Proč se lidé stěhují do měst?

*Ať už jde o náboženství, zemědělství nebo banány, v humánní geografii rádi zkoumáme difúzi neboli šíření myšlenek a inovací. Chceme vědět, proč něco existuje tady a ne tam a jak se to tam dostalo. To je pravděpodobně důvod, proč jsme se v několika dílech tak trochu zbláznili do Hedvábných cest. Těmito obchodními cestami občas procházelo zboží a myšlenky až z Portugalska do Tokia. Což nás může přimět k zamyšlení, co se stalo se všemi zastávkami na Hedvábných stezkách. Mnohé z těchto uzlů měly nad svými regiony obrovskou moc - dědictví, které na mnoha místech přetrvává dodnes. Vezměme si Kanton, starobylé čínské město, které evropští obchodníci znali jako Kanton. Kdysi bylo významnou součástí námořní části Hedvábné stezky, dnes jeho kreativní experimentální architektura téměř zcela nahradila staré město. Počet obyvatel města a okolních městských oblastí prudce vzrostl z přibližně 2 milionů v roce 1980 na téměř 13 milionů v roce 2022. Což přispívá k tomu, že Kanton a jeho divoká hospodářská aktivita jsou součástí jedné z nejrychleji rostoucích městských oblastí na světě - delty Perlové řeky. To, co se děje v Kantonu, je součástí globálního fenoménu. Žijeme ve stále více městském světě a podle odhadů OSN počet lidí žijících ve městech převyšuje počet lidí žijících na venkově - což je pro většinu částí světa vlastně novinka. Jsem Alizé Carrère a toto je Crash Course Geography.*

Ačkoli jsem to už několikrát říkala, slovo "městský" je v geografii vlastně dost těžké definovat, protože to, co se považuje za "městský", se mění v závislosti na tom, v jaké zemi nebo regionu se nacházíte. Některé země ho například definují na základě počtu obyvatel nebo hustoty zalidnění. Můžeme ale také použít rozvinutost infrastruktury nebo typ zaměstnání, které tam lidé žijící mají. I přesto je studium městských lokalit, jako jsou města a městečka, důležité v mnoha společenských vědách. V geografii nás zajímá zejména to, jak spolu městská místa souvisejí jako body v prostoru a jak jsou vnitřně uspořádána. Tomu říkáme městská geografie, což je podobor humánní geografie, který se zaměřuje na městské prostory. Městští geografové chtějí vědět, proč jsou města tam, kde jsou, a proč jsou některá města mnohem větší než jiná. Chceme popsat, pochopit a vysvětlit strukturu měst a uspořádání různých činností v nich. Klademe si tedy otázky typu: Co způsobuje, že některá města upadají a jiná rychle rostou? Proč mají některá předměstí a jiná jsou jen jedním velkým městem? Jak jsou města plánována a rozvržena a jaké jsou některé dopady měst na životní prostředí? A jak a proč dochází k rasové nebo příjmové segregaci měst? To je spousta otázek! A právě proto se ve čtyřech dílech Crash Course věnujeme některým základům geografie měst.

Což znamená, že lépe stanovíme a definujeme prostor, kde se všechno to studium odehrává! Všichni poznáme město, když ho vidíme, ale co jsou vlastně města? Ukázalo se, že žádná univerzální definice neexistuje. Historicky se města od jiných forem osídlení odlišovala tím, že měla větší počet obyvatel a že se lidé, kteří v nich žili, nezabývali přímo zemědělstvím. Města byla centry politické, ekonomické a společenské moci a zpravidla se jednalo o místa s vysokou hustotou osídlení neboli počtem lidí obývajících určitou plochu země. Dnes máme pod slovem "město" shrnuto mnoho různých míst nejrůznější velikosti. Patří sem místa jako Jakarta, megapole s více než 10 miliony obyvatel, která dominuje národnímu hospodářství. A když počet obyvatel města vzroste na více než 20 milionů, nazývá se velkoměsto jako Bombaj, Dháka nebo Šanghaj. A když se více měst propojí a vytvoří hustý městský koridor, jako je ten, který se táhne od Bostonu po Washington, máme megalopolis. Ale bez ohledu na to, jak ji definujeme, je klíčem k její existenci sociální funkce města - to, jak je ústředním bodem mnoha lidských interakcí a snah. Města se vyvinula jako ústřední body různých ekonomických systémů: jako agrární, kupecké, průmyslové a kapitalistické ekonomiky. Vezměme si například jižní pobřeží Číny, kde mnoho chráněných zálivů vhodných pro přístavy umožnilo rozvoj řady přístavů na konci 70. let 20. století, kdy Čína přijala politiku otevřených dveří.

