Dante Alastor

Dante Alastor va ser un membre de la Companyia 44 de la Cadena.

## **Infància**

Dante prové d'un poble d'Argos, prop de la frontera amb Àvalon. És el fill gran d'una família formada pel seu germà i els seus pares.

## Off-role

### Campanya

Companyia 44

No eren persones adinerades, encara que tampoc van conèixer la fam. Alexandre, el cap de família i pare de Dante, ostentava un càrrec de caporal dins la Guàrdia de la Roca. Això va permetre cuidar i educar als seus fills amb disciplina i humilitat.

Alexandre, dins de la guàrdia era respectat i molt valorat per la seva valentia i compromís amb la resta. Encara que el fet de no pertànyer a la noblesa li va impedir ascendir. Fet que a Dante li va generar molt de rebuig per les altes esferes durant la resta de la seva vida. Fora del treball era un home molt pròxim i dedicat a la seva família.

Dante tenia una molt bona relació amb tots els membres de la seva família, especialment amb el seu pare al qual admirava. Aquesta va ser una de les raons per les quals, en complir l'edat suficient per a entrenar en el combat, li va demanar  que l'entrenés amb la finalitat de complir el seu somni d'estar sota els seus ordenis i brandar l'espasa al costat d'ell. Alexandre, amb orgull, li va ensenyar el seu característic estil de combat amb dues armes, en concret 2 espases bastardes. Dante que a la seva edat no posseïa la suficient força va començar amb espases de fusta.

Els anys van anar passant, i a mesura que Dante creixia, es feia més fort i hàbil en el combat. Per altre costat, la seva determinació per allistar-se a la Guàrdia de la Roca era cada vegada més gran. Alexandre, orgullós, i alhora temorós per a que conegués els riscos del camí que volia emprendre el seu fill, un dia en finalitzar l'entrenament li va dir:

*“Fill, ja estàs preparat. M'enorgulleix veure l'home en el qual t'has convertit. Però recorda: una vegada comences en aquesta vida ja no tornaràs a ser el mateix. Moltes vegades hauràs de prendre decisions difícils, per això has d'envoltar-te de gent que estigui amb tu. Perquè si doalguna cosa estic convençut, és que en aquesta vida no hi ha llum sense foscor.”*

Aquestes paraules van causar l'efecte desitjat, i van quedar gravades en Dante.

## **Inicis en la Guàrdia de la Roca**

Com estava previst, Dante va entrar com a recluta a la Guàrdia de la Roca. Ràpidament va cridar l'atenció per la seva habilitat en el combat i la seva bona adaptació en zones de muntanya. Els seus orígens i entrenament havíen donat els seus fruits.

En la mateixa promoció va coincidir amb Drew Von Llanipi, un noble amb el qual va haver de coincidir durant moltes missions. Drew pertanyia a una família ben posicionada d’Argosia. La seva personalitat no era l'apropiada per a algú que estava destinat, per cognom, a comandar un equip. Era arrogant, inconscient i sempre feia gala d'històries de combats i conquestes de dones totalment inventades.

Tots dos van anar coincidint en missions i encara que l'acompliment de Dante sempre va ser destacat, Drew va ser qui es va emportar els reconeixements i els ascensos.

Tres anys després i amb molt d'esforç i reconeixement, Dante va ser ascendit a caporal.

## **Un somni complert**

El moment va arribar, Dante i un petit grup van ser destinats al nord d'Argos, a les muntanyes. Allà es retrobaria amb Alexandre, el seu pare, després de 5 anys.

En arribar, el seu pare sent coneixedor de les històries del seu fill, va intentar guardar l'entusiasme i orgull. Va esbossar un somriure i li va dir: *“A treballar, Dante”*.

La missió consistia en protegir els llogarets de possibles escaramusses d'un grup de bandits que es van organitzar per a assaltar als ciutadans. Els mesos van transcórrer i tots els intents van ser repel·lits per la guarnició argosiana del nord. Durant les batalles, pare i fill van combatre units. En el fulgor de la batalla molts van veure a Dante somriure i moure's com mai.

Va finalitzar la missió i el jove va ser destinat a una nova aventura.

Durant el viatge de tornada a la caserna central, van arribar notícies del nord. Durant la nit la guarnició va sofrir de manera inesperada un atac d'un nombre molt gran de mercenaris.

