Битва при Содденському пагорбі

**Битва при Содденському пагорбі** *(Друга битва під Содденом) -* вирішальна битва Першої Півнчної війни, яка відбулася в листопаді 1262 року. Закінчилася перемогою Союзу чотирьох королівств: Темерії, Реданії, Кедвену і Едірну.

## Учасники

В битві за Содден зі сторони Північних королівств виступили Реданія, Темерія, Кедвен і Едірн спільно з Капітулом Ордену Чародіїв. З іншої сторони виступив Нільфгаард загальною кількістю 80 тис. чолоівк проти 70 тис. воїнів Союзу чотирьох королівств.

## Хід бою

Вздовж Яруги розміщувалися імперські війська, навпроти них розташувалися війська Реданії, Темерії, Едірну і Кедвену. Чародії зайняли позицію на пагорбі. Загальні сили Північних Королівств взяв під командування король Візімір Реданський. На стороні півночі також було 22 чародіїв під командування Вільгефорца з Роггеванна. Точних подробиць битви немає. Під час бою загинуло 13 чародіїв. Людські втрати з обох сторін склали близько 30 000.

## Дані з книг Сапковського

*– Не було мене тут, – буркнув відьмак. – Уже рік. Був я на півночі. Але чув… Друга битва за Содден…*

*– Отож-бо. Зараз пагорб і камінь побачите. Раніше ми те узгір’я завжди називали Шуліковою горою, але нині усі на неї кажуть Чародійська гора або гора Чотирнадцяти. Бо двадцятеро і двоє було їх на узгір’ї, двадцятеро і двоє чарівників стало там на битву, й чотирнадцятеро загинули. Страшна була то битва, пане Ґеральте. Земля дибки ставала, вогонь з неба лився, ніби дощ, блискавки гатили… Трупи густо слалися. Але перемогли чарівники Чорних, зламали Міць, що їх вела. І чотирнадцятеро їх загинуло в тій битві. Чотирнадцятеро поклало життя… Що, пане? Що вам?*

— "Меч призначення", ст. 341

*— Ні, Ґеральте. Я не припиню. Адже ти бажаєш знати, що сталося там, на Горі. Тож слухай: були гуркіт і полум’я, були сяючі стріли й кулі вогню, що вибухали, були вереск і гримотіння, а я раптом опинилася на землі, на якійсь купі обвугленого шмаття, з якого підіймався дим, і раптом зрозуміла, що та купа шмаття — це Йоель, а те поряд, те, щось страшезне, той тулуб без рук і ніг, який так макабрично кричить, — це Корал. І я думала, що кров, у якій я лежу, — це кров Корал. Але це була моя власна. І тоді я побачила, що зі мною стало, завила, завила, наче побитий пес, наче скривджена дитина… Облиш мене! Не бійся, я не розплачуся. Я вже не дівчинка з баштоньки в Маріборі. Зараза, я Трісс Мерігольд, Чотирнадцята Полегла під Содденом. Під обеліском на Горі є чотирнадцять могил, але тільки тринадцять тіл. Ти дивуєшся, як могла статися така помилка? Не здогадуєшся? Більшість трупів було важко розпізнати, вони були в шматки, ніхто того не сортував. Живих також було непросто порахувати. Із тих, хто мене добре знав, живою лишилася тільки Йеннефер, а Йеннефер була сліпою.*

— "Кров Ельфів", ст. 109-110

*Коли їй представили нільфгардських чародійок, Йеннефер затримала на Фрінгіллі свої фіалкові очі. Очі були заморені, із темними колами під ними, й навіть макіяж не міг те приховати.*

*– Ми знайомі, – заявила вона, торкаючись прип’ятої до оксамитки обсидіанової зірки.*

*У залі раптом запала важка, сповнена вичікування тиша.*

*– Ми вже бачилися, – повторила Йеннефер.*

*– Не пригадую, – Фрінгілла витримала той погляд.*

*– Я не дивуюся. Утім, у мене добра пам’ять на обличчя і фігури. Я бачила тебе з гори Содден.*

*– Тоді й мови не може бути про помилку, – Фрінгілла Віго гордовито підвела голову, повела очима по всіх. – Я була під горою Содден.*

— "Хрещення вогнем"

## Примітки

1. ↑ Трісс Мерігольд з Марібору помилковою вважался мертвою, оскільки отримала важкі поранення. Саме після цього вони отримала прізвисько "Чотирнадцята Полегла Під Содденом"