Verreghi pasa (Emmanuele Verreghi)

Emmanuele Verreghi (1459- ), avagy Verreghi pasa az Oszmán-Török Szultánság itáliai származású, keresztény katonai tanácsadója, hadvezére és fegyveres erőinek megreformálója. A pasa I. Szelim szultán közeli támogatója, kapcsolatuk szívélyesnek mondható, ugyanakkor az udvar, és az oszmán elit bizonyos körei idegen származása, és a hagyományos török hadviseléstől elterelő javaslatai miatt nehezetelnek rá. Mindez az ellenérzés ugyanakkor nem akadályozza meg a pasát abban, hogy jelentős szerepet töltsön be a Porta mindennapi tevékenységében, különösen háború idején.

**Fiatalkora:**

Emmanuele Verreghi egy kereskedő hatodik gyermekeként és negyedik fiaként született a Nápolytól délre található Castellamare di Stabia városában, 1459 márciusában. Ötéves kora környékén apja egyre jelentősebb megbízásokat élvezett a nápolyi kereskedő elit részéről, mígnem jelentős szereplőjévé vált a keletre tartó áruforgalomban, elsősorban élelmiszerszállításban. A fiatal Emmanuele idősebb testvérei - különösen három bátyja - ennek megfeleően kiemelt szerepet kaptak a folyamatosan növekvő családi üzletben, ahol azonban a negyedik fiú nem találta a helyét. Apja eleinte egyházi pályára szánta őt, azonban a teológiai tárgyakban elért rossz tanulmányi eredményei miatt tizenöt éves korára Emmanuelének ezt az utat is el kellett hagynia. Ekkorra már ismertté vált Nápolyban, mint a társasági élet közismert figurája, aki rendszeresen került akár fegyveres konfliktusba is a sokszor őt "egyszerű" származása miatt lenéző, nagyobb múltra visszatekintő családok fiataljaival. Ez alatt az időszak alatt vált híressé bajvívó képességeiről, valamint, ahogy a rendszertelen összeszólalkozások egyre inkább szervezett összecsapásokká váltak az újgazdagok és a patríciusok fiai között, az ezek során lezajló kisebb "csaták" során kiemelkedő vezetőnek bizonyult, aki alatt a kereskedői hátterű oldal rendszeresen győzelmet aratott, a sokszor túlerőben lévő nemesekkel szemben. Apja azonban nem tűrte jó szívvel a fiatal Emmanuele hadi dicsőségeit, így tizennyolc éves korában elküldte őt, megtiltva, hogy visszatérjen bármikor is Nápolyba, bátyjai és anyja kérésére azonban ki nem tagadta, így az elkövetkező tizenöt évben, egészen haláláig továbbra is rendszeresen ellátta őt életjáradékkal.

Az elüldözött Verreghi előszőr Észak-Itáliát vette célba, ahol az ekkor még sokszor fegyveresen rivalizáló városállamok jó terepet jelentettek az olyan fiatalok számára, akik katonai képességeik révén igyekeztek megélni. Ebben az időszakban, amely végül a regionális helyzet stabilizálódásával és az Itáliai Liga létrejöttével ért véget a XVI. század elején, az olyan gyökér nélküli zsoldosok, mint amilyenné Verreghi is vált, jelentős vagyont, és még inkább meghatározó tapasztalatokat tudtak szerezni. Kiegészítve ezt a más hozzá hasonlók mögül hiányzó biztos anyagi háttérrel, Emmanuele Verreghi rövidesen egy kifejezetten gazdag, és megbecsült zsoldoskapitánnyá vált, aki az itt-ott fellángoló harcokban kiemelkedő szerepet játszott több alkalommal is. A békés viszonyok kialakulásával párhuzamosan azonban képességeire is egyre kevesebb szükség akadt, így végül 1505-ben, kihasználva az apja kereskedőútjai alatt szerzett tapasztalatait és ismerettségeit, Emmanuele Verreghi keletre, Anatóliába utazott, ahol az oszmán belviszályok ígéretes terepet jelentettek a gyakorlott katonák számára.

