Десята спецбригада 'Феліарх'

## Історія появи

Аналогічно з іншими спецбригадами, десята складається не з ульторійців, а з інших послідовників Екзархату - ферратів. Як відомо, перший контакт з ними стався приблизно у 1057 році загального літочислення, а невдовзі після того уся раса розумних щурів уклала союз з Екзархатом. Щоправда, через виключно підземний спосіб життя останніх, а також їх вкрай напружене ставлення до будь-яких живих істот, збройні сили гризунів хоч і пройшли модернізацію за ульторійськими стандартами (наскільки це було можливо при їх вкрай індивідуалстському підході до власного спорядження), але все ще лишалися виключно резервними військами оборони та не притягувалися до операцій на поверхні. Винятком стали феррати-добровольці, які викликались пілотувати один з експериментальних варіантів наземних апаратів - гіроскопічну швидкісну установку, збудовану за принципами особистих щурячих мініброньовиків (про них згодом), тільки у гігантських розмірах, а також агентура, яка співпрацює з Альфа-легіоном у розвідувальних місіях. Так чи інакше, досвід цих небагатьох бійців показав, що феррат здатен цілком непогано виживати та діяти на поверхні, а їх малі габарити, спритність та специфіка озброєння робить щурів ідеальними штурмовиками щільної забудови, споруд та підземних криївок. Через це, вищим командуванням Екзархату була висунута пропозиція сформувати спецпідрозділ, укомплектований тими ферратами, які проявлять бажання існувати на поверхні. Радою аугменторів ця пропозиція була прийнята майже без проблем, через що відкрився набір добровольців у новостворену бригаду 'Феліарх'. Підрозділ був доволі швидко укомплектований та приступив до виконання бойових завдань у підвенній сфері впливу, причому - доволі успішно. Вкрай неочікувано, але один з чотирьох верховних аугменторів викликався очолити загін, у чому йому звісно було погоджено (так як аугментори є доволі потужними бійцями навіть по міркам ульторійського спецназу). Бригада на даний момент розміщена у Ф'Аельштраі та виходить на завдання за допомогою варп-телепортів. У якості розпізнавальних знаків ці щури використовують дещо змінений 'загальний' стяг, а підкоряються виключно Екзарху особисто (як, власне, і всі інші спецпідрозділи).

## Особовий склад та спорядження

Всього у бригаді близько ста десяти щурів, які проходили підготовку для бойових дій у абсолютній темряві, тісних приміщеннях та підземних спорудах, однак за потребою здатні воювати і на прямому сонячному світлі. Споряджені +-однотипно лише у плані захисту - кожен щур носить легку шкіряну броню з металевими вставками, дихальну маску та маскувальний плащ. Більшість також мають різнотипні особисті аугментації, починаючи від механічних кінцівок і закінчуючи реактивними прискорювачами на хвостовій зброї.

Що ж стосується озброєння, тут буде важко знайти хоча б дві однакові штуки на весь підрозділ - через давню традицію ферратського супсільства, яка полягає у обов'язковому особистому вдосконаленню своєї зброї, кожен боєць зазвичай споряджений чимось унікальним та неможливим до класифікації. Однак у загальних рисах, холодна зброя ферратів представлена різнотипними кинджалами, короткими мечами та ланцюговими різаками у випадку кріплення на передні лапи, або ж накладними лезами чи реактивними булавами на хвості. Майже завжди ці штуки отруєні або мають резервуари з потужною кислотою чи вогнем Варпу, через що будь-яке незначне поранення ними може призвести до похмурих наслідків.

Далекобійна зброя представлена цілим арсеналом різної якості, потужності та навіть концепції - так, трапляються рушниці чи кулемети 'класичного' компонування, які можна зустріти і у інших рас, однак у щурів вони в основному використовують для стрільби стиснене повітря або порошок варп-кристалів, який значно потужніший від звичайного пороху. Однак, багато хто озброєний і цікавішими конструкціями у вигляді кислотометів, газових пістолів, електророзрядників чи взагалі променевих гвинтівок, які за принципом роботи вкрай подібні до сін'дорайських 'Лаерів', причому 'хто в кого вкрав' - досі невідомо, подібні зразки з'явились на озброєнні обох підрозділів у приблизно один час.