Dante, sense pensar-s’ho, va agafar el cavall més ràpid i desesperat va emprendre el viatge de tornada. En arribar, va poder veure com uns homes s'ocupaven de recollir als ferits i cadàvers. Sembla que van aguantar amb èxit. No obstant això, els pitjors pressentiments es van complir. Dante va trobar al seu pare, sense vida, en un dels carros.

*“Per què ens van fer tornar? Hauria d'haver-me quedat…”*

Dante havia viscut envoltat de mort, però va ser aquest dia quan realment va conèixer el pes de la vida.

## **Quinzè aniversari de Charlotte Von Waldorff**

Van anar passant els anys, i encara que la mort del seu pare sempre li va pesar, Dante va continuar creixent i guanyant fama dins de la guàrdia. Per aquesta raó va ser escollit com un dels guàrdies que s'ocuparia de la vigilància d'un important esdeveniment aristocràtic. Estaria envoltat de les persones més influents d'Argos: els prínceps, el mariscal, les espases de Daimen.

Tot va transcórrer amb normalitat, fins que va aparèixer una comitiva de Gobral, anomenada La Cadena. El seu objectiu era parlamentar l'alliberament d'uns presoners i el retorn de l'organització al país.

Encara que va haver-hi moments tensos, no va haver-hi grans incidents. Dante va quedar impressionat per les formes i l'estil per part del líder del grup, Nieldan, el qual sense por es va dirigir al mariscal per a aconseguir els seus objectius.

## **Sortida de la Guàrdia de la Roca**

Mesos després, el jove guerrer observava com les persones més capacitades quedaven relegades a servents dels grans noms de la noblesa.

Va ser llavors quan se li va assignar a l'esquadró de Drew Von Llanipi, capità de la Guàrdia de la Roca. Sota el comandament de Drew, les missions es tornaven maldestres i amb constants baixes innecessàries. Dante i la resta dels assistents van fracassar en l'objectiu de fer entrar en raó al seu capità.

Un any després se’ls encomanar la missió de capturar un grup de bandits que havíen robat a un noble de la capital la seva col·lecció de criatures exòtiques. Durant la reunió de planificació, se li va fer saber a Drew que el grup estava ben equipat amb usuaris de màgia. Malgrat això, el capità va ordenar un atac directe. El resultat va ser catastròfic; tot l'esquadró va morir. Dante, en l'últim moment va alliberar les bèsties per crear una distracció, podent d'aquesta manera tornar amb vida, i salvant a Drew de la massacre.

En la caserna, Drew va atribuir l'estratègia i la culpa a Dante, l'únic supervivent. Ell sent conscient de les conseqüències d'enfrontar-se a una família noble. Va guardar silenci, va ser castigat i degradat.

Fart i desenganyat, Dante va decidir abandonar la Guàrdia de Roca i emprendre una nova aventura.

## **Arribada a la Cadena**

Va decidir tornar a casa. Per a demanar-li a Eva, la seva mare, la benedicció de poder abandonar el país a la recerca d'un lloc en el qual pogués sentir-se a gust. Abans d'això va vendre les seves armes i va lliurar tot a la seva mare, perquè ella i el seu germà tinguessin un extra.

Una nova etapa li esperava al guerrer. Recordant aquella organització i els seus membres, va decidir provar sort a La Cadena, a Gobral.

Concretament el van situar en la Companyia 44, sota el comandament de Nieldan.

## **Tragèdia de les 10 Baules**

Poc després d'arribar a l'organització, Dante i la resta de la 44 van ser destinats al subsol ubicat dins de Gobral, en la qual hi havia una civilització subterrània.

El jove guerrer, al costat de la resta del grup d'assalt liderats pel veterà Ulfgar, es van ocupar de defensar l'entrada d'un portal. Aquest connectava amb una sala en la qual es trobaven diferents membres de la 44.

Dante va tenir una participació notable, al costat de Gurzak i Grunt, eliminant múltiples enemics. Una vegada el combat va finalitzar, el grup va ser separat i traslladat a un nou escenari.

Dante, junt Aredis, Alet, Andariel, Darki i Ulthar havíen d'acabar amb una cerimònia duta a terme per més de 60 orcs per ordre de l'instructor Kirei Pharma. Aquests, mitjançant un conjur, dotaven d'energia a 4 pilars, els quals alimentaven de poder a Beholder, el mag que estava lliurant un dur combat amb Nieldan, i altres destacats membres de la companyia.

