Гостра зрада (розділ 18)

Одразу ж як прокинувся, Водосерд пішов зранку вліс сам на полювання. Останнім часом йому почалося здаватися що усе одне й теж саме. І дні завжди повторюються.

-Ось наприклад: я й те роблю, що вмиваюсь, їм, п'ю, полюю, розмовляю, хожу в патруль, іноді на Зборище, ну битви ще є. Ну і ще мало чого. Що я ще роблю? Мені так хочеться чогось нового...-іноді думав Водосерд.

-Одного разу все набагато зміниться. Але не на краще.-іноді відповідав чийсь голос. Водосерд досі не знає чий він.

\*\*\*

Водосерд спіймав худу мишку, худого дрозда та горобця. Усе це він ніс до табору. Одна крапля дощу капнула йому на ніс.

-Скоро гололист. Нічого нового як для мене-подумав він.

Заходячи до табору він побачив Піщанокігтю. Її світле хутро було сьогодні темне та мокре. Водосерд пройшов повз Піщянокігтю, поклав здобич у яму та пішов спати.

Водосерд опинився у лісі. Територія була схожа на Річкову, але пташки не співали, а риби не плавали у річці. Сонце світило яскраво, але було темно та моторошно. Було ні одної душі.

Водосерд пішов дорічки щоб умитися, але вода в ній була чорна, тому він не вмився, а просто перестрибнув воду та побіг уперед. Десь далеко почулися котячі голоси. Водосерд зрадів, бо це ж означало що він тут не сам один. Водосерд побіг на голоси.

Він біг довго, хоча голоси були близько, і нарешті добіг. Водосерд не хотів одразу вибігати. Він просто сховався за кущами щоб подивитися хто там. Водосерд виглянув та помітив перед собою Кістку та Темнозірку. Водосерда це трішки здивувало. І тепер він мав питання. Вони просто у його сні, чи вони просто зустрілись у одному сні? Водосерду чомусь здавалося що друге.

-То ти кажеш...-не вспіла договорити Темнозірка бо Кістка її перебила.

-Ми просто в одному сні, ти можеш робити що хочеш тут. Але я тебе сюди додала, бо мені треба с тобою поговорити.-Кістка роззирнулася навкруги.-Але ніхто не повинен це почути.

Темнозірку ці слова трішки стривожило.

-Завтра коли ти будеш нападати на Громовий Клан, не забудь мої слова. Ми не одні. З нами третій Клан. Нас більше ніж Громового Клану. І пам'ятай головне.-Кістка зробила паузу.-Ти повинна вбити Вогнезора.

Водосерд від цих слів аж похолов.

-Нащо їм його вбивати? Тим більше Вогнезор родич Темнозірки.

-Слухай Кістко...-почала Темнозірка-Може ми просто пробачим Вогнезору і все?-з надією сказала Темнозірка.

Кістка від цих слів встала на диби.

-Ти хочеш мене зрадити?-сказала злісно Кістка-Ми стільки повеньготувались, а тепер ти... Ні. Я від тебе такого не чекала. Вбити свого брата...-Кістка почала сміятися.-Це ж найбільший гріх. Подумай. Вогнезор вбив Бича.

-Але ж Бич вбив Тигрозора-перебила її Темнозірка.

Від цих слів Кістці стало печально. Крапля сьози впала на землю. Ніхто ще не бачив Кістку такою. Усі знають що Кістка та Темнозірка самі безсердечні.

-Та як ти таке смієш казати-прошипіла Кістка-Твоє завдання просте. Напасти на Громовий Клан. Вбити Вогнезора. По можливості вбити увесь Громовий Клан. Все. Зрозуміла?

-Так...

-Ну той добре. Нападемо завтра. Ну, вже сьогодні.-Кістка принюхалася до повітря.

Водосерд припав до землі та почав молитися щоб Кістка його не занюхала. Кістка нахилилася до Темнозірчиного вуха та почала щось шептати. Але Водосерд був надто далеко щоб розчути що вона каже. Темнозірка кивнула на знак згоди.

-Але спершу мені треба розібратися з одним підслуховувачем.-раптом сказала Кістка, та повернулася у сторону Водосерда.

-Це вона про мене?-подумав Водосерд

-Так це про тебе.-відповіла Кістка. Водосерд не зрозумів як вона почула.-У ві сні чутні думки.

Водосерд жахнувся. Темнозірка кудись зникла. Як зрозумів Водосерд вона прокинулася. Водосерд почав старатися широко розплющити очі,бо коли він так робив, він завжди прокидався. Але сон не піддавався йому. Кістка засміялася.

-Ти думаєш зможеш прокинутися? Ти не зможеш. Ти у моєму сні. І я вирішаю кому входити в мій сон, а кому виходити.

-Але як?

-Це тобі ще рано знати-Кістка посміхнулася. Але раптом вона посерйознішала. Її хвіст став дибом.-А ти як у мій сон попав?

Водосерд промовчав.

-Кажи!-прошепіла Кістка

-Я не буду тобі казать!-і Водосерт демностративно відвернувся.

Кістка зашипіла та напала на Водосерда. Але Водосерд не міг поворухнутися. Кістка поклала Водосерда на лопатки.

-Як пам'ятаєш, я казало що ти у моєму сні? Так от. Я роблю тут що хочу. І можу зробити навіть так, щоб ти стояв і не шевелився. Чи ще щось.-Кістка трішки подумала та сказала-А тепер кажи. Як ти попав у мій сон?!

-Я... Я не знаю.-заїкався Водосерд.-я просто заснув і опинився тут.

Кістка понюхала Водосерда.

-Не брешеш.-сказала вона. Кістка встала та відійшла.-Значить він один із обраних...-прошептала вона.

-Який обраний?-перепитав Водосерд

-Це я не тобі-прошептала Кістка. Кістка трішки подумала та сказала-Зараз я тобі нічого не можу зробити. Але також, коли ти прокинешся ти вже не будеш жити. Ти будеш мертвий. Я послала одного кота вбити тебе щоб ти не розпатякав що будуть нападати.

-Громовий Клан одразу його побачить.

-Ти впевнений? А якщо це дух?-з хитрою посмушкою сказала Кістка.

У Водосерда похололо в жилах. Але раптом він побачив за деревом вродливу плямисту кішку з бурштиновими очима, білими лапками, і чорною плямою на хвості і надзвичайною гарною шубкою. По розповідям Водосерд зрозумів що це Плямолистка.

-Біжи!-прошепотіла Плямолистка.

Кісткаа обернулася і Водосерд одразу ж прокинувся. Перед Водосердом стояв напів-прозорий чорний кіт. Водосерд зрозумів що це дух померлого кота, і саме про нього казала Кістка.

-Тепер я не можу тебе вбити-сказав кіт і зник.

Водосерд роззирнувся і побачив що він не один. Біля нього ще були коти з Громового Клану, але Водосерд зрозумів що він один хто побачив того кота.

Продовження тут