Бригада поділяється на три основні загони - шістдесят ферратів спеціалізуються на ближньому бою, через що не мають (або мають лише в якості допоміжної) далекобійну зброю, зате володіють певною технікою, яку можна з натяжкою віднести до класу 'бойових мистецтв'. Саме ці щури наступають у авангарді підрозділу, становлячи його 'лобове' ударне ядро.

Ще сорок гризунів, навпаки, оснащені далекобійними знаряддями та ведуть вогонь з-за спини своїх 'ближніх' товаришів, або займаючи вигідні позиції з флангів. Серед них переважають бійці з аугментаціями голови та очей, а також у спорядження кожного такого феррата входить складений маскувальний комплект, який окрім стандартного для всіх плаща містить сітку, шолом та невелику батарею варп-енергії, яка може генерувати заломлююче поле, ефективно роблячи щура невидимим на кілька хвилин.

Останні десять бійців мають особливе призначення у бригаді - кожен з них пілотує так званий 'геоскат', унікальний одномісний бойовий апарат у вигляді шипованого колеса півтораметрового діаметру, в районі уявної 'осі' якого сидить щур-пілот (щоправда, у пілоти геоскатів відбирають найдрібніших, так як розмір 'кабіни' вкрай обмежений), вихлопні труби двигуна виходять назад-вгору під 45 градусів, а у передню проекцію навішано різноманітне озброєння (в основному - променеві гармати та механічні кігті). Саме геоскати стали прообразом для колосальних 'Фелархів', експериментальних рейдерських бронемашин армії Екзархату. Ці десять пілотів в основному діють на флангах зіткнення, застосовуючи свої швидкі та небезпечні апарати для прориву ворожих рядів та створення можливостей для ферратів-воїнів, які тут же пробиваються в утворену проріху. Також, малі габарити геоскатів роблять їх чи не єдиною бойовою технікою, що може бути застосована у підземних укріпленнях, які в основному обороняються лише піхотою, через що їх наявність на полі бою може стати вирішальним чинником у штурмі якогось бункера чи печерної системи.

Окрім вищезгаданих 'регулярних' бійців бригади, до її складу також входить кілька молодших аугменторів, які виконують приблизно ту ж роль, що і техномансери сін'дораїв - а саме, латають пошкоджені кінцівки (в основному шляхом заміни їх на механічні) та ремонтують геоскати. Попри видиму відсутність озброєння, не варто їх недооцінювати - кожен аугментор володіє магією Варпу та здатен спопелити необачного ворога потужним зарядом проклятого полум'я. Також у їх обов'язки входить відкриття просторових проривів, через які щуряча армія висаджується на позиції чи розпочинає вторгнення.

Командує бригадою один з чотирьох Верховних аугменторів ферратів, Раешк Сац'Ішм. Він спеціалізується на тактиці раптових ударів, через що оснащений двома додатковими кінцівками та значно посиленим хвостом, у підсумку орудуючи п'ятьма короткими мечами, кожен з яких несе на собі потужне прокляття. А його генератор заломлення має значно місткішу батарею, дозволяючи йому перебувати в невидимості цілу годину до повного розряджання. Зазвичай, Верховний щур не атакує разом зі своїм підрозділом, а телепортується у тил ворожих частин та винищує їх лінію підтримки, абсолютно не готову до такого повороту подій (та ближнього бою загалом), тим самим руйнуючи вороже далекобійне прикриття та знищуючи бойовий дух противника.

