CMR

== Starptautiskā konvencija par autopārvadājumu
līgumu (CMR konvencija). ==

=== CMR konvencijas
darbības pamatprincipu salīdzinājums ar TIR konvenciju. ===
Konvencija par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu (turpmāk CMR
konvencija) pieņemta Ženēvā 1956.gada 19.maijā. Latvija CMR konvencijai ir
pievienojusies 1994.gada 14.maijā.

Tāpat kā TIR konvencijas, arī CMR konvencijas darbības uzraudzību ir
uzņēmusies ANO un tās ratificēšanas, atzīšanas, apstiprināšanas vai
pievienošanās dokumenti jānodod glabāšanā ANO ģenerālsekretāram[1]. Tas pats attiecas
arī uz konvencijas pārskatīšanas konferences sasaukšanu, kā arī uz paziņojumiem
dalībvalstīm par pieņemtajiem konvencijas teksta labojumiem[2]. Vēl būtu jāatzīmē,
ka TIR un CMR konvencijām ir vienādas prasības par atrunām konvenciju tekstiem.
Arī CMR konvencijai jāpievienojas pilnībā, izņemot pantu, kas nosaka strīdu
izšķiršanas kārtību, un nekādas citas atrunas nav pieļaujamas[3].

Atšķirībā no TIR konvencijas, CMR konvencija nav muitas konvencija, bet
tiek piemērota līgumiem par kravu pārvadājumiem ar autotransportu par
atlīdzību. Arī šajā gadījumā līgumā norādītajām kravas nosūtīšanas un
saņemšanas divās dažādās valstīs, no kurām vismaz vienai jābūt konvencijas
dalībvalstij[4].

Vēl viena no atšķirībām, ka CMR konvencija ar jēdzienu
“transportlīdzekļi“ saprot transportlīdzekļus ar motoru, vilcējus ar
puspiekabēm, piekabes, un puspiekabes, bet šajā kategorijā neietilpst
konteineri[5]. Bez tam,
konvencijas nosacījumus nevar piemērot visām kravām. CMR konvencija nav
piemērojama, veicot[6]:

pārvadājumus pēc kādas no starptautiskajām pasta konvencijām;

mirstīgo atlieku pārvadājumus; un

pārceļotāju mantu pārvadājumus.

Tāpat kā TIR konvencijā, ja krava no transportlīdzekļa netiek
pārkrauta, CMR konvencijas nosacījumi tai piemērojami arī tad, ja kādā no ceļa
posmiem krava tiek pārvietota pa jūru, dzelzceļu, iekšējiem ūdens ceļiem vai ar
gaisa transportu[7].

CMR pavadzīme. Pārvadājuma tiek
apstiprināts (uzskatīts par noslēgtu) sastādot pārvadājuma pavadzīmi (paraugu
skat. 4.attēlā) un pavadzīme tiek uzskatīta par pirmo pierādījumu pārvadājuma
līguma noslēgšanai, līguma nosacījumiem un tam, ka pārvadātājs ir saņēmis kravu[8]. Neskatoties uz to,
pavadzīmes trūkums (pārvadātājs nevar to uzrādīt), nepareizs aizpildījums vai
zaudējums neietekmē pārvadājuma līguma pastāvēšanu vai derīgumu, tas paliek
pakļauts konvencijas noteikumiem[9].Konvencijā noteikts, ka pavadzīmi noformē trīs
eksemplāros, bet šeit acīmredzot ir domāts minimālais noformējamo pavadzīmju
skaits, gadījumā, ja to neizmanto kā muitas noformēšanas pamatdokumentu. Tātad
trīs pavadzīmes eksemplāri, pa vienam katrai pārvadājuma līgumā iesaistītajai
personai – preču nosūtītājam, pārvadātājam un saņēmējam. Ja CMR pavadzīme tiek
izmantota muitas formalitāšu kārtošanā, faktiski nepieciešamais pavadzīmju
skaits pieaug par pārvadājumā iesaistīto muitas iestāžu skaitu. CMR pavadzīmi
paraksta kravas nosūtītājs un pārvadātājs. Šie paraksti var būt iespiesti
tipogrāfiski vai aizstāti ar nosūtītāja un pārvadātāja zīmogiem, ja to atļauj
likums tajā valstī, kurā pavadzīme tiek noformēta[10].

