Kiliján z Nedaru

## Životní příběh

**Sandokan** (56 – 51 let zpátky)

Kiliján se narodil do poměrně zajímavé rodiny v okolí Králova, narodil se totiž v pirátské komunitě na ostrově Sorrek, a to v době, kdy vrcholila tzv. válka s piráty. Narodil se přesně v roce, kdy na Mramorový trůn nastoupila královna Vanessa, tedy před 56 lety. Dostal jméno, které od svých pěti let nepoužívá a ani si jej nepamatuje.

Jeho otcem byl vysloužilý pirát, zkušený námořník a obávaný hrdlořez Korgo. Tradovalo se o něm, že posádka lodi, které velel, Loď smíchu, oplývá nadpřirozenou mocí, a prý na Lodi smíchu slouží i v souboji neporazitelní kostlivci, které na svět povolávala Kilijánova matka, čarodějnice Cortestona. Údajně i Korgo sám měl být nezranitelný, drby o něm šířily, že je již po smrti a na svět se vrátil, aby ochraňoval obyčejné lidi tím, že bude potápět lodě plné královských vojáků, co beztak jen vybírají daně.

Na Kilijána se na Sorreku hledělo jako na zázračné dítě, neboť se narodil čarodějnici a (údajnému) polokostlivci, navíc v době začátku vlády královny Vanessy, kdy na nebi zářila jasná hvězda. A skutečně, již ve třech letech uměl Kiliján číst první slova, což bylo v komunitě mnohdy negramotných pirátů považováno za něco nadpřirozeného.

Kiliján si na své rodiče a piráty moc nepamatuje, protože při jednom z četných útoků královských vojáků na Sorrek se piráti museli stáhnout na moře, a protože byl Kiliján zlobivé dítě, spadl přes palubu do moře. Měl ale štěstí, vylovili jej prostí rybáři, který se o něj chvíli starali, a pak jej dali do kláštera paupertiánů. Každopádně, pád z lodě je jedna z nejstarších životních vzpomínek a od té doby je Kiliján dost nervózní, pokud se má přiblížit k moři. A má strach z velkých ryb, stejně jako Klaudius.

**Škola, základ života** (51 – 41 let zpátky)

Od svých pěti do patnácti let žil Kiliján v Cauldrijském klášteře v okolí Norditora (tj. na sever od Jezerova; 1. pád Cauldriós), kde byl vychován podle paupertánských regulí sv. Seltiana. Sv. Seltianus kázal, že církev by měla být chudá jako za starých časů, a nikoliv se oddávat přepychu. Tak tedy probíhala Kilijánova výchova.

Kiliján zde přijal jméno Kilianus Faustus (Kiliján Šťastlivec) a naučil se velmi dobře hovořit jazykem kléru. Věnoval se též studiu teologie, geografie, historie, botaniky a filosofie, naučil se číst a psát a velmi dobře kreslit – měl se stát mistrovským kreslířem se specializací na iluminace. Byl v klášteře poměrně oblíbeným pro své pěkné iluminace a získal dobré vzdělání. Díky vzdělání zná velké množství knih, některé z nich dokonce i přepisoval (či iluminoval).

Ač je seltiánský řád žebravým řádem, Kiliján sám nikdy nežebral. Jeho přínosem pro řád byly iluminace a zpracování léčivých a dalších podivuhodných rostlin do podoby lektvarů a mastiček. Cauldrijský klášter má se svou „vzdělanostní výbavou“ v lecčem blízko ke klášterům sapienciánů – knihovně tohoto kláštera by mohlo množství klášterů hlásících se k „moudrému“ řádu závidět.

Když byl Kiliján v pubertě - tehdy již na svůj věk vzdělaný, avšak poněkud nepraktický, muž – tak se nám zakoukal do jedné z prostých vesničanek v okolí kláštera, do Markétky, dcery zpracovatele rákosu (který klášter potřeboval pro výrobu papíru). Ač se na celibát pohlíželo poněkud benevolentněji než u jiných mnišských řádů, Kiliján se smilstva dopustil na svátek sv. Seltiána, což je výročí dne, kdy patrona řádu ubila skupinka zbohatlíků-šlechticů, a je to největší svátek v roce (slaví se začátkem srpna a Kiliján si tento svátek každoročně připomíná, ačkoliv on vzpomíná spíše na Markétku než na svátost). Proto byl Kiliján vyhnán z kláštera (z řádu formálně vyloučen nebyl, takže dodnes je členem, ačkoliv řeholi již dávno nedrží. Ale třeba mu jednou představený řádu připomene jeho povinnost, kdo ví?).