## Формація, тактика й призначення

Основне призначення 'Феліарху' - бої у зручних для ферратів (та вкрай складних для усіх інших) умовах - тісних підземеллях, бункерах, печерах та інших непридатних до 'класичної' війни місцях. Саме у такій ситуації, щури найповніше реалізують свій потенціал та здатні подолати навіть в рази сильнішого противника через свою виняткову 'незручність' для нього (так як битися з купою дрібних, спритних та ідеально орієнтуючихся в темряві ворогів - задача не з легких навіть на відкритому просторі, що вже казати про тісні печери або укріплення). Тому, підрозділ чудово справляється з зачисткою потужних ліній окопів, підземними базами та печерними поселеннями. Кожна атака на будь-який з таких об'єктів починається відкриттям проторових розломів, через які вриваються передові частини щурів-воїнів, організовуючи плацдарм, на який підтягуються стрільці та чаклуни. Якщо противник витримав цю раптову атаку та все ще намагається опиратись, у бій вступають пілоти геоскатів, пробиваючи ворожі легкі укріплення чи ряди піхоти та даючи змогу своїм товаришам прорватись у центр битви, остаточно деморалізуючи ворога. Не варто і забувати про командувача, який завдяки своїм здібностям швидко позбавить ворога підтримки з тилу.

Якщо ж доведеться приймати бій на відкритій місцевості, вояки 'Феліарху' також мають що протиставити противнику - передня лінія бійців здатна стримати ворогів на час, достатній для контратаки (в ході якої стрільці та геоскати оточують ворога та атакують з усіх боків), або ж екстреного відступу через просторові розломи, відкриті аугменторами, якщо ворожі сили аж надто переважають.

Екзархат застосовує ферратську бригаду виключно для взяття міст з розвиненими підземними рівнями, захоплення шахт стратегічних ресурсів чи шокових атак на ворожі розташування живої сили (зазвичай вночі та у щільній забудові).

## Бойовий досвід

**ГРИФ СЕКРЕТНОСТІ БУДЕ ЗНЯТИЙ** ==*НЕДІЙСНА ДАТА*==

## Традиції та символіка

Як і вся ферратська спільнота загалом, спецбригада є зібранням індивідуальностей. З одного боку, кожен щур діє виключно за власними переконаннями та приймає рішення, грунтуючись на ситуації 'тут і зараз', а з іншого - властива усім розумним тваринам 'зграйність' так до кінця і не випалилась варп-опроміненням, через що ці індивідуальні рухи окремих щурів постійно резонують, підлаштовуючись одне під одного, утворюючи тим самим неймовірно ефективний бойовий порядок, в котрому на своїй вершині панує ініціатива рядового бійця, яка в той же час акуратно направляється керівництвом аугментора, якому усі феррати підкоряються беззаперечно, можливо, перейнявши цю рису від більш ієрархізованих ульторійців.

Гризуни не надто переймаються символами, однак певні елементи все ж часто можна зустріти на їх подертих стягах або плащах - наприклад, зображення шестерень, зеленого світла Варпу, чи сліду від кігтів. Більш 'загальними' символами є голова щура з зеленими очима (у 'екзархатському' варіанті вона носить шапку-митру з хрестом) та дивний символ у вигляді трикутника з промальованими зовнішніми кутами, який явно має щось спільне з культом Варпу.

Загальна традиція їх раси у вигляді постійного вдосконалення свого спорядження власноруч здобула новий пункт у випадку армії - якщо феррат особисто убив якогось сильного ворога, то після битви він має використати його спорядження для покращення власного. Щоправда, щури не завжди розуміють призначення того чи іншого елемента ворожої броні, через що часті випадки, коли з бронерукавиці робився протигаз, а шолом ставав наколінником. Через цю особливість, щуряче військо виглядає доволі ефектно та справляє враження поїхавших мародерів, щоча направді це не так - кожна 'приєднана' деталь ретельно оцінюється та пристосовується з максимальною ефективністю.

Попри виключну спілкувабельність ферратів у повсякденні (хоча їх вимова і є швидкою та не надто зручною для сприйняття іншими), у бою вони усі без винятків мовчать, не видаючи щонайменшого звуку. Ульторійські формотворці намагались вияснити причини такої дивної поведінки, однак навіть самі щури таке як не до кінця розуміють причини подібного. Єдиною теорією є те, що подібна абсолютна тиша слугує в якості психологічного тиску на противника, змушуючи того думати, що він б'ється з нежиттю, бездушними механізмами чи ще якимись зловісними силами.

Вищезгаданий пункт накладає відбиток на управління загонами - так, через потребу тиші, аугментор віддає команди жестами, активно застосовуючи хвіст та додаткові кінцівки.