Henry Morris

### Jiné životy

Me-Mrtvý Vlk, Rychlá Noha, Morad, Rahim, Salvatore di Spoleto, Guillaume Tessier

### Debut

Kapitola I: Wimbledonská rozehra

Kat: *A pustíte mne pak, když vám to řeknu?*
Jacq: *Pane Morrisi?*

Halíd: *To si ještě rozmyslíme, jaká bude vaše odpověď.*

Henry (na Halíd): *Vy jste snad Morris?*

Henry (na Kat): *To si ještě rozmyslíme, jaká bude vaše odpověď!*

+++

Henry: *Já se cítil ohrožen!*

Lucy: *Ano? Ženou?*

Henry: *Ne, vámi!*

+++

William Rose: *Na místní poměry je Henry velmi bystrý. Na ty londýnské až tak ne.*

+++
Věk: 34

Vyšší, hřmotnější muž tmavých vlasů a tmavého kníru, zelenooký a poněkud bledší pleti. Na jednu nohu kulhá (a někteří dobře vědí, jak toho využít v zápase). Jak se ukázalo při událostech v Chislehurstu, na dané noze byl proveden velmi neobvyklý zákrok: kost byla nahrazená ocelí. Většinu času nosí uniformu, takže zlé jazyky občas tvrdí, že na jiné oblečení ani nemá, nicméně občas ho lze zahlédnout i v jiných hadrech. Výjimečně. Pistoli nenosí, pokud mu ji zrovna někdo nepůjčí, a je velice nesvůj, když lidé zmiňují lampy či naráží na to, proč mu to bylo zakázáno.

Henry je poněkud mlčenlivější a zachmuřenější povahy, někteří by řekli, že je až... bručoun. Když se ale čas od času rozpovídá, ukazuje se, že je taky hrozná drbna. Jedná se o válečného veterána, který má za sebou také minimálně jedno neslavné ztroskotání, tudíž k tomu bručounství má třeba i důvody. Možná. Jednoznačně to ale dává spoustě lidem šanci si Henryho dobírat, což ten nese poněkud nelibě. Byť panují zvěsti o tom, že kdysi býval vlastně úplně jiný, veselý a výmluvný. Těžko se to mu ovšem věří.

Krom toho, že je Henry nepřítelem lamp (a opic), je také nepřítelem cizinců obecně, zvláště těch snědších a není v tom zrovna... racionální či schopný kompromisu. I lidé, kteří jeho přesvědčení v zásadě sdílí, tím bývají dost zaražení.

#### **Raný život**

Henry Morris se narodil v Indii, coby syn majora Arthura Morrise, kterého evidentně nesnášel, a matky, Mary, na kterou nedal dopustit, ale která velmi záhy zemřela. Paní Morrisová též pocházela ze zchudlého a oficiálně zaniklého skotského šlechtického rodu Ruthven, což mělo Morrisovi přinést do života ještě mnoho adrenalinu. Otec mu po její smrti zajistil přísnou výchovu a vojenskou kariéru, nelze ovšem říct, že by mu Morris byl vděčen. Často spíš říká, že je otec mrtev. Pro něj.

Ještě coby náctiletý chlapec se pak Henry seznámil s doktorem Frederikem Hansenem a baronetem Williamem Rosem, a to způsobem poněkud neobvyklým – ztroskotali spolu při plavbě do Ameriky. Následně pak Henry sloužil v britské armádě všude možně po světě a dotáhl to na hodnost kapitána, dokud ho zranění neodkázalo na nemocniční lůžko na řadu let. Podle jeho otce to byla nešťastná událost, stalo se to někde u Kalkaty, v jednom z chrámů, a roli v tom hrála nějaká žena a opium. Henry tehdy s jednotkou dorazil do onoho chrámu, ale když je pak našli ostatní, všichni až na něj byli mrtví... a vypadalo to velmi podivně, jako by snad zaútočili sami na sebe. Což možná vysvětluje Henryho zarputilou a zahořklou nenávist ke všem divochům a neevropským národům. Byť ji tedy zřejmě podědil i z otcovy výchovy, nutno dodat.