V těchto letech zuřila tzv. válka s druidy, ale Kiliján osobně tím nebyl moc zasažen. Mnišské řády neměly nic proti druidům a ti neměli nic proti nim (výjimkou jsou bojové řády, třeba Mramoroví poutníci se s druidy docela porvali – teda pokud v té době existovali, myslím že jo, ale nevzpomínám si přesně). Zato Nedar touto válkou dost trpěl, z chudého kraje se stal kraj ještě chudší a od té doby berou obyvatelé Nedaru různé lesáky atd. za podivíny.

**Čarodějův učeň** (41 až 33 let zpátky)

Po opuštění řádu se Kiliján dál chtěl věnovat vzdělání. Protože mnišské řády mu odmítly pomoci, musel se věnovat světskému studiu. Naštěstí měl kontakty na Almaenské univerzitě, neboť v minulosti jakožto léčitel opečovával (resp. pomáhal opečovávat) Aldora, asi třicetiletého učitele na Almaenské univerzitě. Kiliján jej ohromil svým vzděláním (na svůj věk) a ještě v Cauldriju mu Aldor slíbil, že se na něj může kdykoliv obrátit, kdyby potřeboval pomoc. Tudíž Kiliján vyrazil do Almaenu za Aldorem.

Na Aldorovi je zajímavé to, že byl Apofyzovým učitelem. Apofyz jej měl /a stále má/ ve veliké úctě. Kiliján předpokládá, že Aldor je dnes již po smrti. S Apofyzem se možná i viděl.

Studium obnášelo spousta vzdělávání, ale mimo to i četné trhání se z řetězu, neboť jako každé město s univerzitou oplýval Almaen velkým množstvím mladých promiskuitních slečen i vdaných paniček, které studenti běžně navštěvovali. A běžně následně proskakovali oknem na ulici a prchali za zeď univerzity, to když se parohatý manžel vrátil domů o něco dříve…

Kiliján se trhal jen zřídkakdy, většinou se věnoval studiu. Ale na studentská léta vzpomíná jako na jeden dlouhý a rozsáhlý flám, ačkoliv to tak nebylo, povětšinou to byly jen fantazie nerda. Faktem je, že jinou ženu než Markétku nepoznal a nijak po tom ani netoužil.

Kiliján nepotřeboval studovat na triviu ani kvadriviu, rovnou se zapsal na studium theurgie, získal o osmi letech studia titul magister magicus a protože měl dobré profesní vztahy s některými pedagogy, zůstal na akademické půdě.

**Hostující profesoři** (33 až 25 let zpátky)

Kiliján přednášel v Almaenu, byl pozván i do Ilvaenu a také do zahraničí, proto zde Kiliján získal rozsáhlou jazykovou výbavu. Jeho oborem byla „obecná theurgie“ a „jiné světy“, tj. svět duševní a astrální (astrálnímu ale ve skutečnosti moc nerozumí, o tom moc nepřednášel). Kiliján vždy tvrdil, že theurgie nyní stagnuje, stojí na velmi starých základech a je nepružná, nepřizpůsobuje se novým trendům a určitě existuje způsob, jakým theurgii v mnohém zjednodušit a dosáhnout lepších výsledků. Tím má být zlatá stezka, na téma zlaté stezky měl Kiliján hodně přednášek, většinou to bylo fantazírování a výčet možností, jak ta zlatá stezka může vypadat, přičemž Kiliján vždy došel k závěru, že takto se na zlatou stezku člověk nedostane a je třeba to zkoušet jinak… Stejně tak Kiliján tvrdil, že rozlišování na astrální a duševní svět je zbytečnost, protože v podstatě se jedná o totéž, díky zlaté stezce bude schopný theurg moci procházet mezi duševním i astrálním světem jak se mu zlíbí.

Nejraději ale Kiliján přednášel v Assuriamu. Tam mu kolegové z univerzity ?? (jméno by bylo fajn vymyslet) méně než jinde tvrdili, že jeho učení jsou nesmyslná a neprověřená, a naslouchali mu více než v Přímořsku, kde byli zvyklí na „pohodlné myšlení“ a jednání podle léty prověřených, zavedených pouček a nebyli ochotni k experimentům.

Je pravda, že Kiliján vedl několik experimentů, kdy vedl několik studentských skupin a pár studentů se poztrácelo ve sférách (podle Kilijána proto, že neuměli ani základy jednání s démony, podle představených fakulty proto, že je Kiliján vystavil nebezpečí nad jejich schopnosti, a to jen proto, aby si Kiliján vyvrátil další hypotézu svých výzkumů). Pak již Kilijánovi svěřovali pouze teoretické přednášky. Vždy se věnovaly duševnímu či astrálnímu světu a vždy tam Kiliján vnucoval zlatou stezku.

**Na cestě** (25 až 20 let zpátky)

V revolučním (ale tehdy ještě ne tak krvavém) Assuriamu, kde se s některými lidmi Kiliján dokonce i trochu spřátelil, se dozvěděl o dávných bájích – o říši pikového krále, o civilizaci „Těch, co mluví s mrtvými“, o slavném trpasličím městě obývaném nemrtvými a zbytky skřetů, o tom, jak se tu před léty proháněli démoni, a o tom, že Assuriamští vládci těmto zvěstem docela věří.

