Tippuiko hän?

Tippuiko hän? On tarina kahdesta kaveruksesta, jotka haluavat tietää mitä, silloin oli tapahtunut.

Eräs nuori oli tippunut kalliolta, mutta kukaan ei ole löytänyt häntä elossa tai kuolleena. Mitä nuorelle oli oikeasti tapahtunut? Mitä heille tulee käymään.

Heille oli kerrottu lukuisia tarinoita. Kukaan ei enään muista kuka se tippunut oli. Miksi kukaan ei ole tehnyt niin aiemmin?

## Esinäytös

Kukaan ei ollut huolissaan. Oli talvinen yö. Taivaalla oli lukuisia tähtiä ja myös täysikuu.

Eräs 13-vuotias poika oli kävelemässä lähellä kallion reunaa. Hän näki tumman melkein mustan taivaan. Ja täysikuun taivaalla. Hän ei nähnyt tähtiä, mutta näkymä oli silti kaunis. Alhaalla oli paljon puita. Ne melkein ylittyivät kallioon ylä puolelle. Kylmyys oli sietämätöntä paitsi hänelle.

Pojalla oli valkoinen talvitakki, sininen pipo, mustat hanskat, talvi kengät, farkut jalassa ja keltainen lyhyt huivi.

Yhtäkkiä poika kuuli jotain. Hän säihkäti niin, että menetti tasapainon ja putosi reunalta alas. Juuri silloin poika otti käsillään kiinni kallion pienestä tasaanteesta. Hän ei enään tippunut. Ja näki jotain uskomaton. Sitä mitä hän ei unohtaisi koskaan.

## Luku 1 (Jalo)

Kaikki supattavat jotain. Kuulen heidät. Meidän luokassa on taas kaaos. Opettaja on lähtenyt jonnekin.

-Nähdään koulun jälkeen, kuiskasi kaverini Anneli.

-Selvä, kuiskaan takaisin kaverilleni.

Tunnen Maijun katselevan minua tarkaavaisesti. Hän on minun siskoni. Hän istuu minun takana. Se tuntuu ärsyttävälle. Tajuan, että siskoni ei puhunut kenenkään kanssa. Vieressäni istuva Anneli lukee kirjaa, jota meidän pitäisi lukea.

Nyt on tylsin aine eli musiikki. En ymmärtänyt miksi meidän piti lukea musiikin tunnilla kirjaa. Se ei kuulunut mitenkään musiikkiin.

Valot sammuivat luokka huoneesta. Ei tullut pimeää. Kaikki ovat ottaneet käteensä kännykän taskulampun. Minua ei pelottanut. Tämä ei ole normaalia, että kesken koulupäivää tulee sähkökatkos. Opettaja ei ollut vieläkään palannut. Eikä tulisi vähän aikaan takaisin.

Anneli nousee seisomaan. Hänen ilmeensä on tarkaileva. Mitä hän yrittää tehdä. Samaan aikaan siskoni kuiskaa minulle:

-Missä Sasha on?

Kysymys pyöri päässäni. En ollut huomannut Sashan lähtevän luokasta. Hän on siskoni kaveri ja myös minun. En tunne syylisyyttä. Pikemminkin huolta. Onko Sasha kunnossa?, mietin.

Ari, Rasmus ja Jere juttelevat jostain. Kuulen heidät. Samoin kaikki. Kaikki muut ovat hiljentyneet. Kuulemme askeleet. En ollut varma kuka se on. Toivoin poikien olevan hiljaa. Samaan aikaan Ari sanoo:

-Minä en koskaan ole niin sanonut!.

Rasmus mutisi:

-Hyvä on.

Askeleet tulevat oven eteen. Ne pyhsätyvät. Odotamme hiljaisuudessa. En tiedä mitä tehdä. Vilkaisen Anneliin. Hän tuijottaa ovea kuin olisi ollut jokin koira.

-Kuka siellä on?, kysyi Anneli.

Oven kahva kääntyy. Se kääntyy hitaasti kuin jossain kauhu leffassa. Jos valot olisivat olleet päällä, olisin vielä peloissaan. Tiedän, että se ei ole opettaja. Koska hän kantaa mukanaan avainta, siitä lähtee hiukan kovempi ääni kuin kiven heittämisestä mereen.

-Sasha, vastasi oven toisella puolella oleva ihminen.

Sashan äänen kuullessaan olen iloinen. Samoin Anneli, joka huokaisee helpotuksesta. Taas Ari ja Rasmus alkavat hiljaa jutella.

Jere on hiljaa. Se on yllätys. Vilkaisen poikaa ja samalla käänsin päätäni vasemmalla. Hän nukkuu, käsien päällä lepää hänen päänsä pulpettia vasten. Samaan aikaan ovi oikealla aukeaa.

Näen Sasha laittavan oven kiinni. Hänen vasemmalla kädessä on laastari. Ja Sasha sanoo kauhistuneena:

-Opettaja on kuollut.

-Älä viitsi, kuulin Arin sanovan itsepäisesti.

-Pyydän kuunnelkaa minua, sanoi Sasha hermostuneen hiljaisesti.

Hetkessä luokka on hiljaa. Se tuntuu minusta tyypilliseltä, sillä kaikki kuuntelivat mieluusti Sasha eikä Aria. Mitä hänellä on asiaa? Vilkaisin Jereä, joka on herännyt ja katselee ihmeissään ympärilleen. Katseeni kohdistuu Ariin, joka näyttää tylsistyneeltä. Joten hän ei uskoisi, mitä sanottavaa Sashalla on, se ei ole yhtään hänen tyypillistä.

Huomaan myös Ramin, joka seisoo Arin pöydän edessä. Hän näyttää siltä kuin olisi juuri herännyt tai ollut tappelussa. Hänen musta tukkansa on sotkussa. Pian tämä kääntyy Sashaa kohti ja huomaan tämän sinisissä silmissä uupumusta.

-Viimeinkin voin aloittaa… Opettajamme löytyi siivous komerosta, sanoi Sasha, ja heti sanoo epäuskoisesti Susanna:

-Tämäpä tästä puuttuu, mutta kuka murhasi hänet?

-En tiedä… Löysin hänet sieltä ennen kuin valot menivät pois päältä… Ja en tiedä kenestä tulee meidän uusi opettaja, sanoi Sasha.

Anneli vilkaisee minuun tietäväisesti. Kuin se olisi ollut helppoa. Ei se voi olla… niin helppoa, ajattelen. Ympärilläni kaikki puhuu. Jopa hiljainen Viivi. Pojat tietenkin puhuvat, mutta tytöt hiljempaa. Olen ainoa, joka ei puhu. Ainoa asia minkä teen on. Nousen tuoliltani itsevarmasti. En katsellut ketään, vaikka muut luulivat, että katselen rohkaisevasti Sashaa.

-Meidän pitää olla vielä hiljaa, sillä emme tiedä onko täällä vielä sitä, sanon.