Badeni-Sváb Királyság

## **Sváb-Baden Württemberg, Bajorország, Hessen és Köln Egységes Délnémet Királysága**

Sváb-Baden Württemberg, Bajorország, Hessen, Köln Egységes Délnémet Királysága( köznyelvileg Badeni Sváb királyság) egy Közép Európai,az alpoktól északra,a Benelux Nagyhercegségtől nyugatra,Poroszországtól délre, és az Osztrák-Cseh Monarchiától nyugatra található, német nemzetíségű, zömében katolikus királyság. Fővárosa Stuttgart. Államformája Rendi alkotmányos Monarchia. Gazdaságát tekintve egy főleg nehéz és hadiipart előnyben részesítő országról beszélünk.

## **A Sváb Hercegség történelme**

A Sváb Hercegség a kora középkori Keleti Frank Királyság és a középkori Német Királyság öt törzsi-hercegségének egyike volt, és hercegei a legerősebb német főnemesek közé tartoztak. Svábföld a nevét a germán szvéb (Suevi) törzsről kapja, de a hercegség fennállása alatt ugyanezen terület nevét gyakran felváltva használják az Alemannia névvel a késő középkorig. A Fekete-erdőben, a Rajna és a Duna felső folyása menti szállásterületen több (sváb)germán törzs egyesül és őket hívták Alemannoknak, innen ered a 10-13. századi váltakozó névhasználat, később inkább a Svábia elnevezést használják. A hercegséget II. Burchard 917-ben nyilvánítja különállóvá. Burchard szövetségre lép I. Konrád keleti frank királlyal és legyőzi vetélytársait Alemannia birtoklásáért folytatott 915-ös wahlwies-i csatában. A legfigyelemreméltóbb sváb uralkodói család a Hohenstaufen volt, tagjai egy rövid megszakítástól eltekintve, 1079-től 1268-ig birtokolták a hercegséget. Ezen időszakban többször is a Hohenstaufen hercegek német-római császárok is voltak. A hercegség 1268-ig létezett, az utolsó sváb herceg, Konradin kivégzéséig. I. (Habsburg) Rudolph német király 1273-ban megpróbálta újraéleszteni a sváb hercegi címet azzal, hogy azt legkisebb fiának, a későbbi II Rudolf Austria hercegének adományozta, aki örökítette fiára, Parricida János hercegre. János örökös nélkül halt meg 1312-ben, vagy 1313-ban, a "megújított" cím ezzel eltűnt. A Badeni Őrgrófság kivált a hercegségből már a 12. században. A hercegség Konradin halálával önálló tartományokká esik szét.

A 16. században I. Miksa német-római császár adminisztratív reformja keretében, mint Sváb körzetet, egyesítette a még Németországhoz tartozó részeket.Innentől kezdve Svábföldet mint Baden Württemberg részeként kezeljük. E két, a 19. századra elválaszthatatlan tartományból fog kialakulni a Badeni Sváb Királyság.

## **Baden Württemberg történelme**

I. sz. 70–150 között a rómaiak uralták annak a területnek a nagy részét, ahol a mai Baden–Württemberg található. 260-tól kezdődően az alemannok vették át az uralmat a rómaiaktól. Miután a Frank Birodalom leigázta az alemannokat, a tartomány területe a frank és sváb hercegségekhez tartozott 496 és 746 között. A 13. századra mindkét hercegség felbomlott, így egy több száz kis grófságból, birodalmi városból, egyházi területből és akár önálló faluból álló igencsak széttagolt terület jött létre. A napóleoni háború következményeként végrehajtott területegyesítések elindítottak egy olyan folyamatot, amelynek eredményeképpen végül mindössze három különálló részből állt a terület; ezek Württemberg, Baden és Hohenzollern voltak, illetve Wimpfen városa egy, a Hesseni Hercegséghez tartozó exklávét képezett a területen. 1806-ban Napóleon saját szövetségi rendszerében létrehozta a Württembergi Királyságot ill. a Badeni Nagyhercegséget. Az 1813-ban megvívott Lipcsei csatában, a német bábállamok alkotta szövetség elhagyta Napóleont, és az önállóság melletti utat választotta.

