Arendal

**Kongeriget Arendal** er et gammelt, ukueligt og traditionsrigt ørige, der rejser og breder sig, hvor den stormfulde Hvide Hav og det gådefulde Kløernes Hav møder hinanden. Arendals konge hævder sin magt over hundrede større og mindre øer samt en betragtelig del af den sydlige Scandiske Halvø. Det arendalske folk har en lang og stolt historie som krigere og søfarere og har i århundreder efterladt deres aftryk på Imperiet, Bretonnia og Albions øer, hvor de mere civiliserede folk gruede øboernes glubskhed og vildskab.

Tidens gang har imidlertid forandret Arendal og ledt dens driftige indbyggeres bestræbelser af nye veje. Riget er blevet samlet og centraliseret og besætningerne af uregerlige vikinger er forvandlet til disciplinerede hære, der undertvinger sig kongens fjender, og foretagsomme handelsflåder, der er at finde i havne fra Erengrad over Königsberg og Marienburg til Brionne. Kulturelle, politiske og administrative strømme sydfra har gjort Arendal til det førende og dominerende scandiske rige og kongerigets stormænd kan på mange områder måle sig med deres modparter i Temerien, Westerland og det nordlige Imperium.

Dette billede af et handlekraftigt og stolt rige nyligt opvakt af sin barbariske slummer kompliceres dog af en række forhold. Kongen er i sager om krig, beskatning og lovgivning bundet at rådslå sig med sit rigsråd af magtfulde og ofte egenrådige verdslige og gejstlige stormænd, der ikke har i sinde at opgive deres urgamle beføjelser. Centralmagten har derudover ikke vist sig stærk nok til at betvinge talrige blodfejder og adelsslægters egenhændige udskejelser. Endelig beror store dele af rigets administration og modernisering på udenlandske eksperter og et voksende byborgerskab, der møder modstand blandt mere traditionalistiske og fortsat magtfulde elementer i samfundet.

Arendals monark har i tre årtier været den kraftfulde, ambitiøse og faderligt strenge og omsorgsfulde kong Christoffer 3. Hans regeringstid har været præget af det voksende modsætningsforhold mellem nyt og gammelt, spændingen mellem krigerisk erobring og fredelig integration i den Gamle Verden, samt splittelsen mellem en autokratisk kongeopfattelse og adelsvældens begrænsede valgkongedømme. Fra sine forfædre har han arvet opgøret med et ekspanderende Gotland og bestræbelserne på at opretholde den arendalske magtposition i Norden. Kongen er, trods sin ordblindhed, en stor ynder af kunst og kultur og er kendt for forkærlighed for ofte særprægede sammensætninger af kontinentale ideer og traditionel arendalsk kultur.

## Administration

Kongeriget Arendal regeres officielt af hans majestæt kongen, der drøfter og rådgives i rigsanliggender af en forsamling af “rigets bedste mænd”. Rigsrådet har dog en problematisk dobbeltfunktion, idet det både er et stænder- og et rigsorgan. Det skal således både varetage rigets interesser, bl.a. kontrollere kongen, men samtidig tjene ham. Omtrent tre tiendedele af landet er kongens personlige domæne, seks tiendedele forvaltes af rigets lensmænd, mens den sidste tiendedel varetages af gejstlige. Kongerigets øverste centrale forvaltnings- og regeringsorgan er det Arendalske Kancelli og landets øverste domstol er Kongens Retterting, hvor kongen agerer dommer rådgivet eller repræsenteret af rigsrådet.

## Byer og geografi

   Rigets hovedstad og kongens residensby er den travle handelsby Dragsholm (ca. 60.000 indb.) der placeret på Skjoldø dominerer sundet mellem det scandiske fastland og rigets hovedø Kongsager. Hovedstaden er de sidste årtier blevet omfattende befæstet og moderniseret med mange nye bygninger og anlæg efter kontinentalt forbillede.

Arendals hhv. næststørste og fjerdestørste byer, Hvidkilde og Guldborg, ligger begge på Kongsager. Hvidkilde, der huser sædet for rigets vigtigste ulricanske patriark, i nord og Guldborg, der huser store mængder udlændinge og rigets mest progressive borgerskab, i syd. Rigets tredje- og sjettestørste købstæder, det lærde Mariager og gamle Uldum, dominerer besiddelserne på fastlandet. De mest konservative og traditionalistiske stormænd og kræfter holder til på rigets nordvestlige øer, f.eks. Flintenskiold-slægten fra Nordborg på Flinster og de tre grene af Munk-slægten på Stormø.

## Religion

Arendalere - konservative såvel som progressive - er alle dybt præget af den ortodokse ulricanisme, der dominerer det religiøse og spirituelle verdensbillede på øerne. Både på højt politisk plan, hvor alle rigsrådets ti gejstlige medlemmer tilhører religionen (seks er patriarker mens de sidste fire alle tilbeder de 10 gennem en ulricansk prisme) og i den jævne almue. Dog er visse andre religioner begyndt at gøre deres indtog eller befæste deres position. Den teutoniske sigmaritisme har i århundreder været tilstedeværende og er kun blevet mere præsent som stadig flere imperielle embedsfolk, videnskabsfolk og militærfolk er kommet til øerne. Ulricansk pietisme er ligeledes blevet introduceret og selvom udbredelsen har været begrænset er de, der tilslutter sig den, særdeles dedikerede i deres sag. Endelig er afarter af den reformerte kirke begyndt at komme til syne i de største byer.

## Ikke-mennesker og det overnaturlige

På grund af sin status som ørige er Arendal ikke i udpræget grad befolket af ikke-mennesker, der enten aldrig er kommet til landet eller er blevet fordrevet tidligere i historien. Der er dog visse eksempler på enklaver af ikke-mennesker på de mange øer. Gnomer har så længe nogen kan huske beboet bakkerne og højene på de arendalske øer. De har ofte spillet beskedne men afgørende roller i landets historie og er tæt spundet ind i menneskenes samfund og kultur. De ernærer sig som smede, snedkere og skovhuggere og en betragtelig andel har endda med havet at gøre som sømænd, skibsbyggere og fiskere. De hører samtidigt til den samfundsgruppe der ivrigst og mest gnidningsfrit har tilpasset sig byens og borgerskabets livsstil. Klaner som Goldschmidt, Luckner, Gyldenskiold, Stibolt og Vardi er velkendte og dybt integreret i samfundet. Derudover er mange scandiske dværge fra de thulingske og gotlandske fjelde er migreret sydpå til Arendal, da riget er det mest teknologisk avancerede i regionen. Især er de at finde i fastlandsbyer som Mariager og Uldum eller industrielle fæstningsbyer som Broholm eller Augustenborg. Endelig er størstedelen af Arendal fortsat mestendels udyrket skov, eng, mose og bakkedrag, hvor feer kan findes i store mængder. Elverfolk er endda også set flere gange gennem tiderne nær bække og gamle skove.