Després d'un intens combat, i contra tot pronòstic, el grup va destruir 2 dels 4 pilars que canalitzaven i transferien el poder. No obstant això, malgrat l'èxit de la missió, la 44 va ser abandonada a la seva sort dins del subsòl sense aparent escapatòria…

## **Sortida del subsòl i el pacte amb la Serp**

Després de la “victòria” de la 44 en l'última missió, la companyia es va disgregar i van despertar en llocs diferents i estranys.

Dante, al costat de Gwyn, Warren i altres dos, va despertar en una cova al costat del cadàver de Ulfgar. El grup, trist i fatigat, va decidir avançar per un inmens túnel. Exhaustos i sense certesa d'un final satisfactori per a tots, van rebre l'atac d'espectres. Aquests es podien moure entre les parets. Tots van decidir córrer, fins que van veure una sala amb la feble llum del foc en ella.

En arribar van comprovar que els espectres eren febles a la llum, només en aquest moment van poder brandar l'acer contra ells. Una vegada van acabar amb tots, Dante va observar que el temple semblava una construcció molt antiga, superant el seu coneixement sobre els déus. Hi destacava una escultura de serp envoltava tota la sala, culminant amb el seu cap i un ull situat en la boca de l'animal. Res bo es pressagiava en aquest espai.

Dante va tocar el cap de la serp, entrant en contacte amb una entitat que els va mostrar 3 imatges:

- Un temple ple de gent en una gran ciutat

- Tres figures: elfs, vestits amb túniques negres. El més baix subjectava un nadó, i amb una daga el sacrificava, entre riures, davant de la gent

- Una serp aproximant-se cap a nosaltres, obrint la boca i dins apareix un ull.

Després d'això, els problemes no cessaven ja que de la foscor va aparèixer la figura d'un espectre femení maligne, acompanyada de més espectres.

Els guerrers van iniciar un combat que estava destinat al fracàs. Però una veu va sorgir en les seves ments. Una veu femenina (procedent de la serp) els ajudava a superar aquesta situació, a canvi d'un favor, el qual tots havíen d'acceptar. Mentres el grup superat per les circumstàncies accedia al tracte, Dante i Warren, estoics davant la temptació, van aguantar les envestides dels espectres i la reina dels enemics.

Warren, el paladí del grup va claudicar, deixant només a Dante. La veu se li va aparèixer en el moment en el qual dos dels seus companys estaven a punt de morir. I després d'uns instants la veu li va confessar que necessitava l'ajuda del grup per ser alliberada, ja que es trobava captiva. Dante, abans d'acceptar, li va fer prometre que ningú del grup, ni ella farien mal a la 44. La veu, pensativa, va acceptar.

A continuació, un tatuatge d'una serp va aparèixer en l'avantbraç de tots els membres del grup. Podent així, aniquilar els espectres i fent fugir a la reina, i d'aquesta manera deslliurar-se dels enemics i trobar una sortida. Sortint del subsòl, i posant rumb al campament jurant, entre ells, mantenir en secret l'existència de la marca i l'entitat.

**Incursió dels pirates d’Elhara en el campament**

Zetraxal va convocar a Zeb, Dargo, Alet, Grunt i Dante per a poder arreglar el teleport, el qual estava defectuós. Una missió que va despertar l’inquietud del grup, per la falta de coneixement sobre aquesta mena d'artefactes magics. Fet que no va passar desapercebut per a l'encarregat del teleport, Salvet Olvat, que va mostrar la seva indignació davant els reforços rebuts.

Dante i la resta dels seus companys van haver d’enfrontar diferents perills que van posar contra les cordes a tot el grup.

Durant la missió, Dante i Alet van establir una bona relació, que avui dia s'ha convertit en una profunda amistat.

D'altra banda, Dante, fora de la torre va poder veure com un encaputxat amb una insígnia d’instructor va entrar a la torre. Allí les sospites de que la 44 tenia un traïdor van començar a sorgir.

## **Les màscares de Cronomagia**

Zetraxal va convocar a Hulka, Alet, 2 reclutes i Dante per a dur a terme una important missió que ajudaria a Gobral a tenir més armes contra la rebel·lió de Franz, l'instructor que va desertar.

L'objectiu era obtenir unes màscares que estaven relacionades amb una mena de poder anomenat Cronomagia. Aquest artefacte era de vital importància.

Dante, abans d'iniciar la missió, va tenir el pressentiment que novament Zetraxal no havia triat l'equip adequat.

Durant la missió el grup va alliberar un poble d'una colònia de saguajins que els turmentaven. En aquesta batalla, Dante va quedar impressionat de Hulka. Les històries d'ella eren certes; era una guerrera formidable que es va guanyar el seu respecte i admiració.