S přáteli se tak dohodli, že vytvoří falešný dopis od Pikového krále, kterým „Pikový král“ uznával Assuriam jakožto nejrozvinutějšího představitele lidských kolonií na východě, co klade důraz na svobodu, a proto výhradně s ním hodlá vyjednávat. A zval jeho zástupce k sobě, přičemž popsal cestu. Dopis tehdy přinesl havran přímo Assuriamskému vládci (nebo kdo tam zrovna během revoluce vládl… asi nějaký umírněný měšťan) a okamžitě odletěl (= jeden z Kilijánových přátel uměl ovládat havrany… nebo minimálně tohohle jednoho).

Trvalo jen pár dní, než se vlivným Kilijánovo přátelům podařilo přesvědčit assuriamskou vládu, aby na tuto výpravu skutečně vyrazila. Assuriamu z toho kynula vysoká prestiž, dle dopisu i spousta darů, a hlavně by Assuriam ukázal, jak krásná a silná je ta myšlenka svobody.

Kiliján by si ještě dnes, po dlouhých letech, vzpomněl na přesné znění toho dopisu. Popis cesty byl přepisem jedné staré knihy Al Doroth, která popisuje jakousi zemi zaslíbenou. Nutno podotknout, že Kiliján a jeho přátelé při psaní dopisu pozřeli velkou dávku „zeleného medu“, takže jednak si vysnili ještě větší fantasmagorie než autor Al Doroth, druhak s postupem času i sami začali věřit, že Pikový král skutečně existuje.

Celá „dopisní“ parta vyrazila na cestu na jih, tj. pět lidí, co tvořili dopis (Kiliján, Yarogleg, a další tři vzdělanci/mágové, Kilijánovo tak trochu přátelé: „Zubaran z Rivoru", „Thelixés z Efferu“ a „Bard“, který uměl zpívat a tvrdil, že píše krásné balady, ty mu ale vždy potají psal Thelixés, sám Bard nic napsat neuměl), asi pět dalších učenců, zhruba třicet vojáků, rozličný personál (kuchaři, vozkové) a pár assuriamských šlechticů (kteří přišli o majetky za revoluce, ale nikoliv o život), dohromady tak stovka lidí. Tato nákladná výprava byla naplánována tak, že se procestuje Assuriam, dojede do Ealonu a odtamtud se pojede na východ a pak na jih do hvozdu, dle popisu, který byl uveden v dopise od Pikového krále.

Ealonem se projíždělo docela narychlo a mimo hlavní silnice, neboť vztahy Ealon-revoluční Assuriam v té době nebyly nejžhavější. Téměř až na konci Ealonu (a tedy známého, civilizovaného světa) naši karavanu zastihla zpráva o násilné změně vlády v Assuriamu. Nově vládla radikální frakce. To vedlo k rozpadu karavany, většina jejích členů se vrátila zpátky, dál už jelo jen našich pět přátel (Kiliján, Yarogleg, Zubaran, Thelixés, Bard), několik šlechticů (rozhodně se jim zpátky nechtělo…) a pár jejich vojáků, zhruba dvacet lidí.

Mimo civilizaci se jelo pěkně blbě, dlouhé týdny cestující bloudili, trpěli nemocemi, ztráceli se, bojovali s různými podivnými národy a pronárody, potkávali zvláštní lidi, vyhnance z civilizace… Počet členů družiny se notně zredukoval, navíc se ztratil i Yarogleg, což zbylí čtyři přátelé nesli těžko. A začali opět ujíždět na zeleném medu (kterého našli dostatek v domově jednoho zvláštního poustevníka), takže vzpomínky na cestu jsou dost divoké a kdo ví, co je realita a co se skutečně stalo. A navíc dnes, po letech, to již nikdo nedokáže odlišit.

Kiliján, Zubaran, Thelixés a Bard, nyní již bez doprovodu i bez koní, prošli za dlouhé týdny, možná měsíce, putování rozsáhlou oblast kolem i uvnitř lesa, v němž žijí temní elfové. Pár temných elfů (mimo jiné…) našli, ale ti k nim nikdy neměli přátelské úmysly, tak hrdinové hledali vstup jinde. Až jednou našli v lese Yaroglega, kterého neviděli několik týdnů. Yarogleg tvrdil, že pikového krále našel, že s ním mluvil a přijal od něj úkol… A že Kiliján a ostatní Pikového krále již nemají hledat. Yarogleg tím ostatní velmi nahněval, přátelé si připadali zrazeni, došlo k roztržce, dokonce i k magickému boji a zraněním na obou stranách. Yarogleg zmizel, Thelixés a Bard jej pronásledovali, Kiliján se Zubaranem byli vážně raněni, Kiliján dokonce až na hranici smrti. Výprava tak skončila – Yarogleg utekl, Thelixés s Bardem se ztratili, Kiliján ležel v neznámém hvozdě, neschopen pohybu, opečováván Zubaranem, též raněným.

