Де Сіроногий? - запитала я.

- Пішов поговорити з Зеленосвітом. О, Зореклане, ніяк не можу йому пояснити що Зеленосвіт може сам в усьому розібратися! Весь час він тільки й говорить про те що можливо йому потрібна допомога! - бурчала кішка.

- Гаразд. - Промовила я та кинула перед нею дрозда та мишу. - Обери собі що-небудь з цього, а друге дай Сіроногому.

Кривоока взяла собі дрозда та почала їсти.

- Жаль що не білка. - сказала кішка. - Я просто їх обожнюю!

- В наступний раз спробую спіймати білочку.

- Дякую. - відповіла кішка. - От би зараз, піти в патруль, на полювання!

Я вийшла з палатки старійшин. Там на мене чекав Зеленосвіт. Його буре хутро поблискувало під місяцем.

- Привіт! - невпевнено сказав Зеленосвіт.

- Привіт. Тобі треба з чимось допомогти?

- Так, треба пригледіти за Тінелапкою. Жаль її, вона лише не так давно покинула ясла, але вже потрапила до мене.

- А що з нею?

- Вона отруїлася.- Я перелякано подивилася на Зеленосвіта та швидко глянула на кубло. - А я йду до Вітряного Клану.

- На що тобі до Вітряного Клану?

- Подивитися як там Верболап та Листосерд. Забула що з ними сталося? Поки ти теревенила з Шипшинолапкою... - бурчав кіт.

- Шипшиноцвіткою! - зашипіла я.

- Яка різниця взагалі? Поки ти теревенила з Шипшиноцвіткою мене Верболап попросив прийти, бо він сам не розбереться. - продовжив бурчати Зеленосвіт. - У таборі немає іншого кота, якому я міг би доручити це завдання. Так що ти прослідкуєш за Тінелапкою, як-би ти не хотіла б  піти просто поспати.

- Ні! Залишай замість себе когось іншого! В тебе є Метеликолапка, Хмаролапка, Туманолапка...

Я не встигла договорити бо Зеленосвіт на мене накинувся та притиснув до землі. Я інстинктивно обм'якла, Зеленосвіт трохи розслабився та я перекотилася на спину та вдарила його в живіт задніми лапами. Зеленосвіт впав і я заскочила на нього усіма чотирма лапами.

- Залишай замість себе Метеликолапку!

- Гаразд, гаразд. Лише злізь з мене!

Я зістрибнула з кота. Поки він кликав Метеликолапку, я почала вилизувати свою спинку.

- Щось сталося, Зеленосвіте?

- Так. Сьогодні твоє перше серйозне завдання. Тінелапка отруїлася, ти маєш залишитися з нею сама на декілька днів. Якщо ти чогось не зрозумієш чи не знаєш запитаєш в мене зараз чи потім у Сіроногого. Я йду в табір Вітряного Клану, там Листосерд захворів, а Верболап не знає як його лікувати.

- Аааааа... Гаразд. Якщо їй стане погано дати їй... Хм... Напевне ягоди ялівцю або водяну м'яту?

- Все вірно! - замуркотів Зеленосвіт.

Кіт попрощався махом хвоста та побіг по кам'яному насипу до печери Вітрозірки. Я пішла до входу в табір. Вже вечоріло. Дерева ніби тихо розмовляють. Чорне небо височіло наді мною. Зірки раптом яскраво спалахнули та почали кружляти. Я здивовано сіла та дивилась на зірки. Вони почали висвічуватись в якісь фігури... Та це коти! Багато котів. Напевне всі чотири Клани. Раптом прийшла група котів. Їх було четверо. Раптом зірки почали повертатись на свої місця. Видіння завершилось. До мене підбіг бурий кіт, який весело зблиснув очима.

- Ідемо? - промовив кіт.

- Куди?

- До Вітряного Клану. Вітрозірка попросила щоб я взяв когось з вояків, і я обрав тебе.

- Гаразд, пішли.

Ми тихо рушили. Зелене листя затуляло небо та зірки. Поступово ми дійшли до кордону та легко його перестрибнули. Тільки я поставила лапу на чужу землю на мене настрибнула чорна тінь. Я перегорнулася на спину та вдарила кота в живіт. Він впав, а я відстрибнула. Кіт різко вскочив, надибавши хутро на загривку. Його зелені очі палали злим вогником. Я випустила кігті в землю, стараючись стриматись від бажання взяти та вмазати йому по очам. Я швидко кинула погляд на іншу територію, щоб побачити, чи є тут ще хтось. Я побачила Білокрила та Кущешторма. Я повернулась хвостом до свого нападника.

- Доброго вечора, Кущешторме та Білокрил! - весело нявкнула я.

- Чого тобі треба на нашій території? - рявкнув чорний кіт.

- Доброго вечора, Штормокрило та Зеленосвіте. Проходьте. - нявкнув Білокрил. Зеленосвіт підійшов до мене та ми рушили. Біля мене йшов Гілкостриб, а з іншого боку від нього йшов Кущешторм. Також біля мене йшов Зеленосвіт, а з іншого боку від нього йшов воєвода Вітряного клану.

- Радий вас бачити! - доброзичливо мявкнув Кущешторм. - Прощу вибачення за нашого вояка. Гілкостриб завжди був запальним вояком, хоча він вже старший вояк.  - Я кинула задоволений погляд на кота, який здивовано глянув на мене. Напевне, він навіть мене не впізнав, коли напав.

- Як Листосерд? - запитав Зеленосвіт.

- Не дуже. - буркнув Гілкостриб.

- Але за ним добре слідкують. Шипшиноцвітка та Верболап сидять з ним день і ніч. - сказав Кущешторм.

- Кущешторме, а чого Кігтелап разом з нами не прийшов? - тихо муркнув Білокрил.

- Я його відправив за мохом для старійшин разом з Фіалколапкою.

- Як вони? - запитав Зелносвіт.

- Кігтелап нормально, а Фіалколапка незадоволена тим що Верболап може нічого не робити. Вона вважає що він просто сидить та дивиться на нього. - Відповів Білокрил.

Останню частину дороги ми пройшли мовчки. Коли ми зайшли в табір, там було дуже темно. Там було ні душі, лише зірки над головою. Раптом руда кішка вийшла з медикотячого кубла. Я одразу впізнала мою найкращу подругу. Вона була повернена до мене хвостом та щось казала комусь в кублі.

- Слухай, я, напевне, піду прогулятися.

- Гаразд. До мене якраз мав прийти Зеленосвіт, так що твоя допомога більше не знадобиться. - сказав кіт в кублі. Я одразу впізнала голос Верболапа.

- А коли... Він прийде?

- Не знаю, ти думаєш, що мені Зореклан посилав якісь сни про цю маячню? - буркнув кіт.

Шипшиноцвітка повернулась до входу в табір та побачила нас.

- Ем... Привіт. Рада бачити вас в нашому таборі. - муркнула кішка.

- Е... Я зараз піду доповім Небозорій. - сказав Білокрил. - Шипшиноцвітко, покажи Зеленосвіту кубло медикотів. А ти та Штормокрила будете спати разом в кублі новаків. - Білокрил посміхнувся до мене. - Ми з Небозорою домовились, що будь-який вояк, якого приведе Зеленосвіт, зможе їсти з купи зі здобиччю, якщо буде нам допомагати її поповнювати.

- Дякую - муркнула я.

- Пішли вже - буркнув Зеленосвіт.

- Гаразд, ідемо - сказала Шипшиноцвітка.

Продовження