Egyiptomi Birodalom

## **Történelem:**

* **Ókor:**
	+ A terület viszonylagos elszigeteltsége és a folyó évenkénti áradásai övetkeztében a Nílus völgyében alakult ki az ókori Egyiptom, az ókor egyik legfejlettebb civilizációja, miután Ménész (egyes forrásokban Mina) Kr. e. 3000 körül egyesítette Alsó- és Felső-Egyiptomot. Az Óbirodalom kora i. e. 2700 és 2200 közé tehető. Ebben az időszakban az egyesült ország a fáraók korlátlan uralma alá került. Az egész országban isteni eredetűnek tekintették a fáraót, akinek hatalma a papságra és a hivatalnokok rétegére támaszkodott. Az uralkodók ekkor kezdtek el piramisokat építeni. A III-IV. dinasztia nagy piramisépítő fáraói: Dzsószer (főépítésze: Imhotep), Hufu (Kheopsz), Khephrén, Menkauré (Mükerinosz). Az első átmeneti kor (VII-X. dinasztia) idején Egyiptom két részbirodalomra (Alsó- és Felső-Egyiptom) és számos független fejedelemségre esett szét.
	+ A Középbirodalom kora i. e. 2060-1780 közé tehető. Az országot a XI. dinasztia uralkodója, II. Mentuhotep egyesítette újra az i. e. 21. század végén, Théba városából kiindulva, az Amon-papságra támaszkodva. Ez a kor a XII. dinasztia uralkodói alatt érte el csúcspontját. A XIII-XIV. dinasztia korában, az i. e. 18. században ismét megszűnt a birodalom egysége. A Középbirodalom alatt a fáraó tekintélye még mindig jelentős volt, de az államszervezetben a papi és hivatalnoki réteg erős befolyásra tett szert, és a nomoszok (tartományok) vezetőinek súlya is megnőtt. A társadalom fontos változása volt, hogy megjelennek a kézművesek és kereskedők, akik a tevékenységükkel hatottak a gazdasági életre. Gazdasági fejlődés indult meg, amelyet a központi hatalom a dél felé (Nílus mentén) irányuló területszerzésekre használt fel. A XIII. dinasztia második korszaka, valamint északon az ezzel egyidejűleg uralkodó XV-XVII. dinasztiák uralma a második átmeneti kort jelentette. A válságot fokozta a hükszoszok támadása, akik az i. e. 17. században elfoglalták Egyiptom északi részeit. A zsidók egyiptomi tartózkodását egyes történészek az ország hükszoszok általi megszállásával hozzák kapcsolatba, ezen elmélet szerint a zsidók velük együtt sodródtak Egyiptomba. Az egyik hükszosz uralkodó, Jakob-her neve mindenesetre feltűnően hasonlít a bibliai Jákobra.
	+ Théba uralkodójának az i. e. 16. században sikerült az általuk meghonosított vasfegyverekkel kiűznie a hükszoszokat Egyiptomból és újraegyesítette az országot. Létrejött az Újbirodalom. Társadalmi-politikai változások: a hivatalnoki arisztokráciát felváltotta a katonai arisztokrácia. A papi arisztokrácia egyre nagyobb befolyását IV. Amenhotep (Ehnaton) fáraó új isten, Aton kultuszával próbálta megtörni – sikertelenül – II. Ramszesz pedig az uralkodó istenítésének népszerűsítésével. Megjelent az ekés földművelés, a saduf (gémeskútszerű vízemelő szerkezet), elkezdődött a juhtartás és a tevetartás. A ló is megjelent, de csak a harci szekerek elé fogva hasznosították az erejét. Az iparban már ismerték a vasat, de még mindig jelentős volt a kőeszközök használata, amelynek készítésében az egyiptomi kézművesek sokkal magasabb szinten álltak bármely más kultúránál. Új építőanyagként megjelent az égetett tégla. A hódítások során (Palesztina és Mezopotámia egy része is a fáraó uralma alá került) sok hadifogoly érkezett Egyiptomba, közülük kerültek ki a házi rabszolgák.
	+ A *Ramszesz* nevű fáraók uralma *(ramesszida kor)* az egyiptomi állam utolsó fényes korszaka volt. II. Ramszesz alatt érte el a birodalom legnagyobb kiterjedését. Uralma után, az i. e. 11. századtól kezdve, megkezdődött a hanyatlás kora. A hanyatlás közvetlenül azzal kezdődött el, hogy az Amon-papságból származó Herihor (i. e. XI. század), aki Théba főpapja volt, elszakította Felső-Egyiptomot az országtól, és ott egy főpapok vezette államot szervezett. Ezzel a fáraó tekintélye és befolyása visszaesett. A tengeri népek hódítását líbiai és etióp támadások követték, majd az ország az i. e. 7. századra az asszírok uralma alá került. A három egymást követő ókori egyiptomi birodalom összesen mintegy háromezer évig állt fenn; az utolsó (XXX.) dinasztia hatalmát a perzsák döntötték meg (Kr. e. 525). Ekkortól Egyiptom már csak idegen birodalmak egyik tartománya volt.
	+ A folyton lázongó tartományt a Kr. e. 332-ben foglalták el Nagy Sándor csapatai, majd halála után egyik hadvezére, I. Ptolemaiosz Szótér vezetésével ismét függetlenedett. A hellenisztikus Egyiptom központja Alexandria lett, amely az ókor egyik legnagyobb, legpezsgőbb kultúrájú városává nőtte ki magát. Az ország a Kr. e. 3. században a Római Köztársaság szövetségesévé és fő gabonaellátójává, majd az elkövetkező évszázadok során mindinkább alattvalójává vált. A Ptolemaidák birodalma Kr. e. 30-ban szűnt meg, amikor Augustus elfoglalta, utolsó uralkodója, VII. Kleopátra pedig öngyilkos lett

