Гостра зрада (розділ 22)

Кущекіготь зайшов до табору. Усі коти досі стояли і перешіптувалися. Лисожар вже був у таборі, та Землялистки ще не було. Кущекіготь підійшов до Лисожара, та він відвернувся, та пішов.

  Кущекіготь зітхнув, та сів. Він почувався самотнім.

  -Напад!-хтось заверещав біля входу до табору.

  Кущекіготь обернувся.

  Річковий Клан!

  Кущекіготь напав на першого, кого побачив. Це був Дощешторм. Дощешторм обернувся, вчасно побачивши Кущекігтя, та на половині стрибку його збив з ніг М'ятошуб. Кущекіготь крутнувся. Дощещторм вхопив Кущекігтя гострими пазурами. Та раптом, на Дощешторма напала Горіхострибка. Кущекіготь не встиг навіть подякувати, як на нього наскочила Смеркошубка. Смеркошубка збила з лап Кущекігтя, та своїми гострими кігтями шарпнула його шкуру. Кущекіготь швидко підстрибнув. Смеркошубка вдарила його вбік, та на неї наскочив Бубконіс.

  Кущекіготь встав, та почав віддихуватися.

  Кущекіготь не бачив Темнозірку та Кістку. Його погляд впав на Птахошубку, яка відбивалася від Стрибохвоста. Кущекіготь поспішив на допомогу, і збив Стрибохвоста і збив на землю. Далі він нічого не бачив. Він бачив лише темряву.

  Він не міг нічого робити. Лише дихати.

  -Кущекігте?-голос Птахошубки повернув Кущекігтя до реальності.

  Він лежав на землі.

  -Усе гаразд.

  -Напевно...

  Кущекіготь встав. Річкових котів вже не було.

  -Ти просто впав. Ми відігнали Річкових котів. А ти за цей час тут просто лежав. То що сталося?

  -Нічого...-Кущекіготь не хотів розповідати про те, як він просто впав без тями.

  -А чого вони взагалі напали?

  -Вогнезір хотів зупинити, але ніхто не зупинявся. А Темнозірка та Кістка взагалі пішли. Навіть нічого не пояснили Вогнезору. Вогнезір зовсім не хоче говорити, про що вони розмовляли. Можливо завтра на Зборищі усе проясниться.

  -Можливо.

  Кущекіготь не слухав Вогнезора. Він думав про Водосерда.

  -Темновух зараз з Листоплесою і Грозопером,-ці слова Вогнезора, змусили Кущекігтя повернутися до реальності.-Його серйозно поранили в бою.

  Кущекіготь обернувся, і подивився туди, де зараз Листоплеса і Грзопер заходжувалися біля нього

  -Ми більше не можемо допомогти Темновуху,-тихо промовила Листоплеса.-Незабаром він доєднається до Зореклану.

                                                \*\*\*

  Кущекіготь дійшов до переправи. За ним йшов Шишкошуб, а перед ним йшла Птахошубка.

  -Давай швидше.

  Кущекіготь ненавидів Шишкошуба, хоч він і його старший брат. Кущекіготь заскочив на колоду, і потроху пішов.

  -Швидше.

  -Замовкни.

  -Якщо так хочеш, то йди швидше. Я не збираюся із-за тебе пропустити Зборище.

  -Нікуди воно не втече,-пробурмотів Кущекіготь.

  Кущекіготь зістрибнув з колоди. Шишкошуб його перегнав, сказавши:

  -Слимак.

  Кущекіготь ледве стримався щоб не огризнутися. Птахошубка зупинилася, пропустивши Шишкошуба.

  -Коли він був новаком, він був не з таким характером. А коли став вояком...-обернулася Птахошубка до Кущекігтя.

  Кущекіготь і Птахошубка ринули в чагарі лісу, слідом за Шишкошубом. Коли вони вийшли з іншого боку, там вже був Тіньовий Клан та Вітряний. Громові коти вийшли на галявину, тримаючись одного боку. Левожар кудись зник. Шишкошуб пирхнув та пішов кудись геть.

  Скоро почувся запах Річкового Клану. Ззаду них було пвно котів. Мало не увесь Клан.

  -Чого їх так багато?-тихо спитала Птахошубка, але Кущекіготь не відповів.

  Темнозірка застрибнула на найвищу гілку дуба. Зборище почался.

  -На території Тіньового Клану, були знайдені сліди Річкових котів,-почав Чорнозір.

  -Як і на Вітряній,-прогарчав Однозір.

  -Звісно,-спокійно відповіла Темнозірка.

  -Вони полюють на нашій території.

  -Не кажіть мені того, що я знаю. Мої вояки полюють, і будуть полювати там, де їм хочеться. Для Річкового Клану, тепер територій не існують.

  -Цікаво, коли Леопардозірка повернеться?-прошепотіла Птахошубка до Кущекігтя.

  Кущекіготь лише знизав плчима. Усе це було дуже підозріло. Як Леопардозірка могла поставити тимчасово провідницею Темнозірку?

  -Темнозірко...-почав було Однозір.

  -Називайте мене Темносердою. Я збрехала, коли сказала що це моє ім'я. Все одно скоро повернуться Леопардозірка та інші. І я більше не збираюся говорити про те, де полюють Річкові коти. Я усе сказала. І якщо вже нема нікому нічого говорити,-троє провідників похитали головою,-то ми вже підемо.

  Темносерда зістрибнула, та пішла за своїм Кланом.