Populace, její růst a změny

*V 16. díle (Fyzická geografie: Populace a Jídlo) jsme se věnovali dvěma způsobům, jak může být naše Země přelidněná: buď když je v určité oblasti tlak většího počtu lidí, než je schopna tato oblast uživit, nebo když i malý počet lidí vyvíjí tlak nadměrným využíváním zdrojů v dané oblasti. A oba typy přelidnění zní jako velký problém, zejména když se zamyslíme nad tím, jak využíváme naše zdroje a jaké to má dopady na naše životní prostředí. Pokud bychom se však podívali na globální zprávy za posledních několik desetiletí, viděli bychom něco, co se zdá být protichůdné: politiku, která podporuje lidi, aby měli více dětí - v podstatě aby se zvýšila populace! Na počátku tisíciletí si země napříč Evropou, a zejména východní Evropa, začaly všímat znepokojivého trendu - rodilo se stále méně dětí. Země jako Estonsko proto začaly zavádět nové politiky, jako jsou dávky a platby, které mají lidi povzbudit, aby měli více dětí. Zdá se tedy, že dostáváme smíšené zprávy. Zatímco si děláme starosti s tím, že je na planetě příliš mnoho lidí na to, aby ji uživili, můžeme si také dělat starosti s tím, jak může méně lidí na daném místě ovlivnit ekonomiku, co se může stát, když bude více starších lidí, kteří potřebují péči, než je zdravotnických pracovníků, nebo se dokonce obávat toho, kolik lidí je potřeba k udržení jazyka, náboženství nebo jiných aspektů kultury. Populace je složitější než jen příliš mnoho nebo příliš málo lidí. Když však pochopíme, co určuje počet obyvatel v daném místě, ať už mluvíme o pohybu do země a ze země nebo o tom, kolik lidí se rodí či umírá, můžeme začít chápat budoucí vzorce růstu měst a venkova, kulturní změny, a dokonce i politická hnutí. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.*

Jako geografové obyvatelstva se zaměřujeme na prostorové aspekty populací neboli konkrétních skupin lidí. Například na to, kde se lidé nacházejí, proč se tam nacházejí a jak umístění a počet lidí ovlivňuje dané místo. Například v Indii ztrácíme stanoviště v oblasti, která je genetickým ohniskem neboli rodištěm mnoha odrůd banánů. [Zděšení?] Můžeme se tedy podívat na to, jak se banán rozšířil, když lidé cestovali a pak migrovali po Hedvábných stezkách v průběhu mnoha staletí. Pak bychom se podívali na to, kdy začal tento biotop upadat, a zaznamenali bychom, kdo a jak tuto půdu využíval. Možná se změnila hustota, tedy počet lidí na kilometr čtvereční, nebo se změnily ekonomické či politické praktiky, případně obojí. Jak se využívání půdy mění, hledali bychom, jak tuto změnu způsobili lidé. Ačkoli obavy o přírodní zdroje a dopady populace působí jako něco, co se objevilo až v 21. století, vědci o přelidnění hovoří už několik set let. Již v roce 1798 britský ekonom Thomas Malthus poprvé navrhl to, čemu dnes říkáme "malthusiánská předpověď".

Na základě toho, co pozoroval v Británii, kde zemědělská produkce rostla lineárně, ale počet obyvatel se zdál narůstat exponenciálně, dospěl k závěru, že svět bude brzy přeplněn lidmi, kteří spotřebují všechny dostupné zdroje. Malthus také tvrdil, že růst populace způsobuje chudoba a že přibývání dalších lidí na planetě by nás všechny zahubilo. Dnes je na planetě asi o 7 miliard lidí více než v roce 1798, takže Malthus zatím neměl pravdu. Ale zatímco mnohé z Malthusových myšlenek byly vyvráceny, myšlenka, že chudoba a růst populace spolu souvisejí, zůstala. Ve skutečnosti se mezi 40. a 60. lety 20. století znovu objevila jako součást rostoucího povědomí o životním prostředí. Toto neomalthusiánské hnutí poukazovalo zpět na Malthusovy argumenty a bilo na poplach, že na planetě žije příliš mnoho lidí a brzy nebude dost zdrojů pro všechny. Malthusiánské myšlenky - například že bychom se měli mít na pozoru před přebytkem zdrojů a že na vině je chudoba - vedly k celosvětovému hnutí, jehož cílem bylo povzbudit chudé země k dosažení nižší porodnosti, ale ne všichni souhlasili s poměrně pohodlným - pro bohaté země - argumentem, že za globální ekologickou katastrofu mohou chudí lidé.