**Oszmán szolgálatban:**

Verreghi a kezdetekben nehezen talált megfelelő talapzatot magának a képlékeny Oszmán Szultánságban. A rövidesen elharapódzó "nagy hideg", majd az azt követő tífuszjárvány is megnehezítette a katonaember életét, aki ugyan egészségben és relatív jólétben élhetett, mégsem talált könnyen megbízóra, akinek szolgálatába kerülhetett volna. Ez a helyzet az oszmán polgárháború eszkalálódásával változott meg. Ahmed ankarai hatalomátvétele, és Szulejmán herceg túszul esése jelentősen felkavarta az addig meglehetősen nyugodt ankarai viszonyokat. Verreghi ekkorra már kiismerte annyira a helyi körülményeket, hogy felismerje, a viszonylag gyenge akaratú, és csekély helyi támogatással bíró Ahmed nem fogja tudni sokáig keze között tartani a fővárost, és bátyja fiát. Az itáliai zsoldos jól ismerte ekkor már az ilyesfajta konfliktusok gyorsan és könnyen változó természetét, és felismerte, hogy Szelim lesz nagy eséllyel az új szultán, miután testvéreit legyőzi. Diadalának egyik fő akadálya a túszul ejtett Szulejmán herceg, valamint a városban tartózkodó, Ahmedhez (és mlg inkább Korkuthoz) hűséges csapatok voltak. Mikor azonban Szelim sikeresen megtévesztette testvéreit (akik azt hitték a "nagy hideg" elmúltával még Trabzontban találják őt, miközben a leendő szultán ekkor már Ankarához közel tartózkodott seregével) ezek a katonák elhagyták a várost, egyedül egy kisebb helyőrséget hagyva hátra, mely azonban így is elegendő erő lett volna a város védelméhez a Szelim rendkívül nehéz utat átélt, éhező és betegeskedő katonáival szemben.

A korántsem egyértelmű helyzet egyben lehetőséget is jelentett Verreghi számára, aki élt is azzal. Kapcsolatba lépve Szelim Ankarában működő kémhálózatával, valamint idővel általuk magával Szulejmán herceggel is, megkezdte a város békés átadásának tervének kidolgozását. A terv, mely a város csatornarendszerét, titkos utakat, és Verreghi szintén ott tartózkodó több zsoldostársát is magába foglalta, egy hét elteltével állt készen, és rövid idő alatt sikerrel le is zajlott. A betegségtől és fogságtól legyengült, de egészséges Szulejmán Verreghi társaságában találkozott ismét apjával, aki felismerte az itáliai zsoldos képességeit, és hálája jeléül kiemelt katonai tanácsadójává tette.

Az oszmán polgárháború lezárultával Emmanuele Verreghi elfoglalta jelenlegi pozícióját, mint I. Szelim szultán hadviselési ügyekben érdekelt jobbkeze, a sereg megreformálója, és esetenként vezetője. Jelentős szerepet játszott abban, hogy a szultán szándékainak megfelelően megújított seregben egyre nagyobb szerephez jusson az alaposan kiképzett, professzionális és kézi tűzfegyverekkel ellátott gyalogság (a janicsárok), míg a korábbi hagyományos lovas harcmodor a háttérbe szorult. Mindez jelentős ellenérzést váltott ki egyes nemesi körökben, ahol a lovas katonai szolgálat (a szpáhiság) sokak számára az előmenetel és birtokszerzés korábban biztos módja volt. Ugyanakkor a Porta szilárdan Verreghi mögött áll, aki megkapta a pasai címet, és a seregek tiszteletét és szeretetét is élvezi.

A kurd felkelés során Verreghi javasolta a fegyveres megoldás használatát, melynek lényege a felkelők körbezárása és kiéheztetése lett volna, Szelim szultán azonban ezt a diplomáciai rendezés javára elutasította.

Az Abbászida Kalifátussal és Asszír Királysággal kibontakozó "Nagy Keleti Háború" során Verreghi a szultán oldalán, az oszmán csapatok második vezetőjeként szolgál. Kiemelt szerepet játszott a szíriai diadal kivívásában, ahol az által vezényelt janicsárcsapatok oldaltámadása döntő jelentőségűnek bizonyult.