To podpořilo zahraniční investice do země a umožnilo více obchodovat se zbytkem světa. Ačkoli se žádné skutečné dveře neotevřely, téměř přes noc se klidné venkovské oblasti proměnily v továrny a bytové domy a další městské využití půdy. Města v deltě Perlové řeky se stala součástí zvláštních ekonomických zón a byla navržena tak, aby přilákala zahraniční kapitál a technologie k výrobě zboží na vývoz. Vezměme si například Kanton. Jako exportní zpracovatelská zóna s dostatkem levné pracovní síly a půdy vynaložily národní, regionální a místní vlády obrovské investice do dopravní a komunikační infrastruktury, aby se stalo konkurenceschopným a významnějším v globální ekonomice. Politika otevřených dveří, industrializace delty Perlové řeky a vládní investice tak urychlily urbanizaci regionu neboli přesun bydliště obyvatelstva z venkova do měst. Jako městští geografové využíváme dovednosti z fyzické i humánní geografie a řady dalších oborů, abychom mohli studovat způsob, jakým se lidé a ekonomiky přesouvají mezi životem na venkově a ve městě.

Urbanizace nás tedy zajímá ze stejných důvodů, proč se zajímáme o to, proč lidé migrují: protože znamená změnu struktury lidské zkušenosti. A urbanizace je celosvětově na vzestupu. OSN odhaduje, že do roku 2050 budou dvě třetiny světové populace urbanizovány. A to je obráceně, než tomu bylo ještě před sto lety, kdy ve městech žila méně než třetina. Samotná Čína tento dramatický posun odráží - až do 90. let 20. století žilo na venkově stále asi 70 procent obyvatel Číny. Dnes se to (téměř) obrátilo a ve městech žije 61 procent lidí. Čínská vláda uvolnila některé zákony o pobytu, které dříve určovaly, kde mohou lidé žít, a také vypracovala plány na založení stovek nových měst v dobrém i zlém. Investuje do měst jako do výkonných motorů hospodářského rozvoje, které přinášejí vyšší příjmy a lepší životní úroveň, jež vedou k lepší kvalitě života lidí. Studium měst je však zásadní z mnoha důvodů. Města jsou také klíčovou součástí ekonomického rozvoje, což je specifická forma hospodářského růstu, která zvyšuje komplexnost ekonomiky. Vzpomeňte si na všechny různé práce, které lidé vykonávají v každém typickém velkém a prosperujícím městě, jako je New York, Londýn nebo Šanghaj.

Ve venkovských oblastech je škála pracovních míst jednodušší. Ve skutečnosti urbanistka Jane Jacobsová - která se specializovala na plánování měst, o němž si povíme více příště - tvrdila, že místo toho, abychom o ekonomickém rozvoji uvažovali jako o něčem, co se děje v zemích, je to proces, který se odehrává ve městech a jejich prostřednictvím. Na rozdíl od zemí, které jsou definovány svými hranicemi, jsou města ekonomickými celky geograficky definovanými svými vazbami. Tak například Šanghaj, přední finanční a obchodní centrum Číny, je stejně úzce spjata s jiným předním městem, jako je Singapur, jako s téměř kterýmkoli jiným čínským městem. Urbanizace však není jen o růstu počtu obyvatel měst. Znamená také další změny - například v odvětvích hospodářství, v nichž lidé pracují, nebo ve složení obyvatelstva města. A s úbytkem některých měst se mění i relativní velikost jednotlivých měst, role, kterou hrají, a jejich vztah k ostatním městům. Je to dynamická krajina. Geografové se tedy zamýšlejí nad procesem růstu a změn měst a nad rozmístěním a vzorci měst pomocí urbánních systémů neboli způsobů, jak jsou města různých velikostí propojena v rámci souboru městských sídel. Stejně jako mnoho jiných měst se i stará a nová města stala centrálními místy pro okolní venkovské oblasti.

