Нарікан

## Загальні відомості

Наріканом ми кличемо ці землі, заселені племенем наріканців, які освоїли саванну територію на сході від володінь Ю-ку. На відміну від Ю-ку, територія Нарікана не рясніє рослинністю на півночі, бо там розташований так званий Довгий степ, на якому багато кущів, мало дерев і висока суха трава; на щастя, наріканський південь є територією прибережною, помережаною річками, однак близькість до Довгого степу та спекотний клімат, що не компенсується вологими тропічними лісами, роблять цю територію сухою та не надто гостинною. Однак і така земля рясніє життям: від прудконогих козуль до смертоносних тигрів, від величезних калеві (величезних червоних риб із чорними головами) та крокодилів з антилопами й іншими бізонами та слонами. Різноманітний і пташиний світ: папуги, соколи, яструби та інші кондори. Можливо через часті прикордонні конфлікти Нарікана і Ю-ку, кондор у культурі останніх став уособленням зла.

## Культура

Нарікан славиться своїми воїнами, багато хто з них є славними через важке життя і надлишок фізичної праці. Тому елітний воїн Нарікана вдвічі вищий за хадіапольського і так само фізично розвиненіший. Наріканці майже не користуються кіньми, натомість вони воліють... Бігати! Так, так, це не жарт і не помилка, вони люблять бігати. Цей спорт настільки їм близький, що щороку вони влаштовують цілі забіги, для цього існують навіть спеціальні арени, а на великі свята найвитриваліші можуть здійснювати ритуальний біг від південного узбережжя Блакитного моря до молистих гір Імпхапелл. Варто так само згадати, що не всі учасники в процесі забігу доживають до фінішу.

В одязі ці люди віддають перевагу прикрашеним пір'ям тунікам, таким самим головним уборам і поножам з дерева або погано обробленого металу. Найчастіше вони ходять босяком, хоча багаті люди можуть дозволити собі плетені з лози мокасини і сандалі. У їхніх громадах процвітає ремесло, переважно шкіряне і прядильне. Наріканці виробляють прекрасне шовковисте вбрання, з химерними і строкатими візерунками, що відображають їхнє, загалом, позитивне ставлення до життя. Так само як і їхні західні сусіди, наріканці не мають безлічі укріплених міст, окрім столиці, на ім'я якої ми і нарекли всіх жителів цієї країни.

Наріканцям відома бронза і вони відмінно володіють ковальською справою, виготовляючи з бронзи різні предмети. Так само Нарікан багатий золотом і сріблом, тому в палаці верховного вождя і володаря цих земель, на їхній мові - імапеуна, безліч різних колон зі слонової кістки, прикрашених барельєфами із золота і срібла, що зображують побут і міфи цієї дивовижної країни. Всі архітектурні споруди здебільшого побудовані з глини або дерева, рідко з кам'яної цегли, зліпленої в місці чимось на кшталт селларського цементу, який, втім, ним не є. Точний склад і формула цієї рідини, що скріплює всі блоки воєдино, мені не відомі, але смію припустити, що готувати її вельми складно, тому що споруд з її застосуванням мало. Здебільшого це храми, палаци або фортеці. Архітектура вирізняється скромністю і поміркованістю, в деяких випадках праведним аскетизмом. Наріканці вірять, що розкіш - доля багатих, доля богообраних. Як свідчить один з їхніх священних текстів:

> *"Багатство земне є відображенням милості богів до тих, кого вони обрали провідником своєї волі, і немає потреби, не будучи обраним, нарікати на святі привілеї знаті".*
>
>

Городяни носять просторе лляне або шовкове вбрання, на відміну від голих, у буквальному сенсі, селян. На моїй пам'яті, міста Нарікана - Ніпуе і Лорпра були світловами науки і мистецтв і збирали в собі найкращі уми навколишніх країн: філософів, мудреців, астрономів, можливо магів і жерців.

## Релігія

Пантеон Нарікана вельми багатий на різних духів, малих і великих божеств. Практично кожна річ або група речей, за філософією наріканців, має божественного покровителя, що їх представляє, навіть Нурпту - бог стін. Найбільшим божеством у пантеоні є Матт-Хапту, що в перекладі означає Мати людства. У їхньому віруванні саме вона створила світ, зірки, місяць і сонце, дала життя всьому живому. У їхньому уявленні Матт-Хапту - це сама земля, вода її кров, трава - волосся, а гори і каміння - зуби. Зображують її як молоду вагітну матір або матір, що виховує дитя, вдягнену просто і з оголеними грудьми, як символ дару життя і його підтримки. Вважається, що вона породила на світ усіх богів, які надалі породили на світ напівбогів. А люди в цій системі покликані служити їм у надії отримати прихильність і дари. Але це нові боги, які прийшли зі сходу з Ювусса. Шанують наріванці і старих богів, зокрема і Нубб-Харептера, бога знання, боротьби і стійкості, Верховного повелителя часу Йомай-Агаша і богиню-воїна Табб-Парепшун. Найсвятішим місцем у державі є Перший храм, невелика споруда в степу під столицею, куди щорічно сходяться тисячі паломників.

## Влада

Багато століть тому розрізнені племена Нарікани об'єдналися в конфедерацію в надії перемогти сильного сусіда - Ювуське царство. Під час важкої війни обидві сторони були знекровлені, тому були змушені підписати білий мир, хоча родючі береги Молочної річки та озера Табука досі є предметом територіальних суперечок і претензій. Поки що жодна сторона не змогла остаточно там закріпитися, і тому війна є позиційною зі змінним успіхом і частими хиткими перемир'ями. Невдовзі племена так здружилися, що практично зрослися в одну державу, маючи спільне культурне, релігійне та етнічне коріння. Щоразу, коли гине останній представник конкретної династії, збирається рада племен, з якої коронують нову династію з якогось племені. Пов'язана безліччю договорів і клятв на крові, династія може покладатися на допомогу племен і не побоюватися удару в спину. Це і благо, і вразливість.