## **A Badeni Sváb királyság megalakulása és a törvényes forradalom**

A Lipcsei csata után, a Baden Württembergi királyság 1814 Februárjában megtartotta az ún. Királyi és alkotmányozó fórumülést, melyben a rendekkel szemben igyekezett a királyi család visszaszerzett pozicióját megerősíteni. A fórum az addigi állapotok visszaállításával és új 50%-os általános jószág és jövedelemadóval, a rendek általános felháborodásával majd végül annak az **Edmund király** által való hirtelen berekesztésével zárult.Ezeknek célja elsődlegesen az állam kincstárának újboli feltöltése. A még Napóleon idejében létrejött polgárság és régi köznemesség  Március 2.-án az országgyűléssel szembeni Színház csarnokában megtartotta az ún. Nemzeti közgyűlést, melyre valamennyi kerület követét, és a környék iparmágnásait is meghívták. A gyűlésből hamar forrongás lett mely végül az országgyűlés épülete elé való kivonuláshoz,annak ablakainak betöréséhez majd az őrökkel való tűzharcba torkollott, minekutánna az őrség parancsnoka tűzparancsot adott a dühödt tömegbe való lövetésre. Rövid harc után az Országgyűlés épületébe beverődött tömeg bevette magát, a főkaput a felsőház termének asztalaival torlaszolták el egy barrikádba építve. Március 3. reggelére a hír eljutott Edmund királyhoz aki a királyi  gárda azonnali bevetését parancsolta. A nagy zűrzavarban és időközben az egyébbként francia mintára készűlt megggyarapodott tömeg,mely a városlakók által eltorlaszolt utak lehetetlenné tették az épület ágyúzását, így nem volt kérdéses hogy az országgyűlés épülete ebben a formában nem bevehető. Még aznap délután a király követeket küldött az éppen Északi toborzásokon lévő **Donnerbauer Vilmos**lovassági tábornoknak és az északi 2. Sváb hadtest főparancsnokának mely az északi verbunk azonnali beszüntetését és a fővárosba való mihamarabbi visszatérésre szólította fel. A seregtest Március 4.-e délután érkezik meg Stuttgarthoz. az ekkorra elszabaduló tömeg elől Edmund király a külvárosi rezidenciájára majd Donnerbauer táborába menekült. A felmentő sereg hírére Stuttgart alkossága fegyvert fogott.

Március 6.-án a vezérkar tárgyalása után Donnerbauer parancsára letartóztatták Edmund királyt. Egyfajta bejutási kulcsnak szánták, ezáltal biztosítva a lakosságot és a tömeget arról hogy nem akarnak fegyveres konfliktusba kerülni. A "láncos királlyal" (amely néven azóta is emlegetik) 3 órakkor, a seregtest Napóleoni háborúk során is használt zászlajával bevonultak a Karl utcán át a Barbarossa főtérre. A király katonákkal körbevéve a rezidenciájára lett menekítva, ahol egészen március 12.-ig ,azaz pere lezártáig háziőrizetben volt. Donnerbauer, és testőrsége megérkezése után azonnal parancsot adott, hogy a lakosság jelenlejen meg a főtéren, mihamarabb hogy a jövőre vonatkozó döntésekről tájékoztathassa őket. A kora estei órákban megtartott beszédben hivatalosan is bejelentette hogy jelenleg ő látja el kormányzó szerepet a katonai tanács kegyelméből a király sorsa pedig az országgyűlésre lesz bízva. A Március 7.-től 12.-ig tartó király perében, az országgyűlés hivatalosan kimondta a trónfosztást, és a király golyó általi kivégzését (mely március 14.-én végre is lett hajtva).

## **A Badeni-Bajor háború (1814 Június-Október)**

Az forradalom után 1814 Április 6.-án a Badeni-Württembergi országgyűlésbe ( melyen többek között törvény született a keresztény vallásszabadságról és Donenrbauer 1815-ös királlyá választásáról) bejutott polgárság és köznemesség nyomására, nacionalista indíttatásból elérte hogy az ország Badeni Sváb királyságnak kiáltassék ki. Az országgyűlésen elhangzott beszédek a német egység, a független német nemzeti hatalom létrehozása mellett határozták meg az újonnan alakulóban lévő kormány és az ország priorításait. Mind ezzel mind a király meggyilkolásával a viszony feszültté  vált a Bajor királysággal amely Hessen támogatásának megszerzése után 1814 Június 1.-én hadat üzent a Badeni sváb királyságnak. A háború kezdetben Hessen gyors kiütésével záródott aki milicista csapatok használata lévén, nem volt képes felvenni a versenyt a Badeni reguláris csapatokkal. Az egészen Szeptemberig elhúzódó Bajor Badeni háborút végül csak svájci zsoldosok felfogadása tudta megtörni mely végül München 2 hetes ostromához majd bevételéhez vezetett. A háború lezárta végül a Bajor királyság, Hessen, Köln és a Badeni sváb királyság egységes német állammá válásával végződött. Az eddigi államnév viszont a köznyelvben bennmaradva egyfajta nem hivatalos névként továbbá is használatos maradt. A beolvasztott államok megtarthatták saját megyerendszerüket, de az országgyűlési feladatok innentől kezdve csak Stuttgartban lettek ellátva.

A győzelemben szerepet játszott Donnerbauer igazolva rendeknek rátermettségét az előzetes szavazás által, 1815 Január 2.-án hivatalosan királlyá lett koronázva I. Vilmos néven.

## **A kormány tagjai:**

**Mniszterelnök: Ferdiand Holst herceg**

**Külügyminiszter:  Gróf Herz Otfried**

**Belügyminiszter:  Báró Manfred Dietmar**

**hadügyminiszter:  Báró Fehler Gerhard**

**Igazságügyminiszter: Gróf Taub Johannes**

2. **hadügyminiszter:  -A király látja el-**

**Gazdaságiügyi miniszter: Benedikt Oswald herceg**

**Pénzügyminiszter: Friedrich Pohr**