Finnország

* **Hatalmi megosztás:** Finnországban az abszolút hatalom a királynő kezében összpontosul, aki azonban tovább delegálja ezt egy általa kinevezett kis létszámú királyi tanácsnak. A tisztségek nem örökletesek, a kinevezés időtartama addig tart, amíg az uralkodó vissza nem vonja. Jelenleg a Finn Korona Tanácsának tagjai:

* **Kancellár:**  A diplomáciai kapcsolatokért és az ország gazdasági ügyeiért felelős  tisztségviselő. Jelenleg Valtias (Lord) Ruona tölti be a tisztséget.
* **Marshall:** A Finn Marshall a királyi testőrség vezetője és egyben a finn hadsereg parancsnoka, illetve hadügyekért felelős tisztségviselő. Az uralkodó  azonban továbbra is a legfelsőbb hadúr az országban. Jelenleg Purro Robin tölti be a tisztséget.
* **Főbíró:** A Finn Korona alattvalóinak legfelsőbb bírája az uralkodó, aki azonban ezt a szerepkört átruházza a Főbíróra, aki így helyette járhat el. Az uralkodó azonban bármilyen döntését felülbírálhatja, illetve a fontosabb  ügyekben a végső döntéshozatal előtt a királynő jóváhagyása  szükséges. Jelenleg Ruona Mikka tölti be a tisztséget.

### **Története**

**Suomen kroonika**

**kuningatar-historioitsijan kynästä**

Finnország a tavak, havas tájak és a rénszarvasok hazájaként büszke történelmére és az előtte álló dicsőséges évekre. Nem kegyelmezett nekünk soha semmilyen isten, de időjárás se és a szerencse se, de pont ezért lett erős, edzett és fejlett az országunk.

Az ún. viking-korban (9-11. sz.) a keletre vezető kereskedelmi út a Finn-öböl északi partján haladt keresztül. A vikingek (normannok) lassan csökkenő szerepét a kereskedelemben később a finnek *suomi, häme* és *karjalai* törzse próbálta betölteni e térségben. A 11-12. században kezdődött az ún. keresztes háborúk kora. A korszak jellegzetessége, hogy fokozódott a svéd állam és Novgorod, valamint a katolikus és az ortodox egyház érdeklődése a területeink iránt. 1150 körül került sor IX. Erik svéd király és Szent Henrik püspök Délnyugat-Finnország elleni első keresztes hadjáratára. Turkuban és környékén megkezdődött az egyházi szervezet kiépítése. A 12-13. századtól több hullámban telepesek érkeztek Svédországból, akik elsősorban a Finn-öböl és a Botteni-öböl partvidékén telepedtek le. III. Sándor pápa bullájában (1171-72) megemlíti velünk kapcsolatban, hogy csak lassan terjed körünkben a kereszténység.

Valóban így volt, de mit tehetnénk mi vallási ügyben mikor az emberek fáznak és éheznek, hol van hát a jóságos európai Isten?!

A finneket 1226-27-ben Novgorod felől is támadás érte. Az oroszok betörtek Häme területére, a források pedig a Karjalában végzett tömeges erőszakos térítésről számolnak be. A svédek Birger jarl vezette második keresztes hadjárata a 13. század közepén Häme elfoglalásával ért véget, ekkor a svéd felségterület már a Kymi folyóig terjedt. A karjalai területekért indított harmadik keresztes hadjáratra 1293-ban került sor. A hódítások biztosítására Torgils (Tyrgils) Knutsson svéd kormányzó vezetésével elkezdték építeni Viipuri (Viborg) várát. A Svédország és Novgorod közötti háborúskodásoknak a Pähkinäsaariban (svéd, orosz és német nevén is emlegetik: Nöteborg, Orehovec, Schlüsselburg, ma Petrokreposzty) kötött béke vetett véget, amelyben meghatározták a két állam közötti határt. Karjala nagy része Novgorod befolyása alá került. Finnországot Österland (Keleti tartomány) néven Svédországhoz csatolták.

Érthető hát, hogy mi a gondunk szomszédainkkal és bár sok év eltelt de a sebek nem gyógyulnak. De azt tudtuk, hogy fejlődnünk kell és központokat létrehozni. A fontos hatalmi tényezővé fejlődött turkui püspökség a finn kultúra bölcsőjévé vált. Ekkor már finn fiatalok is tanulhattak híres európai egyetemeken. A kereskedelem a városokban kezdett összpontosulni (Turku, Porvoo, Viipuri, Rauma, Ulvila, Naantali).

1397-ben Svédország Dániával és Norvégiával együtt létrehozta az elsősorban dán érdekeket szolgáló kalmari uniót, amelyben az 1430-as évektől állandósultak a háborúk. 1438-ban Satakunta megyében parasztfelkelés tört ki, melynek eredményeképpen a finnországi parasztság is elküldhette képviselőit a svéd országgyűlésre. A Sture család kiemelkedő tagjai által vezetett unióellenes harcokban Finnország Svédország gazdasági bázisául szolgált. A 15. század elején Finnország saját legfelsőbb bíróságot kapott.

A 15. század közepén mi finnek, megelégeltük azt, hogy svédek és oroszok bíráskodnak felettünk. Lázadás tört ki Mika Mirtanen vezetésével, akit a sikeres szabadságharc után a finn nemesség meg is választott uralkodónak. Uralkodása békében zajlott, azonban csak egyetlen leány gyermeke született 1503-ban, Johanna Janeka Alisa Isla. Mika Mirtanen király halála után a finn klérus vette át a hatalmat, majd, bár a korábban elfogadott, a Mirtanen-dinasztia nőági örökösödéséről szóló törvény szerint Johanna volt a jogos uralkodó, kiskorúságára hivatkozva a papok uralkodtak az országban. Ennek vetett véget a finn pogánylázadás, amely során lerombolták a lázadók az egyházi hatalmat, azonban Johanna még most sem foglalhatta el jogosan a trónt… A svédek és baltiak Finnországra törtek, és Számiföldet, valamint Dél-Finnországot elcsatolták a pogány törzsfők vezette Finnországtól. A csúfos véget érő háború után Johanna Janeka Alisa Isla királynő, bár csak 16 éves volt ekkoriban, magához ragadta a hatalmat, stabilizálva ezzel az országot.

Történelmünk nem eseménytelen de ne is legyen hiszen egy nép fejlődjék hát önerőből és kemény munka árán, ahogy tettük Mi is évszázadokon át büszkén és emelt fővel!

Éljen a Királynő! Éljen Finnország!

**Eläköön Suomi! Kauan eläköön kuningatar!**

*A Királynő történetírójának tollából,*

*1519, Finnország*

*Suomen kroonika, kuningatar-historioitsijan kynästä*

### **Vallás:**

Püspökök hatalmát visszaszorítva nyiltan állunk a vallási szabadsághoz, ami alatt azt értjük, hogy vannak akik ortodoxok, illetve vannak, akik katolikusok. Ezen két felekezet közötti vallási béke a fő irányvonalunk. A királynő ortodox vallású, így nevelkedett. A pogányságot azonban nem tolerálják, így a korábbi pogánylázadás vezetőit vagy megölték, vagy száműzték az országból. A katolikus klérusból csak Turku püspöke az egyetlen, aki jelentős, aki szintén a két felekezet közötti béke fenntartásáért küzd, látván, hogy mivel ortodox országokkal van Finnország körbevéve, és a királynő is ortodox, ezért nem törekszik agresszív katolizációra.