CMR pavadzīme ir pietiekoši nopietns uzskaites dokuments, tāpēc visiem
vienas pavadzīmes eksemplāriem jābūt numurētiem ar vienu un to pašu numuru.
Veidlapu numerāciju var veikt tipogrāfiski (kā paraugā 4.attēlā), bet šāda
veida veidlapas parasti izvēlas pārvadātāji, kuriem noslēgti ilgtermiņa līgumi
ar fiksētiem pārvadājumu maršrutiem. Veidlapas ar tipogrāfiski iespiestiem
numuriem tiek apvienotas 6; 12 un 18 eksemplāru komplektos.

=== Kravas nosūtītāja un
pārvadātāja pienākumi, tiesības un atbildība. ===
Pārvadāšanas laikā par kravu pilnībā atbildīgs
pārvadātājs, tas attiecas arī uz kravas pārvietošanu pāri muitas robežai, bet
šī atbildība nav neierobežota. Pieņemot kravu transportēšanai pārvadātājam
jāpārbauda ierakstu precizitāte pavadzīmē (tas attiecas uz iesaiņojumu skaitu,
to apzīmējumiem un numuriem), kā arī kravas un tās iepakojuma ārējais izskats[11].

Diemžēl praksē bieži vien pārvadātājam nav
iespējams veikt minētās pārbaudes, jo, lai samazinātu transportlīdzekļu dīkstāves,
tātad arī transporta izmaksas, krava tiek iekrauta (konteinerā, puspiekabē,
piekabē) pirms pārvadātāja ierašanās un viņš saņem kravu jau gatavu
transportēšanai. Šeit gan jāatzīmē, ka nosūtītājam ir tiesības pieprasīt
pārvadātājam pārbaudīt kravas bruto svaru vai tās daudzumu izteiktu citās
mērvienībās, kā arī iesaiņojumu saturu. Savukārt pārvadātājs par šādu darbību
veikšanu ir tiesīgs pieprasīt atlīdzību. Pārbaudes rezultāti tiek ierakstīti
pavadzīmē[12]. Ja pārvadātājam nav bijusi iespēja pārbaudīt iepriekš minēto CMR
konvencija pavadzīmes ierakstu precizitāti, viņam pavadzīmē jāieraksta savi
iebildumi un to iemesli. Tādā pašā veidā viņam jāfiksē un jāpamato katru savu iebildumu
attiecībā uz  kravas un tās iepakojuma
ārējo izskatu[13]. Tātad, faktiski, pārvadātājs atbild par to, lai nogādātu saņēmējam
krava tiktu nogādāta tādā pašā stāvoklī un daudzumā, kādā tā tika saņemta no
nosūtītāja. Jāsakrīt ir preces vienību skaitam (kastes, iepakojumi, paletes
u.t.t.) un svaram, izņemot dabisko nobirumu, nožuvumu u.t.t.

Līdz kravas nodošanai saņēmējam nosūtītājam
jāpievieno pavadzīmei muitas un citu formalitāšu kārtošanai nepieciešamos
dokumentus, bez tam nosūtītājam jāsniedz pārvadātājam visu tā pieprasīto
informāciju par preci. Pārvadātājs neatbild un tā pienākumos neietilpst
pārbaudīt šo dokumentu un informācijas precizitāti un atbilstību prasībām. Līdz
ar to, visu atbildību pārvadātāja un faktiski arī saņēmēja priekšā par zaudējumiem,
kas radušies minēto dokumentu un informācijas neprecizitātes vai
nepietiekamības dēļ, uzņemas kravas nosūtītājs. Izņēmums ir tikai pārvadātāja
pārstāvja nevērīga vai nelikumīga rīcība, šajā gadījumā visa atbildība gulstas
uz pārvadātāja pleciem[14].

