Příběh stvoření

Na začátku byla tma. Nezačínala ani nekončila. Do této tmy přišla Lomikámen a stvořila první svět. Ten náš. Ale nelíbil se jí a tak tvořila dál. Po mnoha nezdařených pokusech, se nakonec vrátila k tomu prvnímu a rozhodla se jej přetvořit. Vytvářela mohutná pohoří, hluboké rokle, rozlehlé pláně a mnoho dalších divů, avšak stále byla nespokojená. Její mistrovské dílo se nedařilo a nedokázala přijít na to proč. A tak přišel Antares.

Antares dlouho obdivoval její dílo a Lomikámen jej prosila, ať jí pomůže přijít na to, co jejímu dílu chybí. Antares neváhal příliš dlouho a rozdělil svou moc na dvě části. První si ponechal, druhou zažehl a stvořil tak slunce.Umístil jej nedaleko Lomikamenina světa a krátce na to, začal svět tát. Pohoří místy popraskala, hluboké rokle se vyplnily vodou a rozlehlé pláně zazářili odraženým světlem, stejně tak ovlivnil i ostatní vytvořené světy a každý z nich získal svou jedinečnost. Avšak Lomikámen si zamilovala svůj první a věnovala mu veškerou svou pozornost. Procházela se světem a dala mu jméno Allora. Antares vše pozoroval opodál a užíval si Lomikameninu radost.

Časem se však Lomikámen cesta po povrchu omrzela a tak nahlédla hlouběji a našla svět stejný, jako byl na začátku, když jej stvořila. Požádala znovu Antara o pomoc. Ten neváhal a znovu rozdělil svou moc. Opět si první ponechal, druhou zažehl a umístil ji do středu světa. Takhle blízko se začal i kámen tavit a svět byl každým okamžikem méně předvídatelný a zajímavější. Ze začátku to Lomikámen mátlo, ale jakmile pochopila, s čím ji Antares pomohl, byla mu neskonale vděčná a stvořila pro něj tělo, aby se mohl procházet po světě s ní.

A při svých toulkách potkali Lianu, schovanou v záhybech světa před Lomikámen a Antarem, neboť se bála jejich moci a toho co dokáží. Láska k jejich světu však byla silnější než její strach a tak se dlouhou dobu schovávala v jejich stínu. Když seznala, že se bohů bát nemusí, nechala se odhalit Antarovou září a Lomikameniným pohledem. Ty dva jí vzali mezi sebe. Lomikamen jí dala tělo a naučila jak tvořit a Antares ukázal, jak v sobě probudit schopnosti, o kterých do té doby neměla ani tušení. Když pak byla vyzvána, aby sama pomohla dotvářet svět. Spojila vědomosti obou a přidala i něco ze sebe, aby stvořila prvního žijícího tvora. (Tady se příběh rozděluje, někdo tvrdí, že se jednalo o prvního člověka/elfa/trpaslíka/hobita/..., jiní, že to zvíře už dávno nežije a občas jeho potomky můžeme nalézt jako zkamenělé kosti. Jiní si troufají tvrdit, že se jednalo o předobraz všech tvorů, kteří na tomto světě jsou. Má tak společné všechno se všemi, ale nepodobá se nikomu.)

Netrvalo dlouho a Liana svým dílem zaplnila celý svět. Všechny žijící bytosti tak jsou jejich Děti a protože mezi nimi trávily bohové tolik času, naučili se i ony tvořit život, budovat svůj vlastní svět a odhalovat schopnosti, které je měli povznést víš.

Jejich Děti však mnohdy neuměli zacházet s dary, jež jim byli dány. Začali ničit svět kolem sebe, i sebe navzájem. Liana plakala za každého živého tvora a i když svým dětem domlouvala, nikdy nezasáhla. Lomikámen to nesla velice těžce a když zřela, že činy Dětí povedou ke zničení celého jejího díla, šla se poradit s Antarem. Poradil jí, ať je nechá vyrůst, že pochopit musí sami. "Ale vždyť zničí svět a tím i sebe!" odsekla mu. Antares se jen usmál a řekl "Pokud bude jejich hloupost větší, než jejich moudrost, pak si přivodí osud, jaký zaslouží."

Naštvaná Lomikámen běžela za Lianou a snažila se jí z lítostivého pláče probrat. Ta však odmítala přestat brečet. Lomikámen jí žádala, ať společně Děti potrestají. Liana však odmítla. "Ať bych je potrestala jakkoli, vždycky to způsobí bolest, kterou pocítím sama na sobě. Jakmile je potrestáš, pocítí vůči tobě křivdu a já také. Prosím, netrestej je." Lomikámen si však nedala říct. Nechtěla zničit to co vybudovali a tak sestoupila do nitra světa, aby ubrala část zde uchované Antarovi síly a omezila tak i moc Dětí. Moci bylo ale tolik, že Lomikámen nedokázala ani ten malý kousíček udržet a místo odebrání, uvolnila veškerou sílu, která si prorazila cestu ven na povrch a začala trhat svět na kusy. Lomikámen se vrátila k Antarovi a prosila jej, aby svou moc opět spoutal. To však udělat nemohl. Moc se rozletěla do temnoty a než by jí získal Antares zpět, svět by byl zničen. Sestoupil tedy do nitra světa a svýma nohama a rukama podepřel rozpadající se Alloru. Nyní je Antares navždy uvězněn v srdci světa a dokud s námi bude, bude s námi i Allora.

Lomikámen litovala svého činu a dobrovolně si zvolila vyhnanství. Vytvořila pro sebe nový svět, dost blízko, aby mohla pozorovat skutky dětí, ale tak daleko, aby jí temnota stále připomínala, co způsobila, neboť uvolněná Antarova moc, vytvořila nekonečné množství hvězd, rozprostírající se kam až oko dohlédne. Jediný kdo zůstal mezi Dětmi, byla Liana. Její slzy naplnily mnoho moří, ale i tak dokázala Dětem odpustit a najít si mezi nimi svou vlastní cestu. Jako jediná chodí mezi námi a učí se to, co jí mi sami nabízíme, ať je to dobré, či zlé.