Čakavski

Čakavsko narečje horvatskega jezika (čakavština, čakavica, čokovski, čekavski) - je jedno od tri dijalekta/regionalna jezika šterimi govoriju Horvati. Čakavsko narečje bilo je osnova stilizacije prvega horvatskega standardnega jezika v javne vuporabe, taj jezik se zasnival na dijalektu vinodolskega kraja, a značajen vudel imeli su tzv. cirkvenoslavizmi, tj. vutecaj cirkvenoslavenskega jezika.

Naziv poteče od odnosno-vupitne zamenice ča, štera je nastala od arhaične zamenice čь (ь je oznaka za polglas). Kasneše se polgas vokaliziral i prešel v a ter je nastalo ča (a javljaju se i druge kombinacije če, ca, ce, ća, će...).

Denes čakavski govoriju oko 500 000 Horvatov.

## Rasprostranjenost

Čakavski se denes vuglavnem prostire vuz Jadransko morje (od Istre do Pelješca, Senja, izmed Zadra i Vodica, od Vinišča do dolnjih Poljica), s nekolko prekidov, i na vekšini otokov severno od Pelješca (šteri je na zahodne polovice čakavski), v delu Like, Gacke, Gorskega Kotara i Istre ter v Pokuplju vse do Karlovca.

Izvan mej Republike Horvatske čakavskeh govorov ima največ v Austrije, menše v Vugerske i Slovačke (gradiščanskohorvatski govori). Vugerski čakavci su vuglavnem grupirani v Gradišču, no postoje sela v vugerskemu delu Baranje, severno od gorja Mečeka, u šteremi mesni Horvati govoriju čakavicom. Ta sela su vujedno i najizhodneša mesta gde se govori čakavicom, a najizhodneše je selo Hajmaš. Ti Horvati su podrijetlom iz otočačkega i ogulinskega kraja. Pored Hajmaša, čakavskem narečjem Horvati govoriju i v Bikale i Magoču.

I zajednica moliškeh Horvatov ima veze s čakavščinom, ar se pokazalo da im govori imaju svojstva spodobna zabiokovskem štokavsko-čakavskem govorom.

Takaj išče ima malo čakavcov na jugu Črne Gore, npr. lučica Bigova (Trašte), vuz neke tragove čakavščine i v drugih črnogorskih govorih (najnovša istraživanja črnogorskeh lingvistov). Polučakavski (s primesom engleskega rečnika) išče govoriju horvatski iseljeniki v Amerike, največ v vudrugah našeh ribarob oko gradov New Orleans, Vancouver, San Pedro u Kaliforniji, itd.

V jednemu delu čakavskega područja vmesto ča govori se ca: največ na otokih Visu, severozahodni del Brača (Milna), v mestu Hvaru s okolnemi selami, pa na več kvarnerskeh otokov (Susak, Lošinj, mesto Cres i Beli, Baška, Rab, mesto Pag itd.), a na kopnu največ izhodna Istra (Labin i Rabac s dvadesetek okolnjih sel, Bakar, Trogir i donedavno v 20. stoletju išče Senj, Omiš, itd. To je takozvani cakavizem ili v domačemu govoru bodulska cakavica.

V okolice Buzeta se pod vutecajem slovenskeh govorov vmesto ča upotrebljava kaj.

## Dijalekti

Kombinacijom naglasneh i fonološkeh kriterijov, Dalibor Brozović je podelil čakavski na šest dijalektov: buzetski, jugozahodno istarski, severnočakavski, srednjočakavski, južnočakavski i lastovski.

Glas jat je v vekšine čakavskeh dijalektov ikavski ili ekavsko-ikavski, osim lastovskega gde se verjatno zaradi vutecaja novoštokavskega pojavljuje jekavski.

V Slovenije se vuz meju s Horvatskom nahaja nekolko govorov srodneh čakavskemu (ćićko narečje).

## Razvoj

Čakavski se razvil iz iste osnove iz štere su se razvili kajkavski, zahodnoštokavski i slovenski dijalekti.

Reč je o najzahodnejšemu horvatskemu narečju štero je dost srodno s vekšinom zahodnoštokavskeh dijalektov, pogotovo pojedinem staroščakavskem dijalektom; slavonski mešani dijalekt (pogotovo ikavski poddijalekt), izhodnobosanski jekavski dijalekt, a deli i niz izoglos sa zahodnem dijalektom, te južnem dijalektom, posebno dubrovečkem poddijalektom, šteri su mu negda bili puno spodobnejši. Severni dijalekti poseduju vezu s kajkavskem, kak i vutecaj na pojedina narečj slovenskega jezika (primorsko je dober primer). V kontaktih s drugemi narečji su se razvili i vnogi prehodi poput donjesutlanskega (kajkavizirani čakavski ikavski), prigorskega (prehodni čakavsko-kajkavski), goranski, lastovski (jekavski čakavski, za šteri postoji teza da je jekaviziran pod dubrovačkem vutecajem), jugozahodni istarski dijalekt (čakavizirani štakavski).

Čakavski se vukupno malo zmenil od početnega stanja, zaradi česa se smatra arhaičnem. Na primer, v velikemu broju govorov su očuvani stari naglaski:

* kratki spustni ȁ ("akut") npr. ȍko, nevȅsta, ōtȁc;
* dugi spustni â ("cirkumfleks") npr. ûši, gōstiôna, žlēbâc;
* metatonijski kratki vuspinjuči akut ã ("neoakut") npr. žẽnska, pozãbjēn, papãr.

