Uaru

Uaru obuhvata rod velikih, miroljubivih južnoameričkih ciklida. Dosada su naučno opisane dve vrste: Uaru amphiacanthoides (Heckel, 1840) i Uaru fernandezyepezi (Stanikowski, 1989). Postoji još jedna geografska varijanta (tzv. orange fleck Uaru – grlo i stomak su mu narandžaste boje), ali on još nije naučno opisan. U područjima gde žive ovi ciklidi, nalazimo ih u velikom broju, pa lokalnim Indijancima služe kao izvor hrane.

## Uaru amphiacanthoides (Heckel, 1840)

Najpoznatiji i u akvaristici daleko najzastupljeniji pripadnik roda Uaru. Nastanjuje sliv reke Amazon, od leve pritoke Rio Japurá do desne pritoke Rio Tapajós, kao i srednji i donji tok Rio Negra. Živi u crnim vodama, a zadržava se na mestima gde je strujanje vode usporeno. Nalazi se u malim jatima oko palih i potonulih drva skrivenog u hladu, jer sunce zagreva ove kristalno čiste vode i na temperature preko 30°C. Voda je vrlo kisela, pH od 5,7 - 6,5 i veoma meka 0 – 12 dH. Poseduje veliku crnu oznaku koja nalikuje na trougao, pa otuda i nosi nadimak trougao ciklid. Oznaka se uvek nalazi ispod bočne linije. U prirodi naraste i preko 35 cm, dok u zatočeništvu doseže do 30 cm.

## Uaru fernandezyepezi (Stanikowski, 1989)

Ime je dobio u čast Venecualanskog ihtiologa Augustina Fernandeza Yepeza. Manji je od svog bliskog rođaka i naraste do 20 cm. Živi u slivu Ria Orinoca, u reci Rio Atabapo, gde je pH 5,0 , dH od 0 - 1, a temperatura vode oko 30°C, često i viša. U reci se ne nalaze biljke, a dno je prekriveno finim belim peskom, otpalim lišćem i potopljenim korenjem. Mreste se kao i mnogi ostali ciklidi u vreme kišne sezone, najčešće od februara do aprila. Ovo je vrlo redak i osetljiv ciklid, prikladan samo za najiskusnije akvariste pune znanja i strpljenja. U zatočeništvu je uspešno razmnožen samo od strane Stanikowskog. Nedostaje mu velika crna mrlja po sredini tela. Ali poseduje crnu mrlju na telu između završetka leđnog i analnog peraja, a pre početka repnog peraja. Takođe ima i tamnu, široku, vertikalnu prugu koja se nalazi na zadnjoj trećini dužine tela ribice. Ostale oznake može i ne mora imati. One mogu biti i iznad i ispod bočne pruge, po čemu se razlikuje od Uaru amphiacanthoidesa koji uvek ima oznaku ispod bočne pruge.

Uaru spada u zahtevnije ciklide. Prvenstveno stoga što dolazi iz područja kristalno čistih voda, koje su izuzetno meke i vrlo kisele. Uaru-i uzgojeni u zatočeništvu ipak podnose veća odstupanja, pa se čak mogu i razmnožavati u tvrdoj vodi sa visokim pH, ali ako im se žele pružiti idealni uslovi tada voda mora biti istih vrednosti kao i u prirodi. Može se reći da im treba omogućiti iste uslove kao i za diskuse, s time što su oni još malo i osetljiviji.

Ovo su prilično povučeni i sramežljivi ciklidi kojima se mora omogućiti veliki akvarijum smešten na mirnom, povučenom mestu sa prigušenim svetlom. Najbolje ih je držati u malom jatu ili minimalno 1 par. Nikako ne samo jednu ribicu, jer ne podnose samoću, pa će se to završiti tragično. Akvarijum bi trebao biti zapremine 300 litara ili veći. Potrebno je osigurati mesta za zaklon kao i dovoljno slobodnog prostora za plivanje. Potopljeni panj igra važnu ulogu. S jedne strane ispušta tanin čime olakšava postizanje prirodnih uslova u akvarijumu, a s druge strane ga Uaru-i redovno grickaju što igra važnu ulogu u njihovoj probavi. Kamenje ne sme imati oštre ivice, jer se ovi ciklidi lako uplaše i mogli bi se samopovrediti.

Kako su Uaru-i prvenstveno biljojedi, poješće sve biljke u akvarijumu pa je bolje ne saditi ih. Nitrati predstavljaju velikog neprijatelja za Uaru-e. Zbog toga filtracija akvarijuma igra ključnu ulogu. Kako su ovo veliki ciklidi koji jako prljaju vodu, potrebna je filtracija koja će za 1 sat barem 10 puta profiltrirati akvarijumsku vodu. Uz to je nužno nedeljno menjati oko 30% vode u akvarijumu, kako bi nitrati ostali na minimalnim vrednostima. Vrlo su osetljivi na povećan nivo nitrata i skloni su obolijevanju od bolesti „rupe u glavi“. Zbog toga se uvek treba održavati optimalan kvalitet vode. Ne podnose samoću, pa ako nekog Uaru-a treba odvojiti i staviti u karantin, to mora biti urađeno tako da ribice međusobno imaju vizualni kontakt.