Starptautiskā tirdzniecība ir ļoti dinamisks
process un situācija tirgū, kuru ietekmē daudz dažādu faktoru, mainās
pietiekoši ātri, tāpēc svarīgs ir konvencijas punkts, kurš dod tiesības kravas
nosūtītājam pārvadājuma lakā rīkoties ar kravu. Piemēram, krava no Austrijas
tiek nogādāta saņēmējam Zviedrijā. Transportēšanas laikā mainās situācija
attiecīgās preces tirgū un cits pircējs piedāvā saņēmējam izdevīgākus
noteikumus. Nosūtītājs (preces īpašnieks) nolemj lauzt līgumu ar iepriekšējo
preces saņēmēju vai vienojas ar to par preces piegādi citos termiņos. Vai cits
variants, nosūtītājam rodas pamatotas aizdomas par saņēmēja maksātspēju, tas
saņem ziņu par saņēmēja bankrotu vai saņēmējs kāda iemesla dēļ atsakās no
kravas saņemšanas. Konvencija dod tiesības nosūtītājam pieprasīt pārvadātājam
pārtraukt kravas pārvadājumu, mainīt vietu, kur bija paredzēts nogādāt kravu
vai izsniegt to citam saņēmējam nekā norādīts pavadzīmē[15].

Situācijas mainīgumam un sākotnēji
neparedzētiem apstākļiem pakļauts arī pats pārvadājuma process. Šeit kā
piemērus varētu minēt laika apstākļus (pēkšņi notiek krasa gaisa temperatūras
maiņa) un nosūtītāja rīcību (nosūtītājs ir pārtraucis kravas pārvadājumu un
ilgstošākā laika periodā no viņa netiek saņemtas instrukcijas par tālāko
rīcību). Minēto iemeslu dēļ konvencijā atrunāti gadījumi un kārtība, kad
pārvadātājs var pārdot kravu, pat negaidot instrukcijas no personas, kurai ir
tiesības rīkoties ar to. Šāda rīcība pamatā pieļaujama gadījumos, kad krava
ātri bojājās vai, ja glabāšanas izdevumi būti neizmērojami lieli, salīdzinot ar
kravas vērtību. Ja krava ir pārdota, tad ienākumi no pārdošanas, atskaitot
izdevumus, kuri apmaksājami par kravas izsniegšanu, nododami tās personas
rīcībā, kurai ir tiesības rīkoties ar kravu, bet, ja šie izdevumi pārsniedz
ienākumus no preču pārdošanas, pārvadātājam ir tiesības saņemt starpību[16].

Pastāv iespēja, ka par tikko minētajām darbībām
un notikumiem nav informēts kravas saņēmējs, tāpēc konvencijā ir atrunāti
termiņi pēc kuru iztecēšanas saņēmējs var pieprasīt segt savus zaudējumus.
Saskaņā ar konvencijas noteikumiem fakts, ka krava nav nogādāta 30 dienu laikā
pēc saskaņotā termiņa, vai, ja piegādes termiņš nav noteikts, 60 dienu laikā
kopš pārvadātājs pieņēmis kravu, ir neapstrīdams pierādījums tam, ka krava ir pazaudēta.
Šajā gadījumā persona, kurai ir tiesības izvirzīt prasības, var uzskatīt kravu
par pazaudētu un uzsākt zaudējumu piedziņu no atbildīgajām personām[17].

Savā apskatā mēs pieskārāmies tikai tām CMR
konvencijas sadaļām, kuras vairāk vai mazāk saistītas ar muitošanas procesu un
atstājām bez ievērības normas, kas nosaka kravas nosūtītāja, pārvadātāja un
saņēmēja savstarpējās attiecības.