Чорна пляма. Третій розділ.

- Тигрооко? - я різко повернулась, - Ти за мною слідкувала? - шубка в мене стала дибом.

- Мені це було не потрібно - з посмішкою відповіла кішка. Із кущів виповз Червонохвіст, Чорносерд та Срібноквітка.

- Я нічого не робила! Я пішла прогулятись в ліс і зустріла цих котів на кордоні. - Я повернулась за підтримкою до Гілкостриба та Шипшиноцвітки.

- А ми ранковий патруль. З нами був ще Орлякохвіст, але він пішов вниз по кордону - муркнула Шипшиноцвітка.

- То чого ви стоїте на кордоні, а не патрулюєте його? - гаркнула я на котів. Я смикнула вухом на котів Громового Клану, які тихо між собою про щось мурмотіли, щоб вони зрозуміли, що ці всі крики не із-за того що я на них серджуся, а із-за того щоб на мене Клан не сердився. Шипшиноцвітка розуміючи кивнула, а Гілкостриб перестрибнув через кущі та пішов.

- Бувайте, Громові коти! - посміхнулась Шипшиноцвітка.

Червонохвіст тихо про щось промурмотів на вухо Тигроокій та вони пішли на іншу частину кордону.

- Пробач мені за це - мявкнула я Шипшиноцвітці.

- Нічого.

- Я... напевно піду. - тихо муркнула я. Шипшиноцвітка махнула хвостом на прощання.

- До зустрічі.

Я махнула хвостом та побігла в глибину лісу. "Треба пополювати. Я така голодна..." - подумала я. Я зупинилась біля Небесного Дубу, напрягла вуха та почула шурхотіння. Коли я понюхала повітря, то зрозуміла, що в табір я принесу кролика. Якщо спіймаю, звісно. Кролик, нічого не підозрюючи рився біля Небесного Дубу. Я встала в мисливську стійку та почала тихо підкрадатись до кроля. "Один момент і я стрибну" - подумала я, вже бачачи реакцію Вербохмарки та її кошенят, які розділять цього смачного соковитого кроля. Я стрибнула на кроля та вкусила його в шию. В роті зʼявився приємний присмак крові. Я взяла кроля в зуби та попрямувала до табору.

                                                                            **\*\***\*\*\*

- Штормокрило! Ти спіймала кроля! - підбігла до мене Тінька.

- Што-рмо-кри-ла нас на-кор-ми-ла! - проспівали її брат та сестра, коли підбігли до мене. Я радісно сиділа в оточені кошенят.

- Взагалі-то вас кормлю я, а не Штормокрила - холодно сказала Вербохмарка, яка підійшла до котів.

- Вербохмарко, я взагалі-то полюю, на відміну від Вас.

- Я знаю. А я кормила весь Клан, коли була молодою.

- О, так після того як Ваші кошенята стануть новаками, Ви підете в кубло старійшин? - фиркнула я.

- Ти як зі мною заговорила? - крикнула на мене Вербохмарка.  Я злісно махнула хвостом.

- Краще візьміть собі щось інше, а не цього кроля. Я віднесу його Сіроногому та Зеленосвіту. - лагідно нявкнула я кошенятам. Мені щось не дуже хочеться сваритись з Вербохмаркою.

- Але я хочу цього кроля! - нявкнула Тінька.

- Я знаю, люба - я торкнулась носиком до чола кошеняти - але ваша мати хоче щоб ви поїли щось інше.

- Што-рмо-кри-ла нас не на-кор-ми-ла? - сумно подивились на мене кошенята.

- Штормокрило, більше не лізь до моїх кошенят! - нявкнула Вербохмарка - Вони погано себе поводять через тебе.

- Що ви вже накоїли? - Я сердито подивилась на кошенят. Хоча всередині себе я розуміла, що не можу лаяти кошенят, бо вони такі невинні.

- Я хочу стати медикицею - нявкнула Метелинка.

- А я хочу бути твоєю новачкою! - промяукала Тінька. "Може було б круто її навчати. Вона весела, добра, кмітлива. Із неї виросте чудова воячка!".

- А я хочу стати новаком Білолистки. Вона біла-біла як я, і зможе навчити мене ховатися в цьому зеленому світі!

- Це тільки в Зеленлист та Новолист він такий зелений. Метелинко!

- Що?

- Може ти віднесеш кроля Зеленосвіту та Сіроногому. І попросиш стати новачкою Зеленосвіта.

- Ні! Метелинка буде воячкою! - сердито нявкнула Вербохмарка. - А Тінька буде новачкою Червонохвоста.

- Гаразд Вербохмарко, це не мені вирішувати.

Коли я виходила з ясел то подумала "От чого Вербохмарка така зла на мене? Вона так тільки до мене відноситься. І в неї ніхто не помирав, то в неї просто нема причин. Хоча... Вона сказала що Тінька буде новачкою Червонохвоста. Може це він наговорив їй що це я така погана, а він та Тигроока невинні кошенятка". Я принесла кроля в кубло медикотів та кинула на підлогу.

- Привіт - муркнула я.

- Привіт. Як справи, Штормокрило?

- Нормально. Ось принесла тобі та Сіроногому кроля.

- Краще принеси Вербохмарці та кошенятам.

- Я їм вже приносила, вони не погодились взяти.

- Привіт, Штормокрило. Як тобі бути воячкою? От мені дуже подобалось, але коли мої батьки померли, то я вирішив стати медикотом, щоб більше таких смертей не повторилось. - це зайшов до кубла Сіроногий.

- А захворіли вони білим кашлюком - буркнув Зеленосвіт. Судячи з його поведінки, він вже багато-багато разів чув цю історію.

- Сіроноже, я вам кроля принесла.