Kak se vidi, vsaki naglasek more biti na bilo šteremu mestu v reči, a samoglasnik preje i posle more biti dug. V vnogih dijalektih čakavskega je ovo stanje donekle zmenjeno; po naglasnemu sustavu razlikuju se sledeče skupine čakavskeh govorov:

1. s "klasičnem" čakavskem sustavom s tri naglaska
2. s dvonaglasnem sustavom (dva duga naglaska su svedena na jeden)
3. s četveronaglasnem sustavom nalik štokavskemu
4. s četveronaglasnem štokavskem sustavom
5. v šterih se prepliču naglasne značajke 1. i 2. skupine.

Suglasniki
Stari glas t’ je očuven, i dalše se v vekšine čakavskeh dijalektov izgovara vrlo mekano; d’ je prešel v j: meja prema štok. međa. To se odnosi i na skupine št’ i žd’ (čak. gušćer, možjani)

Samoglasniki
Stari ə (i v skupovih əl, ər) često je ne nestajal v tzv. "slabemu položaju", neg je od njega nastajalo a, a negde i e: manon prema štok. mnom; spodobno kak v kajkavskemu (menom).

Nazalno ę je postalo e, ali v nekih situacijah (ispred j, ž, č) je prešlo v a. Od glasa ě ("jat") nastalo je i, e, ili je v različitih dijalektih čakavskega.

Adrijatizmi
Vnogi govori vuz obalu deliju zajedničke zmene, štere se zoveju zajednički adrijatizmi, kak npr.:

* prehod m na kraju reči v n: sedan, jesan;
* gubitek lj i prelaz v j: jubav, poje;
* v jednemu delu govora, izjednačavanje s i š, z i ž, redje c i č ("cakavizem");
* pojednostavljivanje čk v šk (maška) i spodobno.

## Osobine

Gramatika
Karakterističen je oblik glagola biti šteri se pojavljuje v tvorbe kondicionala: bin-biš-bi-bimo-bite-bi. Pojavljuje se nastavek v 3.licu vnožine -du (pensuodu, plijedu, išćedu).

V deklinacije su, spodobno kajkavskemu, očuvani tzv. stari nastavki v vnožine (npr. dat. ženan, lok. va kućah, ins. z ženami) šteri se razlikuju po dijalektih. Imperfekt je vuglavnem nestal, a često i aorist.

Rečnik
V čakavskemu se pojavljuje velki broj arhaičnih reč, naročito na severu (leh "samo/lestor"); prisuten je i velki broj romanizmov (npr. škur "taman"). Neke karakteristične reči su ča "kaj", aš "ar", zač, "zakaj" itd.

## Književnost

Početki horvatske pismenosti vre od 11. stoletja vezani su za čakavščinu šterum su napisana  noga dela rane (srednjovekovne) horvatske pismenosti i književnosti: natpisi i ploče (Valunska ploča, Baščanska ploča, Plominski natpis), pravna dela (Istarski razvod), lekcionari (Zadarski lekcionar, Bernardinov lekcionar), zborniko (Kolunićev zbornik, delom Petrinićev zbornik). Od 15. stoletja na čakavskemu književnemu jeziku stvarali su vnogi horvatski književniki (Marko Marulić, Petar Hektorović, Hanibal Lucić, Mikša Pelegrinović, Petar Zoranić, Juraj Baraković, Brne Karnarutić, Džore Držić i drugi). Osim denes v Gradišču, književnost na čakavskem, delom i pod vutecajem štokavščine, do polovice 18. stoletja vuglavnem zamire. V 20. stoletju razvila se bogata čakavska dijalektalna književnost, pogotovo pesništvo (Vladimir Nazor, Drago Gervais, Mate Balota, Jure Franičević-Pločar, Marin Franičević, Zvane Črnja, Šime Vučetić, Drago Ivanišević, Milorad Stojević, Tin Kolumbić i drugi). Najopsežnejša jezikoslovna dela o čakavščine su: trodelni Čakavisch-deutsches Lexikon Mate Hraste, Petra Šimunovića i Reinholda Olescha (Köln-Beč, 1979 - 1983) s čakavsko-nemačkem rečnikom, glosarom i izabranimi čakavskimi tekstovi, ter nedavna voluminozna monografija (1. knjiga: 1224 str., 2. knj. v tisku) šteru je razradil Mitjel Yoshamya (2005) o govorih Baške, Raba i Vinodola s čakavsko-englesko-štokavsko-kajkavsko-čakavskim rečnikom i arhajskimi ranočakavskimi tekstovi iz epskega ciklusa "Veyske Povede".

S obzirom na činjenicu da se znaten broj čakavskeh govorov odlikuje starinom i drugemi posebnemi značajkami, čakavsko narečje je privlačilo i horvatske i strane dijalektologe tak da su vnogi govori dobro proučeni i iscrpno opisani: Grobnik, Hvar, Brač, Susak, Vrgada, Bakar, Trsat, Baška i drugi. Izdelani su rečniki pojedineh čakavskeh govorov Trogir, Sali, Labin, Crikvenica, Rab, Zlarin, Senj, Novi Vinodolski, Duga Resa, Karlovac i drugi), a najvekši su (s preko 25.000 reči) za Varoš v Splitu, Gacko polje i Baška na Krku. Čakavsko jezično blago donosiju vnogi starši horvatski leksikografi: Faust Vrančić (Dikcionar, Mletci, 1595), Bartol Kašić (v rukopisnemu horvatsko-talijanskemu rečniku; objavljen 1990), Ivan Belostenec (Gazofilacij; postumno: Zagreb, 1740), Ivan Tanzlinger Zanotti (rukopisni Dizionario, 1679. i druge), Josip Jurin (rukopisni Calepinus trium linguarum, 2. pol. 18. stoletja).