* **Középkor:**
	+ Egyiptom a középkor kezdetén a Bizánci Birodalom tartománya volt, melynek gabonatermelését már nem Róma, hanem Konstantinápoly lakóinak ellátására fordították.
	+ Egyiptom a 7. század közepén a iszlám zászlaja alatt egyesült arabok hódításának esett áldozatul. Miután az Újperzsa Birodalommal folytatott, mintegy ötvenéves háborúskodás során kimerült császárság 636-ban döntő vereséget szenvedett az eltökélt araboktól a jarmúki csatában, Szíria és Palesztina után Egyiptom is elesett. 641-ben a bizánciak vereséget szenvedtek a babilóni csatában Amr ibn al-Ász hadaitól, és a tartomány evakuálása mellett döntöttek. A szeptember 12-én elhagyott Alexandriát a Kürosz pátriárka által aláírt szerződésben vállaltak értelmében az arabok szeptember 29-én bevonultak a városba. Ibn al-Ász 644-ig a terület helytartója (emírje) maradt, eközben alapította meg az új tartományi központot, Fusztát városát (az arab sátor szóból). Amikor visszavonták, II. Kónsztansz császár váratlan csapást intézett Alexandria ellen, amit elfoglalt a flottája, ám 646-ban a visszatérő hadvezér végleg kiűzte a bizánciakat Egyiptomból. Az új arab tartomány jövedelmei a szíriai központba áramlottak, és innen indultak Észak-Afrika meghódítására az újabb arab hadak. A fusztáti miszr (táborváros) sokáig az egész arab nyugatot ellenőrizte, később szerepét a tunéziai Kairuán vette át. 656-ban fusztáti elégedetlenkedők végeztek Oszmán kalifával. Ali és a szíriai helytartó, Muávija viszályában a tartomány mindaddig semleges maradt, amíg az utóbbi hadserege az öreg Ibn al-Ász vezetésével be nem vonult ide. Az Omajjád időszakban Egyiptom viszonylag nyugalmas tartománynak számított, az arab adminisztráció nagyban támaszkodott a helyi keresztény elitre. 750-ben az utolsó Omajjád kalifa, II. Marván Egyiptomban keresett menedéket, miután az Abbászida forradalom során elvesztette az iráni tartományokat és Mezopotámiát.
	+ A Mamelukok: mamlúk (مملوك – mamlūk), többes számban *mamálík* (مماليك – mamālīk) arab szó, melynek szó szerinti jelentése „uralt, birtokolt [dolog]”, speciálisan azonban egy rabszolgaként katonai feladatok ellátására kiképzett, majd felszabadítást követően zsoldosként szolgáló csoport tagjait nevezték így. A rabszolgahadsereg a 9. század óta általános volt a muszlim világban (első alkalmazása I. al-Mutaszim abbászida kalifa nevéhez kötődik), de az eredendően katonáskodással foglalkozó réteg csak az egyiptomi és szíriai Ajjúbidák uralma alatt, a 13. századtól vált rendkívül népessé és befolyásossá. A mamlúkok kiválóan képzett, nehézlovas elitkatonaságként szolgálták urukat. Szinte kizárólag az eurázsiai sztyeppéről származó, jellemzően török (ritkábban mongol, anatóliai vagy a kései időszakban balkáni) származású, iszlámra térített rabszolgák voltak, akiket különösen erős lojalitásra neveltek uraik felé. Ez tette lehetővé, hogy a tehetséges mamlúkok az katonasággal összefonódó államigazgatás egyéb területein is vezető szerepre tegyenek szert, megszerezve a legfontosabb udvari és helytartói tisztségeket – és a velük járó iktá-jövedelmeket is. Ezáltal az utolsó jelentős ajjúbida uralkodó, asz-Szálih Ajjúb (1240–1249) úgy uralkodhatott, hogy az ország legnagyobb birtokosai, a főtisztviselők és a hadsereg – azaz minden világi, a hatalom támaszául szolgáló csoport – személyesen tőle függ, hozzá lojális.
	+ Mikor asz-Szálih Ajjúb meghalt, kijelölt örököse, al-Muazzam Túránsáh Anatóliában tartózkodott, és csak hónapok múlva érkezett Egyiptomba. Mivel a szultánságot éppen a keresztesek fenyegették a francia IX. (Szent) Lajos vezetése alatt, a válság elkerülése érdekében a szultán özvegye, Sadzsar ad-Durr és a legbefolyásosabb mamlúkok összefogtak, és eltitkolták Ajjúb halálát. Túránsáhban azonban csalódniuk kellett: miután a keresztesek megkezdték a visszavonulást, az új uralkodó megpróbálta saját embereivel lecserélni a korábbi adminisztrációt. Túránsáhot rövidesen meggyilkolták, és ozvegyét, Sadzsar ad-Durrt tették szultánná. A példátlan eset komoly felháborodást váltott ki, így az özvegy lemondott, és al-Muizz Ajbak néven Ajjúb egyik volt mamlúkja vette át a hatalmat. A mamlúkok egy része elégedetlen volt a lépéssel, és ajjúbida restaurációt követeltek, ráadásul an-Nászir Júszuf aleppói fejedelem magának követelte a trónt. Ajbak így rövid úton lemondott, és egy kiskorú ajjúbida herceget tett a trónra, aki helyett továbbra is ő irányította az államot – addig, amíg fel nem számolta az aleppói fenyegetést, és nem végzett ellenzékének vezetőjével, száműzetésbe kényszerítve annak híveit 1254-ben. Ekkortól kezdve beszélhetünk megszakítás nélküli mamlúkuralomról. Ajbakkal felesége, az időközben hozzáment Sadzsar ad-Durr végzett hatalomféltési okokból, mire őt is meggyilkolták, és Ajbak kiskorú fiát tették trónra. Mellette azonban atyja egyik mamlúkja, bizonyos Kutuz gyakorolta a hatalmat, aki 1259-ben lemondatta. Kutuz kibékült az 1254 óta Szíriában zsoldoskodó, Egyiptomba be-betörő mamlúkokkal, akiket Bajbarsz al-Bundukárí vezetett. Velük együttműködve sikerült legyőznie az addig megállíthatatlanul előretörő mongolokat az 1260-as Ajn Dzsálút-i csatában, és korábbi pusztításuk eredményét kihasználva akadálymentesen olvaszthatta birodalmába Szíriát. A sértett Bajbarsz az úton hazafelé meggyilkolta Kutuzt, és személyében a legnagyobb mamlúk szultánok egyike lépett trónra.

