I. Ottokár császár

I. Ottokár császár 1820-ban

**Otokar Václav František z Lobkovic** (Prága, 1761. november 19. - ) **I. Ottokár** néven német-római császár, **III. Ottokár** néven cseh király. 1793-tól I. Ferenc császár udvarában diplomata. A császár, **drezdai csatában** való halála után tovább folytatja szolgálatait Bécsben, ám Napóleon császárrá koronázását követően visszavonul Prágába. Napóleon 1818-as halála után előbb Csehország élére áll, majd 1819-től a választók császárrá nevezik ki.

## Korai évei

Otokar z Lobkovic 1761-ben született Prágában, apja herceg František Jan z Lobkovic császári kamarás, édesanyja pedig egy Batthyány-Strattmann hercegnő volt. Előkelő származása lévén és Bécsi Tudományegyetemen való diplomázása után hamar a császári udvarban találta magát, mint külügyi szakember.

A Nagy Francia Forradalom kitörésekor azon körök közé tartozott, akik Franciaország minél előbbi lerohanását és a rend helyreállítását szorgalmazták

## Francia - német-római háború (1799 - 1803)

1799-ben, Napóleon megindított háborúját a Birodalom ellen, miközben megnemtámadási szerződést kötött, mind a britekkel, mind Oroszországgal, mely nagytalalmak így magukra hagyták a Habsburgok vezette Német-Római Birodalmat Franciaország ellenében. A háború első szakaszában fejedelemségek több esetben egyedül próbálták feltartóztatni támadó erőket, s mire a felmentőő Habsburg és/vagy Hohenzollern seregek megérkeztek, már le is győzték őket. Ottokár ebben az időben tárgyalásokat folytatott Európa szinte minden országában, azonban jelentős eredményeket nem sikerült elérnie. A háború utolsó szakaszában Napóleon lepaktált mind a magyar, mind a lengyel elittel, akik készséggel lázadtak fel Berlin és Bécs szövetsége ellen. Ottokár ennek az esélyére több ízben figyelmeztette Ferenc császárt és kérte, hogy szenteljen több figyelmet ezen területek ellenőrzésére, ám aggodalmai nem kaptak megfelelő figyelmet.

A Habsburg Birodalom sorsának megpecsételődését az 1803. május 18.-ai **drezdai csata** hozta el, ahol a még harcolni képes fejedelemségek egyesített serege, melynek élén maga a császár is részt vett, döntő vereséget szenvedett Napóleon főserege ellen. Egyes beszámolók szerint maga Napóleon ölte meg a csatatéren Ferenc császárt.

## Káosz a trónért

Ferenc császár halálát követően több tucat fejedelemség letette a fegyvert Napóleon előtt, míg a III. Frigyes Vilmos vezette Poroszország és szövetségesei tovább harcoltak. Ezzel párhuzamosan Ausztriában hatalmi vákuum és trónharc alakult ki. Ottokár, házassága révén sógora Klemens von Metternich oldalára állt, aki a 10 esztendős Ferdinánd trónöröklését támogatta és a különbékét Napóleonnal, a Birodalom helyreállítása céljából, míg Ferenc öccse, Károly Lajos tescheni herceg vezetésével, a katonai elit jelentős része a harcok folytatása mellett foglalt állást. Azonban, míg a két frakció egymással viaskodott az új császár kijelölése érdekében, Napóleon leigázta a többi elektort, akiet maga mellé állítva, majd a pápát Párizsba rendelve megkoronáztatta magát német-római császárnak.

## Izolációtól a császári trónig

Az elbukott bécsi hatalmiharcokat követően visszavonult csehországi birtokaira és pár évig passzívan támogatta a cseh autonomia kérdését a magábaroskadó Habsburg Birodalomban. 1806-ban, Poroszország legyőzését követően az utolsó fejedelemség is letette a fegyvert Napóleon előtt, aki ekkor újrarajzolta a teljes térképet, melyben Csehország is, mint önálló választófejedelem kapott helyet. Azonban a cseh nemesség hosszan nem tudott dűlőre jutni az új király kérdésében, végül Napóleon az egyik testvérét, Jerome-t nevezte ki a kiemelt fontosságú választófejedelem királyának, aki **I. Jeroným** néven uralkodott, egészen 1818-ig. Ottokár, bár távolságtartóan, de fokozatosan egyre inkább résztkapott a kormányzati munkában, mivel Jeroným egy idő után felismerte, hogy a cseh arisztokrácia támogatása nélkül nem tudja vezetni az országot.

1818-ban Napóleon császár egy seregszemlén vett részt, ahol egy ágyúból kiálló rozsdás szögbe nyúlt véletlenül. Ez hamarosan a halálához vezetett. Az addig megrendíthetetlennek tűnt francia állam és annak hegemóniája a Német-Római Birodalom felett, napok alatt omlott össze. Csakhamar, maga Jeroným király ellen is államcsíny szerveződött, mely a fiatal uralkodó defenesztrációjával végződött.

A cseh ariszokrácia, trónért folyó marakodásából végül Ottokár került ki győztesen, akit még az évben meg is koronáztak. A cseh állam hátszelével és a többi fejedelemséget megelőző stabilizálódásával pedig az elektorok végül egyhangúlag szavazták meg a főnemest német-római császárnak, amely címet **I. Ottokár** néven vett fel.

## Császársága

Ottokár uralkodásában egyszerre keveredik a pragmatikusság, a status quo fenntartására való törekvés és az erős protestantizmus. Nem titkoltan előnyben részesíti a saját felekezetébe tartozó fejedelemségeket a reformátusokkal szemben, ám ennél erősebb mozgatórugója politikájának a Birodalom kialakult képének megtartása, minél több, kisméretű fejedelemséggel, melyeket könnyen tud leuralni. Azonban felismeri szövetségeseit, barátait, akik támogatásáért cserébe kész pragmatikus lenni és félretenni egyéb elveit, ha az az ő érdekeit is szolgálja.

## Családja

Ottokár 1790. október 3.-án vette feleségül **Pauline von Metternich**-et, Klemens von Metternich testvérét, akitől három gyermekük született

* Havel Petr z Lobkovic (1792 - )
* Otokar Ferdinand z Lobkovic (1794 - )
* Barbora Valerie z Lobkovic (1799 - )