Centrální místo je dobře, centrálně umístěné tak, aby byla maximalizována dostupnost z okolních oblastí. Například ještě ve 30. letech 20. století sloužila města v jižním Německu převážně pro místní trhy a nákupy. A právě tehdy se ekonomický geograf Walter Christaller zabýval spotřebitelským chováním, aby vysvětlil velikost a rozmístění sídel v rámci městského systému. Christaller - a později další ekonom August Lösch - chtěl pomocí tzv. teorie centrálních míst vysvětlit, proč jsou městské systémy uspořádány právě tak, jak jsou. A navrhli, že klíčem je ekonomie. Christaller vysvětloval, že velké množství malých sídel bude umístěno relativně blízko sebe, protože lidé nechtějí cestovat daleko za každodenními potřebami, jako je například nákup chleba v pekárně. Lidé však budou cestovat dále za dražšími a zřídka se opakujícími nákupy nebo za specializovaným zbožím a službami, které se budou nacházet ve větších osadách, jež jsou od sebe vzdálenější. Christaller však vysvětloval vzorce osídlení pomocí idealizovaného regionu s jednotným terénem, klimatem a půdou, kde by každý mohl snadno cestovat všemi směry. A takový model nereaguje dobře na změny ve světě. Dnes totiž můžeme hovořit o globálním urbanistickém systému, kde globální nebo světová města stojí na samém vrcholu hierarchie bez ohledu na to, zda jsou umístěna v centru, či nikoli. Tato přední města jako New York, Londýn a Tokio jsou součástí sítě definované jejich vzájemnými vazbami.

A identifikace sítí měst různých velikostí a postavení je zásadní pro pochopení vývoje současného světa. Například v zemích s vysokou životní úrovní jsme zaznamenali odlišný vzorec založený na velikosti populace v rámci celkové hierarchie městských systémů. Rozložení podle velikosti v podstatě říká, že pokud jsou sídla seřazena od největšího po nejmenší podle počtu obyvatel, pak počet obyvatel například druhého největšího města bude o polovinu větší než největšího a třetího největšího o třetinu a čtvrtého největšího o čtvrtinu větší atd. V mnoha částech světa se však pravidlo velikosti pořadí zkresluje, když je počet obyvatel největšího města divoce vysoký, zejména ve srovnání s dalším největším městem. Tak jako v roce 2022 je Buenos Aires desetkrát větší než Córdoba, druhé největší město v Argentině. Geografové tomu říkají prvenství a primáty měst, jako je Buenos Aires, mohou odpovídat i za tak obrovský podíl ekonomických, politických a kulturních aktivit, kterým v rámci svých městských systémů dominují. Toto pravidlo tedy neplatí ve všech případech. Přesto je cenné se o těchto modelech dozvědět a vycházet z nich, když se snažíme pochopit města a jejich růst. A existuje mnoho dalších modelů a faktorů, které nám pomáhají porozumět městským systémům.

Stejně jako většina primátů se města nacházejí v zemích s nízkými a středními příjmy, kde mnohá z nich byla v určitém okamžiku své historie koloniálními městy. A to, že byla koloniálními městy, pravděpodobně přispělo k dramatickému vlivu mnoha primátů na jejich regiony, protože v době kolonialismu hrála klíčovou roli v ekonomice. Například mnoho primátů bylo přístavy, přes které evropské mocnosti získávaly suroviny ze zbytku regionu, a místa jako Buenos Aires rostla na základě obchodu s věcmi, jako je vlna a obiloviny. Existuje tedy mnoho způsobů, jak vysvětlit urbanizaci a strukturu různých městských systémů, od ekonomických teorií, jako je teorie centrálního místa, až po přetrvávající vlivy kolonialismu. Nakonec posun ekonomik po celém světě, které se více zaměřují na technologie, industrializaci a služby, znamená, že růst měst a urbanizace se staly nezvratnými. Urbanizace je jedním z nejdůležitějších a nejplodnějších geografických jevů v dnešním světě, což znamená, že to, čím jsme se dosud zabývali, je jen špičkou ledovce. Většina světa žije v městské oblasti a to, jak k tomu došlo, vyžaduje, abychom se podívali jak na globální síly, tak na místní faktory, čemuž se budeme více věnovat příště, až nahlédneme do nitra města.