Kiliján se Zubaranem, když už byli oba schopni pohybu, se nějak vypotáceli ze hvozdu a rozhodli se raději ve skleslé, poraženecké náladě vrátit domů. Cestou narazili ještě na pár dobrodružství (to již byli téměř zdraví), v Ealonu se rozloučili a pak jeli každý sám svou cestou.

Kiliján se vrátil do Almaenu a od té doby již nikoho z účastníků neúspěšné cesty na jih nespatřil, ač očekává, že všichni žijí – až na Yaroglega, samozřejmě.

**Nekroskop** (20 až 10 let zpátky)

Po návratu do Almaenské školy se nikomu o své cestě moc nesvěřoval. Chvíli byl v ústraní, živil se tím, že prodal pár zajímavých věcí, co získal po cestě. Prodal též zbytky zeleného medu, který považuje za příčinu neúspěchu cesty.

Po čase opět zatoužil po výzkumu theurgie a po přednášení, tak strávil několik let učením, tentokrát již pouze v Přímořsku, tj. v Almaenu, příležitostně v Ilvaenu a občas i soukromě.

Věnoval se zejména výzkumu okultní vědy, jejíž bídné základy pochytil během cesty na jih od lidí, které potkal v divočině (a tam bylo hodně zvláštních lidí). Očekával, že poznáním okultní magie se dobere ke své vytoužené zlaté stezce. Bídné základy si spojil se studiem zakázaných svitků, také měl několik schůzek s ilvaenským „temným praktikem“ Draviadorem, ale toho Kiliján považoval za přílišně úchylného (ten věřil, že větší moc vznikne tím, že theurg způsobí někomu utrpení; tomu Kiliján věří také, ale nehodlá nevinným působit utrpení). (pozn. – Draviadorus je „poslední temný praktik“, v Ilvaenu pravděpodobně před léty vyvolal Tváře), stejně tak na univerzitě v Almaenu bylo pár lidí „nekromancii“ přístupné.

Kiliján si ale stvořil svou vlastní cestu. Sebe nepovažoval za toho, kdo ovládá mrtvé – za nekromanta, ale za přítele mrtvých, který za nimi vždy jde se slušnou prosbou, a oni mu buď vyhoví nebo ne. Proto svému umění neříká nekromancie, ale nekropatie, kdy jen komunikuje s mrtvými. Samotné oživování nemrtvých Kiliján nejspíš nikdy umět nebude (to by musel být na vyšší úrovni). Postupně do nekropatie začal zahrnovat vše, včetně běžných theurgických praktik.

Protože měl na přednáškách nevhodné narážky na okultní vědy, byl ze školy odstraněn. Školní rada mu vybrala pěkné místečko v jakémsi zapadlé vesničce Nedaru, zajistila, aby ji Kiliján dostal v léno, a též zajistila, aby se Kiliján již jen tak nechtěl vrátit zpátky do Almaenu, tzn. dostává pravidelný důchod od almaenské školy. Ale kdo ví, jak to všechno bylo – vždyť jednodušší by bylo Kilijána prostě vydat inkvizici (řádu ignipurgů)… patrně se za něj někdo přimluvil.

Kiliján tak složil přísahu vůči králi a místokráli, vzal si několik svitků a knih (něco opsal, něco dostal od školy, něco koupil se slevou), zabalil si své alchymistické aparáty a odjel do svého nového domova, do země zelí a řepy.

Zprávy o tom, že před deseti lety Almaen ovládl Jarogleg, Kiliján samozřejmě zaregistroval (mimo jiné přestal dostávat peníze z Almaenu, ale to mu zas tolik nevadilo, žil skromně) a velmi jej překvapilo, že se Jarogleg po deseti letech náhle vynořil – prý z Chladného lesa, hlídaného Mramorovými poutníky… Zprávy o pádu Jaroglega Kilijána již tolik nepřekvapily. Smrt mu nepřál, ale moc to s ním nehlo. Kiliján si myslí, že setkání s Pikovým králem (nebo s někým, koho za něj Jarogleg považoval) Jaroglega velmi změnilo.

**Mistr a Markétka** (před 10 lety až současnost)

V Nedaru byl Kiliján víceméně spokojen, veškerou agendu nechává na svém správci Truhynovi, sám dělá jen nutná a významná rozhodnutí. Kiliján se věnuje svému okultnímu výzkumu. Stále chce najít zlatou stezku, nově totiž uvěřil, že zlatá stezka mu umožní dostat se k démonovi Mefistovi, který mu zajistí věčné mládí.