Jako dánská ekonomka Ester Boserupová, která v roce 1965 publikovala to, čemu se někdy říká Boserupova teorie nebo teorie intenzifikace zemědělství. Na rozdíl od Malthuse Boserup tvrdil, že lidé inovují, a zejména zemědělský sektor inovuje pouze tehdy, když je na něj vyvíjen tlak z toho, že má více hladových krků. Chudí lidé tedy nehodlali spotřebovat všechny zdroje, jak se domníval Malthus, a katastrofa nehrozila. To, na co Malthus i Boserup naráželi, byly myšlenky o nosné kapacitě, což v humánní geografii znamená, kolik lidí může dané prostředí uživit. Spíše než obviňování z přelidnění nebo nedostatečného zalidnění si dnes populační geograf při zvyšování nebo snižování počtu obyvatel klade otázky, aby zjistil, co se v daném místě děje a jak lidé vyvíjejí tlak na životní prostředí. Nástroje demografie neboli studia populace používáme také ke studiu toho, jak se populace mění v prostoru a čase. Demografie často zahrnuje spoustu statistických údajů, jako je porodnost, o které jsme se již zmínili, a úmrtnost neboli míra úmrtnosti. Jedním z nástrojů, které demografové používají, je model demografického přechodu, který se snaží přiblížit, jak různé míry porodnosti a úmrtnosti vedou ke změnám v populaci a jak to souvisí s ekonomikou.

Ve skutečnosti byl původně vytvořen k modelování toho, jak by počet obyvatel mohl reagovat na změny v ekonomice - například v rámci zemědělské, výrobní nebo dokonce na službách založené ekonomiky nebo mezi nimi. Jako každý matematický model není ani model demografického přechodu dokonalý, protože předvídat budoucnost je těžké! Model demografického přechodu byl vytvořen zejména na základě populačních vzorců v západní Evropě a Severní Americe a ne vždy zachycuje vzorce v populacích s nižšími příjmy nebo v populacích, které nejsou bílé. A i když čteme jednotlivé fáze zleva doprava, při používání modelu je důležité mít na paměti, že ekonomický vývoj a populační změny nejsou přísně posloupné. Je možné, že dramatické události, jako je válka nebo ekologická katastrofa, vytvoří podmínky, které způsobí, že populace a ekonomiky přeskakují mezi jednotlivými etapami. Přesto je budeme probírat zleva doprava. V modelu demografického přechodu mají populace ve fázi 1 vysokou porodnost a vysokou úmrtnost, které se nakonec víceméně vyrovnávají, takže počet obyvatel je zhruba malý, ale stálý. Před průmyslovou revolucí by každá země byla považována za zemi ve fázi 1, ale dnes žádná taková země neexistuje. Populace ve stadiu 2 je taková, která rychle roste - jako populace západní Evropy v době, kdy Malthus psal v 18. století. Rodí se hodně lidí, ale umírá jich stále méně. Díky lepší zdravotní péči a výživě žijí lidé déle.

V roce 2020 bylo jen několik zemí považováno za země ve fázi 2, například Jemen. A abychom zjistili, co vysoká porodnost a nízká úmrtnost znamená pro celkovou populaci a její vývoj v čase, můžeme použít další demografický nástroj, který se nazývá populační pyramida. Populační pyramida nám umožňuje vidět historické dopady na počet obyvatel a také předpovídat budoucí růst a pokles, což pomáhá vládám při rozdělování zdrojů. Z této pyramidy vidíme, že v roce 2020 docházelo k trvalému poklesu počtu obyvatel po 10 letech a k prudšímu poklesu po 44 letech. V této době si tedy jako populační geografové můžeme klást otázky, abychom zjistili, co se v Jemenu děje. Ukazuje se, že v regionu probíhaly konflikty a války nejméně od roku 2011 a tento pokles představuje část lidí, kteří v konfliktech zemřeli. Celkově však takovýto trojúhelníkový vzorec spíše naznačuje, že počet obyvatel bude nadále narůstat. Zatímco v kategorii 2. stupně není mnoho zemí, v roce 2020 se velký počet zemí světa zařadí do 3. stupně. V této fázi začíná klesat jak úmrtnost, tak případně i porodnost. Tempo růstu naší populace se tak začne zpomalovat. Ve skutečnosti byla míra růstu světové populace neboli míra přirozeného přírůstku, která zohledňuje pouze porodnost a úmrtnost a nezohledňuje migraci, v roce 1963 skutečně nejvyšší.

