Musta joki

Musta joki on tarina, joka kertoo synkästä ja sumuisesta ajasta. Eija on tavallinen koululainen tyttö, jolle tapahtuu vaikka mitä. Luethan omalla vastuulla.

## Hahmot

Eija: 16-vuotias tyttö. Musta lyhyt värjätty tukka ja siniset silmät.

Ali: 16-vuotias poika. Vaalea lyhyt tukka ja siniset silmät.

Timo: 16-vuotias poika. Vaalea ruskea tukka, joka on lyhyt ja siniset silmät.

Tulee myöhemmin.

## Tarina

Luku 1

En voinut uskoa sitä. En vain voinut. Yritin ymmärtää, mutta en vain voinut. Kukaan ei ollut kertonut minulle mitä tarkoitti musta joki. *Mikä on musta joki*?, mietin. Ja saavun koulun pihalle, jossa en olisi ollut muuten, mutta Ali kutsui minut ja Timon tänne. Olin kävellyt tänne, mutta en huomannut missään heitä kahta. He yleensä tulevat minua aikaisemmin. Koulun pihalle ei voinut piiloutua. Ei mihinkään sillä se on vain tyhdä piha, jossa ei ole mitään. Minua turhautti odotella heitä. Enkä ollut ottanut puhelinta mukaan ja repussa on aika mielenkiintoisen pelottava kirja, jota olin lukenut vasta yhden sivun. Kaivoin repusta sen ja aloin lukea.

-Pöö!, kuulen Alin sanovan minulle ja koski minua selkään.

En säikähtänyt vaan rupesin nauramaan hetken ajan. Otan repun maasta johon olin sen jättänyt. Laitankin kirjan reppuun ja repun selkääni. En voinut uskoa, että en ollut säikähtänyt häntä, mutta olin hetken ajan tyytyväinen, kunnes katselen häntä ja huomaan tämän kasvoilla pelon. En kuullut mitään epämääräistä ja aloin vilkuilla ympärilleni. En edes haistanut mitään. Tai nähnyt mitään.

-Miksi näytät niin säikähtäneeltä?, kysyn Alilta.

Ali ottaa kädestäni kiinni ja aloimme juosta. En edes saanut kuulla vastausta. Onko tämä jokin pila?, mietin. Se ei ollut pila. Juoksemme kuolin kentälle, joka on aika lähellä kuolua.

Pysähdymme hengästyneinä hiekka kentälle. Ja huomaan heti Timon, joka juoksee meidän luokse kentän toiselta päästä. Odotamme hänen saapuvan luoksemme. Aloin tajuta miksi tulimme tänne eikä se ollut niin pelottavaa, kuin olisin halunnut sen olla. Koulun valvonta kamerat eikä Ali uskonut yhtään niitten toimivan. Mutta täälläkään emme olisi sen turvassa, ajattelen. Syyllisyys alkoi tulemaan, vaikka en ollut tehnyt mitään väärää. Timo tuli meidän luokse ja sanoo:

-Musta joki.

Vilkaisen Timoa ja Alia hämmentyneesti. Ja toivon vain, että he selittäisivät sen minulle. Toivottavasti he eivät aio etsiä murhaajia tai muutakaan typerää. Se kuulusto joelta, joka on musta, mutta se ei voinut olla niin yksinkertaista. Miksi he eivät kerro minulle?, mietin. En antanut asian vain olla ja kysyn heiltä:

-Mikä on musta joki?.

Ali huokaisee ja alkoi kertoa minulle, että se tarkoitti jotain, mutta hekään eivät tienneet mitä se tarkoitti. Älkää sitten sanoko, jos ette tiedä!, mieleeni teki huutaa se heille, mutta pidän suuni kiinni. Olemme talossani tai pikemminkin vanhempieni talossa, mutta kutsuin sitä taloksi.

Halusin olla yksin. En enää jaksanut kuunnella heidän juttuja. Ali ja Timo jäävät vielä yöksi, joka tuntuu jo nyt kamalalta virheeltä kamalalta virheeltä. No kaipa minä yhden yön kestän heitä, ajattelen. He ovat minulle sukulaisia, vaikka tuntuu, että he ovat enemmän minun kavereita, kuin sukulaisia.

-Minä menen omaan huoneeseen ja älkää tappako toisianne, sanon huvittuneesti.

Se on aina minun tapa sanoa heille, kun he jäävät kaksistaan keittiöön. Minusta alkoi tuntua, kuin jokin tarkailisi minua, mutta kukaan ei tarkkaillut minua. Outoa, ajattelen ja suljen perässäni oven.

## Luku 2 Viimeinen kerta…

Kävelen hiekkapolulla, jossa olin ennenkin kävellyt. Olin ottanut reppuun kaiken siltä varalta, jos tapahtuisi jotain. En ottanut puhelinta mukaan. Mieleeni tuli yökylä, jossa Ali ja Rasmus olivat. En ollut silloin lähtenyt mihinkään ja se tuntui paremmalta vaihtoehdolta. Kuulen edessä päin oikealla pamauksen. Pamaus kuului kuivu metsässä syvällä sen siimeksessä. En edes nähnyt ketään vaan puita ympärilläni ja suuren kiven.

Aloin juosta ääntä poispäin. Se oli suuri virhe. Kiven takaa tulee esiin musta ihmismäinen hahmo. En tiennyt kuka se oli tai miksi se yllätti. Huomaan sen kädessä aseen. Se ampui, mutta ensimmäisellä kerralla vaistin. Toinen osuma osui mahaan. Kaadun mahalteli.

Hetken maattua hiekassa se alkoi muuttua vehreksi. En pystynyt huutamaan apua. Kaikki sumentui. Viimeinen asia minkä kuulin oli:

-Musta joki sai tehtävän tehtyä.

Hengitän viimeisen kerran ja vaivun syvään pimeyteen. En ollut enää elossa vaan kuollut.