Kiliján totiž vzpomínal na svůj život a přemýšlel, jestli by bylo bývalo lepší, kdyby prožil svůj život sice bez vzdělání, ale se svou dávno ztracenou Markétkou, nebo tak jak jej prožil. Došel k závěru, že vzdělání a poznání je větší než pozemské slasti či láska, ale stejně by chtěl okusit obojí. No jo, ale jak na to, když Markétka je seschlá škeble (že by umřela, to si Kiliján nepřipouští)? Nezbývá než objevit recept na věčné mládí, najít Markétku a žít šťastně až do smrti.

Každopádně, zvěsti o opětovném zájmu o Pikového krále tyto úvahy naruší…

## Charakterník

**Postava a její historie**

Jak je postava stará, kdy a kde se narodila?

Kiliján je v požehnaném věku 56 let, narozen mezi piráty na ostrově Sorrek (pod dávno zapomenutým jménem).

Nazýván byl nebo je – „frater Kilianus Faustus“, „magister magicus Kilianus“, „Kiliján z Nedaru“, „ctihodný kmet“

Rodina

Na rodinu si moc nepamatuje. Otec Korgo, obávaný pirát, byl dle legend polovičním kostlivcem, matka Cortestona zase mořská čarodějnice, schopna oživovat mrtvé. Legendy jsou ale plky.

Prostředí, v němž postava vyrůstala

Klášter paupertiánů (sapientiánů) Cauldriós, kde byl Kiliján vychován, zde mu byly vštěpeny základy morálních hodnot a morouství. Kiliján toho zde hodně přečetl, mnoho knih opisoval a iluminoval, působil i jako pomocná léčitelská síla.

Jak se postava dostala k povolání?

Vyhozen z kláštera za porušení řehole, díky přízni svého známého Aldora vystudoval theurgii v almaenském kruhu. Aldor je mimo jiné i Apofyzovým učitelem.

K povolání „vládce“ se Kiliján dostal tím, že získal titul magister magicus a o několik desítek let poté i kus země, tj. Nedar.

Kde se postava naučila jednotlivé dovednosti?

Většinu dovedností (obecných i theurgických) kdysi uměl lépe než dnes, ale stále je úplně nezapomněl. Jen ne vždy se daří si vzpomenout…

Pohyb v lese, v horách, jezdectví, řízení vozu – na svých četných cestách; jezdectví bylo hojně používáno i v Nedaru, vyjížďky na koni míval Kiliján časté

Čtení a psaní, teologie, bájesloví, dějepis, zeměpis, astronomie, první pomoc, bylinkářství, malování – to vše má z klášterní výchovy, ze studií i z toho, že je prostě knihomol

Jazyky (přímořština, jazyk kléru, assuriamština, sondosijština, ealonština) – to umí ze svých cest, jazyk kléru z klášterní výchovy a z knih, ten se nezapomíná, ten umí velmi dobře

Společenská etiketa – ze svých kontaktů s vyššími stavy během svých cest v období výuky na univerzitách, a také z některých jednání poté, co dostal Nedar

Kreslení map, znalost světa, zacházení s magickými předměty – z velké cesty na jih

Vyučování – z období výuky na universitách

Jak vypadá, jaké oblečení nosí?

Je velice vyhublý, ale to nebývá běžně vidět. Oděn chodí výhradně v prostých tmavých kutnách. Hlavu nosí zahalenou, nechce, aby byla světu všeobecně známa jeho prostovlasost. Zpod kápě mu čouhá orlí nos, který vypadá, jako by byl snad nadvakrát zahnutý. Ze světa vyrazil v hnědé kutně z hrubé kůže převázané bílým provázkem. Až bude zima, bude to nějak řešit. Jako šlechtic nevypadá, spíše působí jako vážený mudrc, vzdělaný kněz nebo moudrý poustevník.

Motivace:

Na cestu vyrazil proto, že byl po letech znovu nadšen legendou o pikovém králi, a nyní se naskytla příležitost. Záležitosti ohledně Alalderka jej moc nevzrušují, ačkoliv je zvědavý, jakým způsobem v tom hraje Flamengo.

Dokud družina půjde za pikovým králem, bude mít motivaci být s ní, a to snad za všech okolností.

Touhy:

Touží objevit pikového krále a získat veškeré vědění dávných říší. Touží objevit zlatou stezku a skrze ní vyvolat démona tak mocného, že poskytne dar mládí Kiliánovi a své dávno ztracené Markétce, po níž touží taktéž.