Tot anava bé, fins que tornant a una casa de la qual prèviament havien obtingut informació. Es van trobar un grup de crono-mags que els va posar en problemes deixant a Hulka en una situació crítica i a Dante a la vora de la mort, el qual va ser salvat gràcies al sacrifici de Neah. La recluta va activar el cinturó de curació, abans de rebre una bola de foc per part el líder del grup sense vida.

El grup, sense possibilitats, van decidir batre's en retirada. Alet, abans de la fugida, va aconseguir una de les quatre màscares possibles.

Dante, després d'aquesta missió, va començar a tenir dubtes sobre l'instructor Zetraxal.

## **El poble infectat**

Dante, Kosmos, Alet, Metheril i Vincent, líder de la 44, van ser convocats per Zetraxal per a abordar una situació crítica en un poble que havia estat víctima d'una plaga d'insectes verinosos. L'objectiu era esbrinar l'origen de tot.

Per a Dante, aquesta missió era tot un honor ja que estava per primera vegada a les ordres del llegendari Vincent. Un líder recte que vetllava per la companyia. Potser de les poques persones que ho feia.

El grup es va encaminar al poble, i després de diverses indagacions, van descobrir que el temple de la zona s'havía mantingut al marge de tot. Un cop allà, es van trobar amb unes certes reticències per part dels clergues del temple. La 44 va haver d'acudir a la “diplomàcia” per forçar la seva investigació. D'aquesta manera, van descobrir un túnel que els conduïa a un laberint que culminava amb un altar en el qual un grup de mags cultistes estaven invocant una terrible bèstia.

El combat va ser frenètic. El grup estava en inferioritat i els conjurs van deixar a la vora de la mort a Alet i Metheril, que van començar la fugida. El valent Vincent es va quedar estoic a cobrir la retirada del grup. Dante, per la seva banda, no podia permetre-ho, així que es va quedar a ajudar al líder de la 44 amb el seu arc. Els atacs no acabaven, i la criatura es va alliberar. Vincent, mitjançant un conjur, va construir un mur que li permetia iniciar una frenètica fugida plena de perills dins del laberint. Per sort, van aconseguir escapar sense baixes.

## **Arribada de Holthar i marxa de Vincent**

Després de l'última missió, els problemes es van multiplicar. Davant la fragilitat i els continus rumors de traïció en la 44. Holthar Brooks va aterrar amb mà de ferro a la companyia. En la seva presentació van ocórrer massa coses que costava digerir i assimilar. La resurrecció d'un antic membre, Anduin, el qual va increpar a tota la companyia. Una cosa incomprensible per a Dante. La decapitació de l’instructor Vinaeth. I com a colofó, el càstig públic per part de Holthar a diversos membres de la 44. Fet que no es va produir, ja que Vincent va assumir la total responsabilitat. El nostre líder va ser colpejat amb un fuet davant de tots, resisitint malgrat les ferides sofertes durant l'última missió. Galeth va donar ordre de parar la tortura i portar a Vincent a la infermeria.

Dies després, va arribar un moment de calma amb les noces de Thamior i Worsten. A la fi un dia feliç en el campament, on les preocupacions van quedar a un costat. Dante, com a amic de Thamior, li va regalar una mascota. Ja que en una de les tardes que passaven en la forja li va comentar el seu desig de tenir un gos que pogués criar, i donar alegria al campament. La va anomenar Perla.

Semblava que tot tornava a la normalitat. Dante podia descansar i passar les tardes dormint sota l'ombra d'un arbre. Va ser llavors quan es va assabentar que Vincent abandonava la companyia. Semblava tenir assumptes personals. El jove guerrer, trist, va comprendre que si Vincent deixava enrere la companyia era per un deure major, i això l’honrava.

No va haver-hi paraules, ni textos edulcorats entre ells. Mentre Vincent partia el seu camí, van creuar mirades, Dante va somriure i va assentir com a mostra del seu profund respecte i admiració davant un veritable líder per a ell.

## **Elhara i el segrest**

La companyia respirava un ambient tens davant la marxa de Vincent, i l'arribada Holthar. Darki, el nou líder, no ho tindria fàcil davant d’aquest context.

La vida continuava, i la rebel·lió d’Elhara no havía cessat. Argos i Gobral s'havien unit per a acabar amb el Leviatan, i donar un cop a la pirata. La 44 tindria el seu paper en aquest atac, i és que van estar a càrrec de la protecció de la flota de Gobral.