Neb Henry sám na tom byl velmi špatně, otec ho odeslal do lékařské péče zpět do Anglie - a velmi nelibě nesl, že se Henry odmítl vrátit do Indie a pokračovat ve vojenské kariéře. Jeho noha tehdy prošla nějakými značně netradičními lékařskými zákroky, včetně vsazení ocelové tyče místo jedné z kostí, a dosud na ni kulhá. Léčba navíc zřejmě trvala velmi dlouho. Podle Henryho se před několika lety zkrátka probral v nemocnici a svíral v rukou neznámý křížek. Podle Bridget O’Sullivan se k němu křížek dostal, když mu ona sama zachránila před čtyřmi lety život v Irsku a ochránila ho před pomstychtivými Feniány. To ale Henry odmítá, neb si na nic takového nepamatuje. Byť o svém zranění a kariéře mluví evidentně velmi nerad. A je z toho dost nesvůj.

Poslední dva tři roky pak sloužil Henry coby policejní konstábl v městečku Wimbledon, kde se opět shledal se svým dávným známým, baronetem Rosem, a velmi se spřátelil s jeho novomanželkou Marion a dcerkou Alice. Dá se říct, že pokud existují lidé, ke kterým Henry chová vůbec nějaké vřelejší city, je to právě pan Rose a jeho rodina. K tomu také prý ochránil před odvozem do ústavu Lucy Jane Poe, dívku, která evidentně trpí nějakými psychickými problémy, ale která se Henrymu evidentně velmi líbí. Pokud se tedy zrovna do krve nehádají. Na počátku první série tak čtyřiatřicetiletý konstábl Henry stále pracuje ve Wimbledonu a sní o tom, že někam posune svou kariéru – rád by byl přeložen do Londýna – i svůj vztah s Lucy. Maloměstská policejní práce ho evidentně nadšením moc nenaplňuje. Vrchní konstábl Marvin si ho občas trochu dobírá, ale taky na něj hází většinu práce. S kolegou Garym se naopak velmi nemusí a rádi si čas od času trochu rozbijí hubu v určitě zcela legálních zápasech v boxu, co se konají vedle wimbledonského pajzlu. Jen nejmladší kolega Kid je pro něj problém nejmenší, neb se dá celkem dobře komandovat.

#### **První série**

Konstábl Henry Morris začíná rok 1871 v městečku Wimbledon, jehož klid poněkud naruší příjezd nových hostů, které pozval jeho přítel baronet William Rose. Serge ani Jacqueline Le Bas si věru nezamiluje, a navzdory tomu, že mu William svěří pravdu o jejich identitách a požádá ho aby s nimi spolupracoval, pokusí se je nejprve udat detektivu Pollakymu, neb jsou to zkrátka *podezřelí cizinci*. K tomu zařídí odvezení Lucy, tentokrát už opravdu, do ústavu... hned poté, co ta postřelí Williama. Lucy mu to následně jen tak nezapomene. A ještě s sebou všude tahá nějakou divošku jménem Halíd, kterou se Henry snaží zcela ignorovat. Stejně jako zmínky o tom, že ji snad Lucy považuje za *sestru*.

Následně mu ovšem baronet Rose naznačí, že pokud stojí o nějaké to povýšení, bylo by vhodné, kdyby s jeho skupinkou pochybných existencí přece jen spolupracovat začal, a tak se tedy Henry snaží. A mhouří oči před zájmy pana Rose, které jsou občas na hraně – či za hranou – britského zákona. Naštěstí se mezi Roseovy nové zaměstnance počítá i doktor Hansen, jeho dávný známý, a tak má Henry přece jen s kým si popovídat. Byť doktor je zjevně velmi podezřívavý vůči jejich společnému příteli a jeho zájmům, zatímco Henry se ho rozhodně zastává. A zmiňuje něco o tom, že kdyby byl býval ženou, taky by se s Williamem sám rád oženil – tudíž Marion si nemohla najít lepšího!