- Штормокрило! - нявкнув хтось.

- Здається тебе вже шукають - сказав Сіроногий.

- Так дійсно… Бувайте!

- До зустрічі, Штормокрило - відповів Зеленосвіт.

                                          \* \* \* \* \*

Пройшло п'ять ночей. Мене викликали до Вітрозірки. Я спокійно увійшла до печери провідниці.

- Доброго дня, Вітрозірко. Вас щось цікавить?

- Так. Настав час стати новаками кошенятам Вербохмарки. Вона знає лише те що хоче, а не те що хочуть кошенята. Ти дуже гарна їм подруга, то може знаєш чого вони хочуть?

- Звістно. Вони самі сказали мені чого хочуть - я згадала ситуацію з кролем. - З кого почати?

- Давай зі Сніжка.

- Він хоче щоб його наставницею була Білолистка.

- Ти згодна з цим?

- Так. Він сказав що вона така ж біла, як і він, і зможе навчити його ховатися в зеленій траві.

- Справді, розумно. А Тінька?

- Тінька... Тінька хоче щоб я була її наставницею.

- А ти хочеш бути її наставницею?

- Так... але я навіть повню не воячка! Гадаю, що я почекаю наступних кошенят.

- Розумію тебе. Пам'ятаю, я була в такій ж ситуації як ти. Як гадаєш, кого можна підшукати їй в якості виховника?

- Гадаю, Чорносерд хороший вибір. - провідниця запитально подивилась на мене - Аналогічна ситуація з Сніжком.

- Згодна. А Метелинка? Вона така спокійна... Може Пʼятнистошуб? Чи Срібноквітка...

- Метелинка хоче бути новачкою Зеленосвіта - швидко промовила я.

- О! Дуже добре. Тож два новоспечених новака та новачка медикота. Гаразд. Дякую, Штормокрило. Можеш йти, скоро буде віче.

Я швидко спустилась з кам'яного виступу. Перед мною виросла Тигроока.

- Що ти робила у Вітрозірки?- запитала вона, пропалюючи мене своїми холодними блакитними очима.

- Та просто... Вона в мене де-що запитувала...

- І що? - Очі Тигроокої стали крижаними.

- Скоро дізнаєшся - я підняла очі та сміливо глянула на кішку. Ми десь мить сиділи так та дивилися одне на одного, надибивши хутро.

- Нехай всі коти, що здатні полювати самостійно, зберуться під Кам'яним виступом, на віче Клану! - пролунав голос Вітрозірки.

Я відійшла від Тигроокої та сіла біля Білолистки.

- Як думаєш, що буде? - коли я сіла, запитала в мене кішка. Очі в неї блищали від цікавості.

- А тобі подобається Сніжко? - запитала я. - Якщо-що я не знаю що буде.

- О так! Він чудове кошенятко. Таке слухняне... О, починається!

- Настав час нових новаків в Громовому Клані! Кошенята Вербохмарки стануть новаками! Сніжку вийди вперед. - Сніжко перелякано плескаючи своїми величезними очима підбіг до Вітрозірки. - Віднині і надалі, аж поки він не отримає свого вояцького імені, цей новак буде зватися Сніголапом. Білолистко, ти готова до свого першого новака - Білолистка здивовано дивилась на Вітрозірку. Потім запитально глянула на мене. Я відповіла їй, смикнувши вухом. Вона вдячно махнула хвостом. - Білолистко, твоїм наставником був Сіровус. Він став тобі чудовим наставником, з тебе вийшла розумна та хоробра воячка. Сподіваюся, ти передаси ці риси Сніголапу. - Сніголап підбіг до Білолистки, торкнувся до її носа своїм та відскочив. Пильно подивився їй в очі та встав біля скелі. - Тінько, підійди сюди. Віднині і надалі, аж поки ця новачка не отримамє вояцького імені, її будуть звати Тінелапкою. Довгокігте, ти готовий до свого першого новака - поки Вітрозірка проводила церемонію, я здивовано на неї дивилась. Кішка перехопила мій погляд та кивнула на якусь кішку. Я придивилась та побачила Хмаролапку, новачку Чорносерда. Великий Зореклане! Чому я про неї не згадала? Поки я думала Вітрозірка вже закінчила церімонію для Тінелапки. - Метелинко, вийди вперед. Для Метелинки Зореклан приготував трохи іншу долю. Віднині і надалі, аж поки вона не отримає свого медикотячого імені - коли Вітрозірка сказала слово "медикотячого" всі почали зацікавленно переглядатись. Зеленосвіт посміхнувся. - її будуть називати Метеликолапкою. Зеленосвіте, ти готовий до свого новака. Зеленосвіте, твоїм наставником був Сіроногий. Він став тобі добрим наставником, з тебе виріс кмітливий та розумний медикіт. Сподіваюся, ти передаси ці риси Метеликолапці.

Метеликолапка підбігла до Зеленосвіта, торкнулась своїм носом до його, відскочила та встала біля нього. Зеленосвіт замурчав. Але раптом його обличчя спохмурніло.

- Також сьогодні ми привітаємо нашого нового старійшину. Сіроноже, вийди вперед. Сіроноже, чи бажаєш ти відмовитись від свого вояцького та медикотячого імені та приєднатися до старійшин?

- Так - відповів Сіроногий.

- Твій Клан шанує тебе і все, що ти нам дав. Я прошу Зореклан дарувати тобі багато сезонів відпочинку.

- Дякую, Вітрозірко.

"Сіроногий став старійшиною?" - пронеслося в мене в голові. "Хоча, він багато сезонів нам служив... Але він залишив Зеленосвіта без підтримки!"

Продовження можна прочитати тут.