* **Késő középkor és az újkor**
	+ Az 1400-as évekre a Mameluk Birodalom meggyengült, és keleti tartományait a **Abbászida Kalifátus** foglalta el, míg a nyugati területeken megalakult az Egyiptomi birodalom aminek az első uralkodója I.Fuad fáraó(1455-1502) lett. Uralkodása alatt újra felvirágzott a klasszikus görög kultúra, és elkezdték újra építeni az Alexandriai könyvtárat is. Az elkészült könyvtárba elismert tudósokat hívott szerte Európából és Ázsiából. Ezeknek a tudósoknak a munkájának hála, a könyvtárban a Klasszikus Görög kultúrának mesterművein túl, Perzsa és Indiai művek másolatai is felelhetőek.I Fuad., az ország felvirágoztatására gyakorolt hatása miatt, kultusza megmaradt. A "tudás fényének elhozója"-ként emlegették, később állami ünnepet is rendeztek a tiszteletére a ⲛⲓ ⲟⲩⲟⲉⲓⲛ néven, melyet évente tartanak meg az Alexandriai lakosok.

* **I. Fuad uralkodása**
	+ I. Fuad fáraó, arisztokrata családból származott, az akkori Mameluk Birodalomból. Születésének időpontja nem bizonyos, de valamikor az 1430-as években születhetett . Már fiatalon a katonaságban szolgált, családja befolyásán keresztül, hamar, magas katonai rangokat szerzett, majd a birodalom gyengülésekor, a hadsereg segítésével hamar magához ragadta a hatalmat és létre hozta az Egyiptomi Birodalmat. A kezdeti sikerei után, hogy továbbra is képes legyen megtartani a hatalmát, szövetségesek után kelet néznie amit, Ciprus és Rhodos uralkodójának személyében talált meg(II. Spiros Manolaki). Ezeken a szigeteken a lakosság túlnyomó része görög volt. A szövetség megpecsételése gyanánt I. Fuad feleségül vette a szigetek uralkodójának lányát, Cybele-t a Manolaki dinasztiából. A friss szövetségeseknek végül sikerült elfoglalniuk Ciprust is. II. Spiros halála után, trónörökös nélkül végül I. Fuad örökölte a trónt.
	+ Cybele művelt és akaratos nő volt, ami meglepő volt a Muszlim udvarban, de mivel a Birodalom leggazdagabb területeinek úrnője volt, hamar nagy hatalomra tett szert és férjét meggyőzve, elkezdték újraépíteni az Alexandriai könyvtárat, és először az uralkodói udvarban, majd később szerte az országban megjelent a Klasszikus Görög kultúra. Az ennek való tisztelgés és becsület jeléül nevezte el fiát **Ptolemaiosznak. (**ennek ellenére nincs vérségi származás.)

### **Nyelvek és kultúra**

Az Alexandriai könyvtár újjáépítése végett sok görög író,költő, művész,tudósember  özönlött oda lévén hogy ez vált az ország kulturális fővárosává.

A telepesek elsősorban Krétából, másodsorban Görögországból beáramlott értelmiségiek akik Alexandriában és környékén telepedtek le

Ezáltal az ország kulturálisan és nyelvileg sokszínűvé vált, a tudományos és kulturális életre nagy hangsúlyt fektető Fuad úgymond elsiklott a különbségeken,mivel látta hogy az örmény illetve görög letelepedők magukkal hozzák az antik kultúra maradványait. Hasonló mondható el a keleti arabokról. Az ország tehát egyfajta nyelvi és tudományos összekötőkapocs a kelet és nyugat tudományos élete között.