Po nějakých méně úspěšných začátcích ve Wimbledonu, kdy se z vazby zdejchne John Devoy a jeho přátelé, se Henry vyznamená vyřešením vraždy v Bloomsbury a je přeložen do Kenningtonu, kde často naráží na místní povaleče Harryho a Marva, kteří občas pracují pro jistého pana Hudsona, o kterém už Henry taky leccos slyšel. Také se zvládne vyznamenat na fotbalovém zápase Skotsko vs. Anglie, na skotské straně, což vede k nečekaným odhalením. Když totiž Morris zmíní rod své matky, Ruthven, dozví se, že stejné jméno měl i upír z povídky jakéhosi doktora Polidoriho, která nějakým divným způsobem zapadá do celé záhady kolem mrtvého básníka Byrona, tragicky umírajících žen… a pana Rose. Alespoň dle Lucy. Padne i zmínka o tom, že rod Ruthven je prokletý, za zločiny proti koruně, spáchané v 16. století. A s příchodem Bridget O’Sullivan vychází najevo, že kdosi se sponou rodu Ruthven v posledních letech vraždil v okolí Londýna. Henry se na to všechno tváří dost zamyšleně, ale o své poznatky se podělit odmítá.

Následně se mu ovšem velmi zadaří, neb ho pod svá křídla vezme slavný inspektor Jack Whicher ze Scotland Yardu, který se vyznamenal pochytáním Carbonari, kteří se kdysi pokusil o atentát na císaře Napoléona III. Má zprávy, že se snad mohli znovu zaktivovat, a dává Henrymu za úkol vyšetřit jejich dávné spojence – Charlese Howella, Simona Bernarda a Josepha Taylora. Situace se následně zvrtne a Henry dokonce na chvíli skončí sám za mřížemi, podezřelý z vraždy Bernarda, nakonec se ale s kolegou a přítelem Donaldem Swansonem vyznamenají při zneškodňování skutečného viníka, vraždícího individua neurčitého pohlaví. A pak se Henry vyznamená ještě víc, svým zásahem při pivní katastrofě v Bloomsbury, kdy taky zachrání Lucy a dostane tak jejich vztah opět na nějakou pozitivnější notu. Snad.

Následně je ovšem odeslán na Whicherův příkaz do Skotska. To se ukáže jako dost zvláštní výlet, který v něm vzbudí lecjaká podezření. Poté se tedy vydává do Chislehurstu, opět na údajné pozvání od Whichera. Marion, kterou tam potkává a která se přiznává k spolupráci s britskou tajnou službou, mu prozradí, že Whicher je podezřelý ze zrady a že ona má za úkol ho najít. Spojí proto síly, i s ostatními, ale když na čas uváznou v místních dolech a Henry pomáhá přenést Jacqueline, která je ve zvláštním deliriu, nešťastnou náhodou padá do šachty. Vypadá to, že to rozhodně nemohl přežít. Jenže Henry evidentně leccos vydrží a o pár dní později se tak z posledních sil vydrápe ze studny ve sklepě Camden House, k velkému překvapení svých přátel. A účastníků večírku ex-císaře Napoléona. Brzy se mu s jejich pomocí podaří vše vyřešit a překazit plán Charlese DeRudio, posledního Carbonari zapleteného tenkrát do útoku na císaře. Whicher, jehož pověst je očištěná, je ale nakažen neléčitelnou vzteklinou. Henry si tak vyslechne jeho varování o lidech uvnitř Scotland Yardu, kteří sledují jiné cíle, a posléze mu pomůže ukončit trápení.

Celá anabáze vynese Henrymu povýšení na detektiva, což ho velmi potěší. Záhy ovšem vyplyne najevo, že jeho drahý přítel Rose je zjevně v skutečnosti Edwardem Trelawnym - a má za sebou poněkud vražednou a krvesajnou minulost. Henry tedy podpoří doktora Hansena, který vyvolá Roseovo zatčení a předvolání k soudu, čímž si nahněvá svou dobrou kamarádku Marion. Pomáhá panu Hansenovi v procesu i nadále a svědomitě koná své povinnosti, ale zároveň prohlašuje, že pochybuje, že bude pan Rose odsouzen, tudíž je trochu záhadou, co je vlastně jeho skutečné přesvědčení. U soudu hraje roli poněkud obojakou: důkazy, které opatří, ukáží že Rose opravdu kdysi zabil Mary Shelley, ale zároveň zařídí doručení vzkazu lorda Cairnse soudci Hawkinsovi, na jehož základě je Rose následně zcela zproštěn obžaloby.

