Кларис де Ляпіталь

**Кларис Фройцляйх Ренгальд де Ляпіталь** - граф Кронтійський, дорадчий Лорда Блекбурна, власник кількох литейних цехів у Блекбурні. Батько Бригітти Ліліан де Ляпіталь та тесть Дульцимера Ульрика Баума.

## Життєпис

Народився Кларис в родинному гнізді родини де Ляпіталів. За сприяння батька вчився у школі для знаті. Осиротів приблизно в п'ятнадцять років, мати померла роком раніше.

Отримав в спадок сімейні литейні цехи та титул графа Кронтійського. Захопився літературою. Сам мав намір писати, проте його твори були нещадно розкритиковані.

Завдяки замовленням на сталь та, особливо, піщану сталь від держави, швидко примножив свої статки. В двадцять був обраний до кола дорачих старого Лорда Блекбурну.

В двадцять чотири уклав вигідний шлюб з донькою барона Карцхальта, Сузаною, який в подальшому обернувся в нестерпне співжиття.

В двадцять дев'ять його цехи згоріли в полум'ї під час Великої Блекбурнської пожежі 824 р.в.з.а. Фінансові збитки були величезними. Аби відбудувати литейні цехи він продає один з родинних маєтків в курортному регіоні Хальбрюкке.

В тридцять один у нього народжується син і спадкоємець Гастон. Шлюб продовжує кришитися. Виявляється, що його жінка таємно кохається з сином Лорда Блекбурна. Піднімається оглушливий скандал. Кларис стає відьлюдькуватим, хоч з жінкою не розлучається, адже вона вагітна, щоправда, невідомо від кого.

В тридцять три у дружини Клариса народжується дитина, що виявляється напівундмеркою. Попри все лайно, що лиють на нього газети небажання дружини виховувати дитя, а також невідому особу батька дівчинки, Кларис вирішує дати їй своє прізвище. Дитину називає Клароттою-Стефанією де Ляпіталь.

В тридцять п'ять дружина та один з її коханців кінчають життя самогубством, кинувшись з Кованої Вежі. Газети просувають їх як героїв-коханців. Кларис помітно пожвавлюється. Зростають його доходи.

В тридцять сім він зустрічає кохання всього його життя - просту торговку квітами з ринку. За нею упадає також місцевий коваль, проте дівчина чомусь переймається життєвим шляхом Клариса та обирає його. Вони одружуються.

В тридцять дев'ять на нього робить замах колишній прихильник його дружини. Кларис виживає, проте втрачає кисть лівої руки. Нападника страчують. Кларису відливають протез.

В сорок до нього приїздить статечний ундмер, що пропонує повернути йому руку в обмін на дівчинку-напівундмера, якій він, начебто, доводиться батьком. Кларис відмовляє. Ундмер грозить наслідками.

В сорок два у Клариса народжуються двійнята: Бригітта і Жозефіна. Його дружина помирає при пологах. Кларис урочисто клянеться більше не одружуватися.

В сорок сім Кларису приходить вимога-запрошення з'явитися на ундмерський суд, який визначить, чия Кларотта по праву. Очевидно, що в нього, як в смертного, шансів не було майже ніяких. Проте, знаючи, що якщо він не з'явиться, дівчинку насильно заберуть, він дає настанови Гастону, прощається з доньками, і гордо пливе на ундмерський суд.

Невідомо достоту, що відбулося на суді, проте, несподівано, Кларис повернувся, та ще й з підтвердженим батьківським правом, за умови обов'язкових відвідин Клароттою столиці ундмерів для навчання її звичаїв підводного народу. Після цього Кларис став другом ундмерів, і дуже позитивно про них відгукувався.

В період з п'ятдесяти до п'ятдесяти семи років Кларис накопичував статки та виховував дітей, давши дівчатам хорошу освіту, а сина навіть відправив вчитися до Ауреоліса.

В п'ятдесят сім вперше зустрівся з Дульцимером Ульриком Баумом, що був внуком його улюбленого новеліста, Ульрика Баума. Хлопцеь просив руки Бригітти. Кларис, заради втіхи, загадав йому написати роман, адже Ульрик Баум ніколи не писав великих прозових творів, і якщо той роман вийде хорошим - Дульицмер гідна пара Бригітті. Пообіцяв він чекати на роман скільки стане духу.

В роки з п'ятдесяти семи до шістдесяти двох на державних замовленнях на сталь заробив колосальні суми, вклав гроші в корабельну справу та викупив назад родинний курортний маєток.

В шістдесят два отримав раптовий подарунок від Дульцимера: роман "Пригоди бравого вояка Кнупи". Він прочитав його за три ночі, після цього з сльозами на очах благословив Дульцимера на шлюб з його донькою.

Весілля він таємно профінансував з своєї кишені, і зробив сюрприз для Дульцимера і Бригітти, які думали, що влаштують маленьке святкування з кількома друзями, а на ділі винайняв катедральний собор Блекбурна імені Сваленія Богобоязного, де молодят вічнав архієпископ Блекбурнський, а також влаштував величезну гостину в своєму заміському маєтку з купою запрошених гостей.

Після весілля потоваришував з генералом Кальбурном Брісельшопом, з яким потім частенько їздив на полювання.

Мав наміри одружити й Жозефіну з приємним молоиком на ім'я Улівер, проте не судилося.

858 р.в.з.а., напередодні нового року, додому з навчання повернувся Гастон. Він розказав батьку, що бачив у Ауреолісі магічний артефакт, що відрощує істотам втрачені кінцівки. Коштував він недешево, тому Кларис став збирати гроші, і зібрав потрібну гігантську суму в 859, напередодні Катаклізму. Остання звістка від нього була за три дні до Катаклізму, він писав, що благополучно дістався Ауреоліса, і зараз поселяється в готель.

Очевидно, він загинув під час магічного спалаху, а його тіло було дезітегровано. Його особисті речі були поховані на Кропфері Дульцимером.

### Відомі нащадки

* **Гастон** **Кларис Мейріх де Ляпіталь ✞ -** Єдиний син Клариса. Доля невідома, скоріш за все - загинув у Блекбурні під час Катаклізму
* **Кларотта-Стефанія Аннет де Ляпіталь/Кла Ротт** - Нерідна донька Клариса, напівундмерка, пережила Катаклізм, та живе поперемінно то в Співдружності, то в ундмерів.
* **Бригітта Ліліан де Ляпіталь** - Одна з двійнят, донька Клариса. Пережила Катаклізм, проте подальша доля невідома. *\*зацензурено на прохання Дульцимера Ульрика Баума\**
* **Жозефіна Ліліан де Ляпіталь ✞** - Друга з двійнят, донька Клариса. Загинула під час Катаклізму, пееребуваючи в Ауреолісі з батьком.