## **XXXII. Ptolemaiosz fáraó uralkodása(1480-)**

### Fiatalkor:

> I. Fuad, első gyermekeként született, al-Qahirban, de már fiatal korában Alexandriába költözött, ahol tudósok közt nevelkedett egészen 16 éves koráig, apja haláláig ⲁⲫⲏⲟⲩⲓ [a ⲁⲫⲏⲟⲩⲓ tükör fordításban vezért jelent ez a rang a legnagyobb katonai rang a fáraó után] ként szolgált a hadseregben. Ott volt Ciprus elfoglalásánál, ahol innovatív stratégiájának hála, több várost is sikerült, pár nap leforgása alatt elfoglalni..Apja halálának idején, éppen sivatagi banditák ellen küzdött az ország déli határánál.
>
>

### Trónutódlás:

> I. Fuad fáraó utódának, fiát **Ptolemaioszt** jelölte, de ellenfelei, távollétét kihasználva, kiskorú testvérét ülteték a trónra, és régensének a kilencek tanácsára bízták. Az árulókat a fővárosba való visszatértekor elfogták, és kivégezték, majd kistestvérét egy sivatagi városba űzték, ahol pár év múlva egy betegségben meghalt.
>
>

### Házasság, és gyermekek

> Az arisztokrata származású első felesége Aaida Haq(1482-1502), akit már fiatalon 1496-ban vett feleségül, két lány gyermeket szült neki, Filzát(1498) és Kaheelát(1500), majd a harmadik szülés közben meghalt, és a gyermek is holtan született.
>
>

> Maya Georgakit 1500-ban vette el Krétán, és tőle egy gyermeke született *Ptolemaiosz(1501)* aki jelenleg is Alexandriában tanul.
>
>

## Rangok az egyiptomi birodalomban

### Fáraó

* I. Fuad,
* XXXII. Ptolemaiosz

### Vezér- *Legfőbb katonai vezető,a fáraó után*

* Arkaan El-Mostafa
	+ Származási hely: Valahol dél Egyiptomban
	+ Születhetett: 1456(54 éves)
	+ Rövid élettörténete: Gyermekként rablók kifosztották a szülőfaluját, és menekülni kényszerült miután szeme láttára végezték ki a teljes családját. Fiatal felnőttként milíciát hozott létre, és elkezdte levadászni a Nílus déli részén tanyázó banditákat. A birodalmi törvények szerint milíciák felállítása törvénybe ütközik, de I. Fuad, megkegyelmezett neki, miután Mostafa bizonyította rátermettségét. Az elkövetkezendő években a fáraó alatt szolgált, mint tábornok, és ő volt az egyik tanítója fiának, Ptolemaiosznak is. I. Fuad halála után, a fáraó tanácsadója lett és 1508-ban bekerült a Kilencek tanácsába is
* Rakin Arshad
	+ Származási hely: Egyiptom, al-Qahira
	+ Született: 1478-ban egy arisztokrata családba született, mind második fiú gyermek
	+ Rövid élettörténete: A családja már fiatalkorában katonai pályára szánta, gyermekként már az apját kísérte a hadsereggel. Tizenhat éves korára már, több mint nyolc csatában vett részt az apja oldalán. Jelenleg a Kilencek tanácsában szolgálja a fáraót, akit már gyermekkora óta ismer, hiszen gyakran találkoztak az Alexandriai Könyvtárban, ahol akkoriban a legtöbb arisztokrata gyermeke tanult

## A Kilencek és a Harmincak tanácsa

### Harmincak tanácsa:

Minden provincia évente egyszer küldhet egy követett Alexandriába, és ott a fényhozó ünnepén, minden követ szólhat a fáraóhoz, és benyújthat, mind törvényjavaslatot mind kérvényt a fáraónak

### A Kilencek tanácsa:

Kilencek tanácsa A fáraó legfőbb tanácsadói, a rang nem jár külön hatalommal, de közvetlenül képesek befolyásolni az ország fejlődését. A tanácsadói címet, a fáraó osztja ki, legmegbízhatóbb embereinek, és velük vitatja meg az ország mindennapos tevékenységeit. A tagok között egy vallási személy, kettő arisztokrata, Alexandria, és Kairó kormányzója, és három tábornok található.