Sny:

Sní o tom, že se zbaví své nechvalné pověsti mezi mágy (většinou je přijímán jako postava, která jde zbytečně proti proudu a hledá neexistující legendy, tj. pikového krále a zlatou stezku; nebo jako postava praktikující okultní vědy; jen v Assuriamu v době „klidné fáze revoluce“ byl oblíben) a že jednou napíše učebnici, která změní celé pojetí theurgie. Sní o tom, že svůj „svět mrtvých“, jak nazývá ve své teorii cizí světy, dokáže dokonale ovládnout a povolávat z něj démony (ale jen ty hodné). Sní o tom, že jednou si budou lidé více vážit jeho slov a brát jeho morální kázání více vážně. Ale v to, že jednou se lidé budou chovat slušně a dle jeho představ, si nenamlouvá.

Sní také o tom, že se jednou setká s dávnými přáteli a zjistí, jestli se Jarogleg s pikovým králem setkal.

Cíle:

Krátkodobý – zjistit, co je zač Flamengo a jaký je jeho vztah k Alalderkovi; jestli je Ed skutečně potomkem královským; jestli je Ed skutečně v pochybném svazku s Merlot; jak do toho zapadá Tukan a Copák; pomoci trpaslíkům znovu osídlit Wufeik; vyrazit přes Rudné hory do Sondosie.

Dlouhodobé – přejít Rudné hory, přejít Sondosii, kolem velkého jezera se dostat do Ealonu a na východě Ealonu vstoupit do hvozdu, kde se bude hledat piková říše. Získat respekt většiny z družiny (potřebuje loajální ozbrojený doprovod).

Životní cíl – pikový král, zlatá stezka, Markétka (zisk jejího mládí a lásky; kdyby už nežila, tak její opětovné přivedení na svět), skrytá vědění theurgie, napsat knihu.

**Psychické vlastnosti postavy**

Charakterové vlastnosti

Opatrnost, váhavost, přemýšlivost – vždy chce mít předem promyšlený plán a nepouštět se do hurá akcí. Někdy je ale naopak dosti neopatrný, např. jej nenapadne, že v divočině je vhodné držet hlídky atp. – této opatrnosti jej odnaučila léta vlády nad Nedarem.

Aktivita a činorodost – vstává časně, vždy něco dělá, vždy minimálně přemýšlí nad některou z disciplín, v nichž se zrovna zdokonaluje.

Ambicióznost, odvaha – chce být dobrý v teorii magie.

Nutnost poučovat ostatní, kázat jim o mravech a vnucovat jim svůj názor, nutnost hovořit zeširoka, občas používá různé alegorie, aforismy, které nepovažuje za nutné vysvětlovat.

Něco v něm zůstalo i z klášterní „nezištné dobroty“, občas mu nedělá problém pomoci chudým a podobně.

Záliby

Četba. Sběr bylin a jejich zpracování. Přemýšlení, poučování, vzdělávání ostatních. Jízda na koni (přičemž koně sice ovládá velmi slušně, ale bere je spíš jako nástroj k jízdě než jako přátelská zvířata, berete je spíš prakticky než citově). Tu a tam si jen tak „hovoří s mrtvými“, tedy prochází duševním světem, zřídka i astrálním světem, jen tak, bez cíle.

Nelibosti

Lidská blbost a neschopnost vést věcnou diskuzi, nevychovanost, odmítání logického myšlení. Cestování na lodi. Předsudky vůči „okultním vědám“ (Kiliján nad tím, co praktikuje, nic okultního neshledává) a předsudky vůči původu (sám je sice šlechtic, ale K. je hrdý na to, že se na to místo vypracoval, a nikoliv jen zdědil). Nevzdělanými lidmi opovrhuje.

Obavy, strachy

Strach z plavání, z velkých ryb. Obava, že si pro něj přijdou inkvizitoři (příp. bakaláři). Strach z démonů vyšších sfér, ale tu má v sobě každý mág. Obava z smrti – ne, že by se bál toho, že zemře, ale chce toho ještě hodně udělat. A zároveň ví, že smrt si pro něj do několika málo let již přijde.

Vystupování

Spíše mlčenlivý, ale ostatní pozoruje velmi pozorně. Sice sám vyžaduje věcnou debatu, ale občas považuje za přednější ostatním prvně vynadat za neslušné chování. Hovoří edukovaně. U ostatní je velmi neoblíbený, ale asi i vážený. Gesta moc nepoužívá, nechce své staré tělo zbytečně unavovat.

Zvyky a návyky

Ráno vstává časně, počítá čas v bigotní klášterní soustavě dle liber horarum, kdy se sedmkráte za den provádí motlitba na oslavu Dechej. V této soustavě je 0. hodina určena hodinou, kdy se vstává (tj. něco před svítáním, kdy se ráno chválí Dechej – laudes), pak se počítají jednotlivé hodiny (v létě je prima okolo šesté hodiny, nona okolo třetí odpoledne), okamžik rozsvěcení světel po západu slunce je nazýván vesperae a spát se chodí po completoriu. Motlitby se tedy provádí tyto: laudy, prima, tercie, sexta, nona, nešpory, kompletář. Běžným hodinám nerozumí…

Považuje za nutné ostatním vštěpovat svůj světonázor, občas se mu to daří, ale jeho přílišné lpění na morálce nebývá shledáváno s úspěchem.