Kosmos, Raba, Elsrund, Erik i Dante van ser els encarregats de la tasca. La qual es presentava plàcida, però la cosa es va torçar en veure com un petit vaixell liderat per la infame Elhara trencava les línies de l'aliança i es disposava a fugir.

El grup va decidir perseguir-la, i després d'un combat van decidir retirar-se estratègicament, ja que el Leviatan havía desaparegut de la zona de guerra, i davant el temor de la seva arribada, la 44, veient-se inferior, va decidir fugir. La criatura va emergir destruint el vaixell, i deixant inconscient a tot el grup que posteriorment van ser segrestats.

Al despestar, teníen al davant a la mateixa Elhara, la qual va torturar alguns membres com Kosmos, trencant-li el genoll, a Raba el deixà borni i a Erik li va amputar 2 dits. Volia obtenir informació, però no va treure gran cosa. Encara que Elhara els va confessar que dins de la 44 hi havia més d'un traïdor.

Dante, conscient del context, va intentar posar-se en contacte amb aquella veu que ja li va rescatar una vegada, sense èxit. El guerrer, en pau, va tancar els ulls acceptant el seu propi final. Si això suposava que la resta viuria, estaria bé.

El destí, que és capritxós a vegades, va tornar en forma de Nimhora. La qual els va rescatar a canvi d'un favor futur.

D'aquesta manera, el grup es va salvar una vegada més. En tornar van informar a Galeth de l'existència de més traïdors en la 44.

## **Dante, el Gladiador**

Ja havía passat un temps, i Dante ja començava a ser un veterà en les files. En aquest temps havia viscut molt, encara que les coses continuaven canviant. La sortida de Vincent havia coincidit amb l'entrada de nous membres una miqueta peculiars. Seria un canvi generacional, o Darki no estava tan pendent de les noves incorporacions, es preguntava Dante.

Mentre reflexionava, va ser cridat per Galeth per a assignar-li la seva primera missió com a líder de grup. Un fet que omplia d'orgull a Dante, de la mateixa manera que li generava mandra. L'objectiu no era clar. Simplement havien estat convocats d'urgència, alguna cosa que a Galeth també va deixar extranyat. El grup estava format per Worsten, Morberos i Randall. Aquests dos últims representaven el canvi que estava sofrint la companyia. “Això és bo o dolent?” se li passava pel cap.

La missió, encara que diferent, va ser reeixida. Va tenir moments en els quals Dante va poder conèixer més a Randall. Un home que, encara que aparentava ser algú fora de les normes, semblava un supervivent amb bondat. *“Aquest promet”,* va concloure el guerrer. Morberos per contra el va desconcertar. Dante no estava segur, però en el transcurs de la missió tot va anar bé, i això li va servir per a confiar i portar-se bé amb ell. Amb Worsten tot va ser senzill; era un gran company.

Durant la missió, es va descobrir que Kirei estava darrere de tot i que el veritable objectiu era esbrinar qui estava darrere de l'intent d'assassinat cap a la seva persona. Per a descobrir-ho, Dante va haver de participar en un torneig del qual, contra tot pronòstic, es va proclamar campió. Guanyant-se el sobrenom “El Gladiador”. El premi era una passada privada per a estar amb l'amant del Primer Sheeve, germà de Kirei. Aquesta noia era la principal sospitosa. Durant l'interrogatori entre ella i Dante no es va poder treure res. Però les coses van empitjorar amb l'aparició del Primer Sheeve a l'habitació.

A canvi del silenci i discreció de tot l'assumpte, Dante es va guanyar un favor de l’home en forma de document màgic. En l'intercanvi, Dante (gràcies a la marca de la serp) va detectar una malignitat molt gran dins del Sheeve. Per contra, el guerrer va ser conscient de que el governador també va descobrir que dins seu hi havía alguna cosa oculta.

Després d'això, va ordenar a la resta del grup guardar silenci sobre la missió. Camí de tornada, Dante era conscient que havia arribat el moment de desfer-se d'aquesta marca que li anava a causar tants problemes. “Qui podria ser de confiança?” reflexionava.

## **El preu de males decisions**

Dante, poc després de tornar de l'última missió se li va assignar una nova. Al costat de Valmar, Naar i Astrid havíen d'investigar el naixement d’un culte nigromàntic a Sertral. Tot semblava relativament senzill encara que es va descobrir un llit de corrupció entre els guàrdies del barri i les botigues veïnes. El pla era facil: acabar amb ells.