Následně se z Indie vrací starý major Morris a chce, aby se o něj synek postaral - z čehož má Henry velkou radost. Ale dozvídá se o něj také něco o matce a dostává klíč, který jí kdysi dopomohl k útěku z rodového sídla Ruthvenů. Možná i tomuto nevítanému rozptýlení je třeba přičítat osudovou chybu, kterou Henry následně udělá. Již dva měsíce se totiž v Londýně potkává s krásnou rusovláskou, do které se zamiloval. Když ta odhalí, že se jmenuje Elizabeth Siddal, že je Alice její dcerou... a že od krvesajného Rose jí hrozí nebezpečí, nechává se Henry přesvědčit k plánu únosu. To, že jeho nápad zapojit do plánu nic netušící guvernantku Harriet Church stojí tu následně život, v tu chvíli ještě netuší. Když se ale následně octne na hradě Hailes u skotského Haddingtonu, kde si nemrtvý lord Byron hraje na lorda Ruthvena právě s pomocí stejně nemrtvé Elizabeth, začíná snad tušit, že se namočil do nějakých problémů. Při konfrontaci s přáteli se ale stále tváří, že je vše v pořádku a neopouští ho zamilování se do Elizabeth. Ta se záhy začne stávat náladovější a smutnější, neb zjišťují, že Byron je podvedl a předal Alice někomu dalšímu. Navíc vychází najevo, že Marion je rovněž poněkud krvesajná - a Byron se ji rozhodl vyhladovět, aby ji následně v rámci svého plánu pomsty zavřel s umírajícím Williamem, který se rovněž chytil do jeho pasti. Henrymu začíná docházet, že asi udělal chybu. Spojuje se tedy s ostatními a když v rámci útěku nacházejí Rose na pokraji smrti, snaží se ve snaze vše napravit obětovat a nechat se jím zcela vysát, aby opět nabyl sil, v čemž mu ostatní ovšem zabrání. Samotný útěk se nakonec zdaří. Falešný lord Ruthven ukončuje svou nemrtvou existenci. Alice je štastně nalezena. Henryho krvežíznivá láska ovšem končí svůj neživot rukou záhadné Violetty - a sám Rose někam mizí do tmy, beze stop.

Po návratu do Londýna pak někam mizí též Henry, s pocitem, že tentokrát opět všechny ohrozil a všechno zvoral on sám. Záhy se ale musí do Wimbledonu vrátit a pomoci - či nepomoci - ostatním vysvětlit, co se s Harriet stalo. Po nějakém tom ostřejším rozhovoru s Napoleonem a Henryho dost mlhavých vzpomínek se začíná zdát, že Harriet zabila Elizabeth, která s ním tehdy na Starou faru také přišla. Nebo si to alespoň všichni namlouvají. Vzápětí, při nepromyšlené séanci u Rossettiho, má Henry poslední příležitost střetnout se - a rozloučit - se zbytkem nepokojné duše Elizabeth, zážitek to ovšem není nejpříjemnější. Pro nikoho.

#### **Aliasy**

##### **Pan Silverspoon**

Ne, ne tamten pan Silverspoon. I když zájem o starožitnosti mají oba. Tento pan Silverspoon, šlechtic, který zahejbá své manželce s jejich exotickou služkou, je vynálezem pana Rose. Účel má dvojí - získat hledaný vějíř od markýze z Hertfordu, aniž by se do toho zapletlo Roseovo jméno... a implementaci plánu, kterým se baronet Rose snaží naučit svého přítele Morrise smyslu pro humor.

Dalo by se říct, že pan Morris nebyl z plánu nadšený... ale to by bylo velké zmírnění jeho reakce.