Než aby vysvětloval lidem, co je třeba udělat, raději to udělá sám (a ostatní pak považuje za hlupáky, že danou věc bez něj neudělají – např. je-li třeba nakrmit koně atd.).

Asketa, slabost má jen pro sledě naložené v octě, pro toto jídle (a jen pro toto) je schopen být (na jeho poměry) velice iracionální.

Občas se pomodlí, většinou jen tiše, ale v některé významnější dny provede i delší motlitbu nahlas.

Náboženská orientace

Věří v Decheje a přijal kdysi pauperitánskou řeholi, tj. církev má být chudá, ale vážená. Nicméně na církev má vlastní názor, který více odpovídá jeho chápání magie a Kiliánem provozovanou nekropatií.

Rozum kontra cit

Řídí se rozumem po delší úvaze, citem asi jen v případě, že se jedná o Markétku, možnost vyššího vzdělání nebo o nakládané sledě.

Sebevědomí

Hodie mihi, cras tibi. Málokoho považuje za více vzdělaného než sebe, na druhou stranu si uvědomuje zcela oprávněně, že jeho „moc“ je teoretická a nikoho s ní nemůže majznout po hlavě, i když věří, že v konečném důsledku může ty, které ho dnes maznou po hlavě, pořádně ztrestat zítra. Není hrdý na to, že je šlechtic, ale na to, že je absolvent univerzity.

City

City dle něj není třeba přílišně věřit a jsou z toho jen potíže, ale u ostatních je respektuje, neboť ví, že sám v některých případech může jednat impulzivně.

Když někým pohrdá, většinou ho o tom Kiliján poučí.

**Postava a okolí**

Jak se chová mezi ostatními?

Ostatních si dost často nevšímá a dělá si svou práci, ale nestydí se poslouchat cizí hovory. Je rád, když mu ostatní naslouchají. Přátele měl (Zubaran z Rivoru, Thelixés z Efferu, Bard, Yarogleg; pak pár méně důležitých přátel z dob studií a vyučování různě po světě), mohl by se mít nějaký přátelský vztah i se svou současnou družinou.

Jaké má postavení mezi ostatními

Je neoblíbený. Rád by ale byl morální autoritou a „hlasem rozumu“. Je rád, když může o věcech rozhodovat – družinu teď trochu drží fakt, že on je jakýmsi „sponzorem“ výpravy a zná cestu, tudíž by měl mít hlavní slovo.

Jaký má vztah k opačnému pohlaví?

K ženám se obvykle chová více zdvořile, na druhou stranu očekává i vyšší úroveň chování od nich. Oplzlé ženštiny považuje za spodinu.

Na ženské vnady není, on má přeci svou Markétku.

Názor na ostatní rasy, země, národy, společenské třídy

Nemá rád lůzu pro její nevzdělanost (ale nijak radikálně), nemá rád šlechtu „krve“, tedy ty, kteří vládnou nad ostatními jen pro svůj urozený původ a ne pro své schopnosti. Xenofobií není, za své cesty potkal snad všechny možné národy i pronárody…

Má lehce idealizovaný Assuriam v době „mírně revoluční“, protože tam a tehdy nejvíce naslouchali jeho učení. Od té doby takové posluchačstvo již nikdy neměl.

**Družina**

**Ed** – mladík, kterého je třeba (a je zde ještě vysoká šance) převychovat. Ed nemá žádný respekt vůči Kiliánovi, protože je údajně z nižšího stavu než Ed, a Kiliján zas nemá respekt vůči Edovi, neboť ten si svůj stav nezasloužil, jen ho zdědil, a nic neumí. Pohlavek od Eda Kiliján snesl a ovládl se, ale bude si to pamatovat, a jakmile vykoná něco mocného a děsivého (třeba mentální souboj), sdělí Edovi, že něco mocného a děsivého by se klidně mohlo přihodit jemu…

**Merlot** – vychovaná slečna, je vidět, že žila na dvoře. Chová náklonnost k magii a k poznání. Je rozumná, dá se s ní věcně hovořit. Kiliján ji rád zasvětí do tajů okultních věd, nejprve ale bude v mentálním světě zkoumat, jestli je  Merlot theurgé či čarodějka.

**Flamengo** – upovídaný a netradiční trpaslík, co jistě něco skrývá, a Kiliján by rád věděl, co to je. Nicméně na cestu na jih se tento tvor velmi hodí, a na daleké cestě je vlastně jedno, co je kdo zač…

**Flamengův sokol** – v duševním světě je to sokol posedlý démonem se silnou vazbou k Flamengově duši… Kiliján ví, že tenhle pták udělá, co mu Flamengo řekne.

