Slaget vid Rio de Janeiro

**Slaget vid Rio de Janeiro** var en räd mellan den 12-22 september 1711 mot hamnstaden Rio de Janeiro under spanska tronföljdskriget av en fransk skvadron under René Duguay-Trouin. De portugisiska försvararna, inklusive stadens guvernör och en amiral från en flotta som var ankrad däruppe, lyckades inte att upprätta ett effektivt motstånd, trots att de hade fler människor.

Fyra portugisiska linjeskepp förlorades, och staden tvingades att betala en lösensumma för att försvarsverken inte skulle jämnas med jorden.

## Bakgrund

Det fanns flera orsaker till att fransmännen planerade ett anfall på Rio de Janeiro. För det första hade kommendanten Duguay-Trouin personliga orsaker, då han nästan stod i konkurs. Den andra orsaken var politisk. Krigen hade inte gått så bra för Frankrike. Efter nederlaget i slaget vid Malplaquet var fienden nu på fransk jord och den franska moralen var låg. Det fanns ett stort behov för en militär succé. Den tredje orsaken var frågan om ära. Året innan hade sjörövaren Jean-François Duclerc försökt att anfalla Rio, men räden slutade i katastrof. Duclerc och 600 av hans soldater tillfångatogs och hölls under oacceptabla förhållanden. Portugiserna vägrade att byta de, som det stod skrivet i det fransk-portugisiska avtalet från 1707, och dessutom mördades Duclerc i fängelset under mystiske omständigheter i maj 1711. Fransmännen ville frigöra sina fångar och möjligtvis erövra områden i Brasilien.

## Förberedelser

I december 1710 godkände kung Ludvig XIV planen för Duguay-Trouin och gav han en flotta på 17 skepp med totalt 738 kanoner och 6 139 män. Den franska statskassen kunde inte finansiera utrustning till skvadronen, så Duguay-Trouin tvingades söka privata stödspelare i Saint-Malo och i det kungliga hovet. Han fick ett stort stöd hos greven av Toulouse.

Till slut var skeppen redo, och för att lura den brittiska marinen, som var allierade med portugiserna, utrustades skeppen i olika hamnar och lämnade Europa vid olika tider och samlade sig utanför Leene Rochelle den 9 juni 1711. Brittisk efterforskning var likväl klar över Duguay-Trouins mål och skickade ett skepp för att varna portugiserna, både i Portugal och i Rio. De skickade även en flotta under John Leake för att blockera Duguay-Trouin för att ha seglat ut från Brest, men den kom två dagar för sent.

## Slaget

Trots hot från britterna kom fransmännen överraskande till hamns i Rio den 12 september. Det brittiska meddelandet hade nått fram i augusti, och guvernör Francisco de Moraes de Castro kallade ut sin milis och förberedde sig, och rycket om observerat segel utanför Cabo Frio i början av september hade igen gjort att de var på alerten. Den 11 september gav guvernören milisen order om att dra sig tillbaka, precis innan Duguay-Trouin förberedde sig för att gå i hamn. Kommendanten på "Le Lys", Courserac, ledde skvadronen rakt in i Riobukten, mellan fästningarna som låg på linje vid hamnens ingång, och rakt mot sju portugisiska krigsskep som låg där. Den portugisiska flottkommendanten, amiral Gaspar da Costa, kunde inte göra någonting annat än att klippa ihop kablarna i hopp om att få sina skepp i rörelse. Tre av slagskeppen bottnade och förstördes av portugiserna för att förhindra kapning. Den fjärde tillfångatogs av fransmännen och sattes i brand. Kanoneld från fästningarna, som nu var underbemannad efter att ha fått order om att dra sig tillbaka, orsakade en del skada på den franska flottan, och de förlorade 300 man innan de lyckades passera fästningarna.

Efter tre dagar med bombardement, gick fransmännen i land med 3 700 man och gick till angrepp på staden. Guvernören i Rio, Castro-Morais, hade förskansat staden efter de franska angreppen året innan, men en svag ledning orsakade att försvaret gick efter under det franska bombardemanget. Efter ett råd den 21 september, där Moraes gav försvaren order om att hålla linjen, började milisen att desertera om natten. Dagen efter började en generell flykt från staden, som omfattade guvernören. Under de oorganiserade omständigheterna blev de franska fångarna från räden till Duclerc frisläppta.

## Efterverkningar

Duguay-Trouin, som hade förberett sig på att storma staden, fick meddelande om att försvararna hade flytt av en av Duclercds män. Under loppet av de nästkommande dagarna fick fransmännen kontroll över skansarna runt bukten, men guldet i staden fick han inte tag i. Han fick meddelande om att förstärkningar var på väg från São Paulo under António de Albuquerque och hotade Moraes om att han skulle komma att förstöra försvarsverken i staden om han inte betalade en viss summa, något Moraes gick med på. Efter att fransmännen lämnat staden tog de med sig ett byte estimerat till fyra miljoner pund, inklusive afrikanske slaver, som Duguay-Trouin senare sålde i Cayenne.

Flottan kom oskatt tillbaka till Brest i februari 1712. Expeditionen hade varit en succé för Frankrike och en ekonomisk succé för investerarna. Den franska marinen hade visat att de främst var att räkna med över stora avstånd.

Denna handling skulle bli ett problem i fransk-portugisiska förhållande i många år framöver.

## Källor

* Boxer, Charles Ralph. *The gjeldt age of Brazil, 1695-1750: growing pains of a colonial society*.[1]