Budući da u prirodi žive zajedno sa diskusima i skalarima, i u akvarijumu ih možemo držati zajedno. Mogu biti i sa mirnijim ciklidima koji dolaze iz istih područja i podnose visoke temperature vode. Neke od ribica koje su prikladne za zajednički akvarijum su: razni zemljojedači (Satanoperca daemon), Papiliochromis ramirezi, Papiliochromis altispinossa, Crenicichla regani, Herosi, Aequdensi, kao i razne vrste tetra i neke vrste Corydorasa. Iako su većinom biljojedi, u prirodi jedu i razne insekte i koprenjake. U zatočeništvu će prihvatiti svu ponuđenu hranu koja mora biti vrlo raznolika. Od povrća to su: grašak, spanać, kukuruz, pasulj, salata, alge, a od mesa: artemia, kravlje srce, planktoni...

Gotovo je nemoguće odrediti razliku između ženke i mužjaka. Neki kažu da se može utvrditi po profilu čela ili boji oka (ženka bi trebala imati crveno oko). Čak ni najveći stručnjak za Uaru fernandezyepezi-e ne može videti nikakvu razliku. Da bi se stvar dodatno zakomplikovala kod Uaru-a može doći do toga da se spare dve ženke i ležu jajašca, koja naravno ostaju neoplođena i propadaju.

Kako je već i samo držanje Uaru-a komplikovano, njihovo razmnožavanje je još i teže. Najbolje bi bilo imati više mladih Uaru-a i pustiti ih da se sami spare u nadi da to neće biti dve ženke. Jednom sparen par ostaje zajedno – monogamija. Mreste se na podlozi i imaju otvoreno usno leglo. Ženka leže 100 – 500 jajašaca na ravan kamen, ili vertikalnu ravnu površinu. Jajašca su svetlosmeđe boje, a oba ih roditelja čuvaju kao i okolno područje. Ukoliko je voda pretvrda, ljuska jajašca se stvrdne, mlade ribice se ne mogu izvući iz nje i uginu. Ribice se ležu nakon 40 – 50 sati te ih roditelji premeštaju u prethodno iskopanu rupu koju nastavljaju čuvati. Ponekad ih premeštaju iz rupe u rupu, a ponekad ostaju u istoj rupi. Nakon što proplivaju, hrane se kožnom sluzavom izlučevinom sa tela roditelja. Ove ciklide je vrlo teško razmnožiti. I sam Stanikowski je imao velikih problema, pa je isti paru Uaru-a svaki put imao neki drugi način razmnožavanja sa drugačijim uspehom, vrlo često i potpunim gubitkom podmlatka.

Mlade ribice rastu vrlo brzo, sa šest meseci mogu dosegnuti 11–12 cm. Ako ne dobijaju dovoljno hrane, mogu postati kanibalistički raspoloženi, i pojesti slabije ribice. Koloracija mladih ribica je drugačija od roditelja. Sivkaste su boje (ponekad tamnosmeđe), sa donjim delom tela tamnosive boje. Celo telo je prošarano sitnim belo – tirkiznim tačkicama, koje nestanu kada ribice odrastu. Budu li ribice iznenada prepadnute, sabijaju se jedna uz drugu, što je verojatno njihovo instinktivno ponašanje kada u prirodi pokušavaju zbuniti grabljivce. Polno sazrevaju nakon otprilike godinu dana života.

Premda u prošlosti podcenjen, Uaru danas s pravom postaje ljubitelj pravih akvarista. Oni predstavljju pravi izazov već i za samo držanje, a pogotovo za uspešno razmnožavanje. Jedino njihova paprena cena ne omogućuje svakome da ih poseduje, ali oni i nisu ciklidi za svakoga. Uaru-i su ciklidi samo za vrlo iskusne akvariste koji im mogu pružiti prikladne uslove i spremni su prihvatiti izazov koji od njih traže.

Uaru amphiacanthoidesUaru amphiacanthoidesUaru amphiacanthoidesUaru fernandezyepeziUaru fernandezyepeziUaru fernandezyepeziUaru fernandezyepeziUaru fernandezyepeziUaru fernandezyepezi
Preuzeto sa:
http://www.ciklidi.com/ciklidi/uaru/ciklidi\_uaru.shtml
Kategorija:Slatkovodna ribica
Kategorija:Ciklidi
Kategorija:Ikrašica