V roce 2021 však stále existuje velká populační dynamika - porodnost se sice snižuje, ale stále větší skupiny lidí jsou dostatečně staré na to, aby mohly mít děti. Takže světová populace se bude ještě několik generací zvyšovat, dokud počet lidí, kteří nejsou dost staří na to, aby měli děti, nebude menší než počet těch, kteří je mají. Což nás přivádí k poslední fázi, o které budeme hovořit: k fázi 4, kdy země mají pomalý až klesající populační růst. V celé východní Evropě došlo po válkách a hospodářském úpadku v 90. letech k hospodářské stagnaci. A namísto toho, aby to vedlo k vysoké porodnosti, jak by se to mohlo stát v zemích ve stadiu 1 nebo 2, vede nedostatek ekonomických příležitostí k dobrovolné migraci - tak trochu dvojí populační rána. Jak lidé odcházejí, ubývá lidí, kteří by podporovali ekonomiku a starali se o stárnoucí populaci. Proto se země ve čtvrtém stadiu, jako je Japonsko nebo Německo, nebo dokonce některé země ve třetím stadiu, jako je Estonsko, snaží vytvořit pobídky, aby lidé zůstávali v zemi a zároveň měli více dětí. Z demografických nástrojů, jako je model demografického přechodu nebo studium populačních pyramid, se můžeme dozvědět, že souhra mezi porodností, úmrtností a migrací vyžaduje mnoho souvislostí.

Tyto informace však můžeme využít k lepšímu pochopení vztahu mezi lidmi, jejich ekonomickým zabezpečením a jejich vlivem na zdroje, které využívají. V celosvětovém měřítku dochází k drastickým snahám o snížení počtu obyvatel ve jménu záchrany životního prostředí nebo zdrojů - například omezení počtu dětí, které může mít jedna rodina, nebo dokonce programy nucené sterilizace. Když se však podíváme nejen na počet obyvatel, můžeme si všimnout, že většina míst, kde se porodnost snižuje, má několik společných rysů, zejména ekonomickou bezpečnost a roli žen ve společnosti. Ve společnostech, kde je ekonomické zabezpečení vratké nebo kde se děti jen zřídkakdy dožívají dospělosti či kde není zaručen důchod, je často vysoká porodnost. A země zjistily, že pokud chtějí podpořit snížení porodnosti, jedním z nejrychlejších způsobů, jak tomu napomoci, je posílit postavení žen. Mnoho různých studií ukazuje, že každý rok vzdělání ženy snižuje porodnost o 5 až 10 %.

A vzdělání v kombinaci s přístupem k dobře placené práci je hlavním faktorem celkové míry porodnosti neboli průměrného počtu dětí, které by měla osoba porodit v průběhu svého reprodukčního období. Populační geograf používá všechny tyto nástroje k sestavení populačních trendů do obrazu, který nám pomáhá pochopit roli, kterou hrají v ekonomických a environmentálních otázkách. Společnosti pak mohou tento obraz využít při rozhodování. Například k pochopení současných populačních trendů a předvídání budoucí trajektorie, aby bylo možné lépe plánovat potřeby pracovních sil a zdrojů, nebo k provádění politik zaměřených na vzdělávání žen a jejich povzbuzování k účasti na pracovním trhu, aby se pokusily snížit budoucí populační tlak. Je tedy svět přelidněný, nebo nedostatečně přelidněný? Zdá se, že obojí.

Záleží jen na tom, kde se nacházíte. Světová populace se zvyšuje, ale některé země, jako je Estonsko, Japonsko nebo do jisté míry i USA, čelí krizi stárnutí - obrovská část jejich populace stárne, aniž by se o ni staral dostatek mladších lidí. Jiná místa s vysokou hustotou obyvatelstva, jako je Bangladéš, Indie a Jižní Korea, zavedla celou řadu programů nebo mají ekonomiky, které lidem poskytují ekonomické možnosti, jež umožňují mít menší počet rodin. Pokud chceme pochopit, jak řešit některé z našich největších ekologických a sociálních napětí, musíme pochopit více než jen to, jak populace roste. Musíme pochopit, co lidem dává pocit ekonomické jistoty, ale mít na paměti, že ekonomický úspěch spotřebovává mnoho zdrojů. Takže místo toho, abychom si řekli: "Aha! Na planetě žije téměř 8 miliard lidí!", bude užitečnější, když si uvědomíme, že mluvíme o lidech se složitými životy a sny, kteří žijí v konkrétní ekonomické situaci, a ne jen o číslech, a podíváme se na více faktorů, abychom pochopili problémy související s velikostí populace.