**Tukan** – Kiliján jej má za studenta, který toho moc neumí. Proč se připojil k Flamengovi, to Kiliján chce zjistit, hledá za tím něco víc. Kiliján bude v mentálním světě zkoumat, jestli je Tukan theurg či čaroděj.

**Kitler** – toho chce Kiliján použít jako spojnici k Copákovi, s nímž by měl být btw. i schopen komunikovat v duševním světě…

Myslí spíše na sebe nebo na ostatní?

Na sebe, ale pro účely cesty na jih potřebuje „své lidi“, takže jen tak někoho ve štychu nenechá. Své zájmy ve družině samozřejmě sleduje. Kdyby se družina rozhodla nehledat pikového krále, asi ji opustí.

Jaký je její vztah k penězům?

To je prostředek, za kterého se dá koupit jen omezený výčet věcí. Vzdělání, moudrost, postavení, to se koupit nedá. Proto Kiliján penězům sílu nepřiřazuje, on sám si zkrátka nemá co koupit.

Samozřejmě, za pár měsíců přijde zima a to asi bude každý stříbrňák dobrý, ale to zatím Kiliján neřeší.

Vztah k magii

Velmi moudrý, ví vše, co je v příručce theurga + PJ u theurga, sám ale některé věci („svět mrtvých“) vnímá jinak, takže se může stát, že ten výklad, ta interpretace bude jen nadjezdem – čili oklikou – jedné silnice.

Pije tvá postava?

Ne, žádný alkohol. Kdysi v mládí, ale střídmě. Kdysi ujížděl na zeleném medu, ale ten nyní považuje za příčinu svého životního neúspěchu, tedy své první hledání Pikového krále. Když se chce utrhnout, pije mléko.

Postava a konflikty kolem ní

Sporům se rád vyhne, ale pokud bude mít pocit moci (tedy že za ním stojí několik ozbrojenců), rád si bude mrmlat své morousovské hlášky. Zatím si ale moc neuvědomuje, že existuje spousta lidí, co ho kvůli nevybíravému slovu klidně podříznou…

Vlastní chybu přiznává ostatním dost nerad, ale to se moc často nestává. Nicméně když se omluví, myslí to upřímně.

Dávné křivdy nezapomíná, nicméně slogan „oko za oko“ mu je cizí.

Ke svým nepřátelům se může chovat pohrdlivě – pro jejich nevzdělání.

Jakmile dojde k boji, bude se z něj snažit vzdálit, protože ví, že by ostatním stejně jen překážel. Nicméně v mládí pár bojů již zažil a kdysi i vrhal na nepřátele fajrbóly, ale to už je tak dávno… Rozhodně snad za žádných okolností nebude bojovat až do své smrti. Asi ani do smrti svých spolubojovníků.

Zabíjení je pro něj něco, čemu by se rád vyhnul, zejména na území civilizovaného světa (nemíní nechat místokrále, aby jej soudil…), od zbytečného zabíjení by nejspíš odrazoval i své spolubojovníky. Sám by asi člověka probodnout nožem nechtěl (kouzlem už asi spíš…), ačkoliv obětovat zvíře mu problém nedělá.

Obecný úzus by porušil v případě, že by si tím velmi pomohl ke svým životním cílům, to by se neváhal ani paktovat s démony. Ale vyloženě přátele by zradit nechtěl… ale kdyby mu to zajistilo uznání ostatních theurgů, no, kdo ví..?

**Standardní průpovídky**

*Dechei noster, qui es in caelis,*

*sanctificetur nomen tuum.*

*Adveniat regnum tuum.*

*Fiat voluntas tua,*

*sicut in caelo et in terra.*

*Panem nostrum quotidianum*

*da nobis hodie,*

*et dimitte nobis debita*

*nostra sicut et nos dimittimus*

*debitoribus nostris.*

*Et ne nos inducas in tentationem,*

*sed libera nos a malo, Dechei.*

*Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisici elit, sed eiusmod tempor incidunt ut labore et dolore magna aliqua.*

*Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquid ex ea commodi consequat.*

*Quis aute iure reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur.*

*Excepteur sint obcaecat cupiditat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.*

*Dies iræ, dies illa, dies tribulationis et angustiæ, dies calamitatis et miseriæ, dies tenebrarum et caliginis, dies nebulæ et turbinis, dies tubæ et clangoris super civitates munitas et super angulos excelsos.*

*Onen den bude dnem prchlivosti, dnem soužení a tísně, dnem ničení a zkázy, dnem tmy a temnot, dnem oblaku a mrákoty, dnem polnice a válečného ryku nad opevněnými městy, nad vyvýšenými cimbuřími.*

*Quantus tremor est futurus, quando iudex est venturus!*