No obstant això, la sort i la planificació els va jugar una mala passada. Dante i Valmar, víctimes d'un encanteri que els van obligar a fugir, van abandonar a Astrid i Naar. Ells van decidir continuar amb la missió, i sent superats en número van ser derrotats i capturats.

Valmar i Dante van tornar, però la situació no va millorar. Encara que Valmar va acabar amb la líder del culte, va ser decapitat davant de Dante pels guàrdies restants.

Dante, malferit i amb un fort sentiment d'impotència, va decidir fugir entre llàgrimes per condemnar a la resta dels seus companys a una mort segura.

Aquesta missió marcà un abans i un després en el jove guerrer. El qual carregaría amb la culpa del sacrifici.

*“Valmar, Naar i Astrid. Prometo que honraré les vostres morts, encara que sigui l'últim que faci”*

## **El Leviatan torna. Andeeran és dels dolents?**

S'aproximava l'execució de Franz i semblava que aquesta etapa arribava a la seva fi. Dante, que descansava en l'ombra d'un arbre, va poder veure com un grup encapçalat per Darki marxava amb presses. Va tancar els ulls, i en obrir-los va veure com Andeeran el convocava a la botiga. Sospirant, es va aixecar i es va disposar en marxa.

En entrar va trobar un grup nombrós amb cares conegudes i altres de noves. Per sort, Worsten, un home de la seva confiança, es trobava amb ell. La missió era senzilla: netejar les restes de l'interior del leviatà, mentre Argos i Gobral discutien diplomàticament què fer-ne.

El gran grup es va dividir en dos i es va iniciar la neteja. Amb Dante hi anava Morberos, amb el qual es podía comptar, però al que volia tenir a prop per a controlar-lo. També hi eren Parker i Erik, dels Advertidors. Un grup que a Dante li sembla entranyable, encara que el preocupa que siguin imprudents, per la qual cosa se sent millor si està ell per protegir-los.

Les coses, com era d'esperar, es varen tornar caòticiques en el moment en el qual les criatures que havíen eliminat prèviament van cobrar vida. Un nigromant molt poderós hi estava darrere.

Dante, fent honor a la seva promesa, va carregar amb fúria contra els insectes per a salvar la vida a Parker i Erik. Després va ordenar la retirada.

Una vegada reunits tots de nou, la sospita ja era evident: algú estava ressuscitant al Leviatà a costa de totes persones que es trobaven allà. El grup es va trobar amb 2 escenaris. El líder de la Cadena es trobava dins d'un edifici en flames a punt de morir i d'altra banda s'havia de parar el ritual de resurrecció. Novament es van dividir.

Dante, al costat de Finn, Parker i Erik, es va ocupar de salvar a Andeeran. Dante va haver de fer ús de tot el seu arsenal d'objectes per a mantenir amb vida als seus companys i alliberar a Andeeran. En aconseguir-ho, Dante va poder tocar al líder de la Cadena amb la finalitat de despertar-lo. En fer-ho va connectar amb un altre lloc, en la qual es va trobar en un passadís fosc. Enfront d'ell, una enorme serp amb un ull en la boca li observava. Era ella, la veu. *“Cerca als Germans Vecnason*”. No va haver-hi temps per a més, ja que una criatura amb tentacles se li va aparèixer darrere. (Teníen la forma que Jaspin va descriure quan semblava que delirava).

En alliberar-se de la visió, Andeeran es va despertar. Semblava una altra persona; potser es va adonar que Dante havía descobert alguna cosa que no debía. En preguntar de manera inquisitiva, Dante li va mentir. El líder de la Cadena, sent conscient que alguna cosa ocultava, va decidir abandonar el lloc al costat del grup, al qual li va ordenar silenci absolut, deixar a tota l'aristocràcia morir, abandonar l'altre grup de la 44 i ignorar la resurrecció del Leviatà.

La missió finalitzà amb Dante mirant fixament a Andeeran, i aquest retornant-li la mirada.

*“Si el que ens lidera és un ser maligne, nosaltres som els bons?”*, reflexionava Dante.

## **Abans de l'execució de Franz**

Arribant al campament, Dante va córrer a veure a Thamior per a explicar-li el motiu pel qual Worsten, el seu marit, no havía tornat. Thamior, ple de fúria, va plorar davant la possibilitat de no tornar a veure al seu estimat.

Dante el va abraçar, i li va explicar tot. “Tenim una alternativa…” li va dir