Вескляров Петро Юхимович

**Петро́ Юхи́мович Вескляро́в** (справжнє прізвище — **Вескляр**; нар. 28 травня (10 червня) 1911, Тальне, Київська губернія, Російська імперія — † 5 січня 1994, Київ, Україна) — радянський і український актор театру та кіно, телеведучий («дід Панас»). Заслужений артист України (1973).

## Біографія

Дитячі літа минули у т. зв. «комуні» в Здобутку (околиця Тального). Акторську діяльність розпочав у місцевому драмгуртку.

1932—1940 — актор Черкаського робітничо-селянського театру, начальник та художній керівник клубу на станції Гребінка.

1941 — призваний у військовий театр Південно-Західного фронту, потрапив у полон, але втік. Згодом потрапив до окупованого гітлерівцями Києва, влаштувався на роботу на залізниці, де організував драматичний гурток. 1946 року був скерований до Луцька — у Волинський український музично-драматичний театр імені Тараса Шевченка, де працював до 1959-го.

У Луцьку одружився із секретаркою театру Галиною, де народився його син Богдан.

1959—1982 — на Київській кіностудії художніх фільмів імені Олександра Довженка.

З 1962 р. у ролі діда Панаса розповідав на Українському радіо «вечірню казку» для дітей (перед тим Вескляров працював у цій ролі на підміні іншого актора, якого згодом замінив цілком).

1964—1988 — у ролі діда Панаса вів на Українському телебаченні програму «На добраніч, діти».

Українська вишиванка Весклярова часом дратувала керівництво телебачення, його подекуди звинувачували в націоналізмі, а в 1970-х рр. кілька разів навіть намагалися замінити. Але від цієї ідеї довелося відмовитися під тиском обурених телеглядачів.

Похований у колумбарії Байкового кладовища. Вдова виїхала до США, перед тим передавши кіноплівки з записами «діда Панаса» братам Капрановим.

## Ролі в театрі

* Микола Задорожний («Украдене щастя» Івана Франка).
* Командор («Камінний господар» Лесі Українки).
* Городничий («Ревізор» Миколи Гоголя).
* Монтанеллі («Овід» Войнич).

## Фільмографія

* 1959 — «Олекса Довбуш» — дід Петрія
* 1959 — «Іванна» — Панас Голуб
* 1960 — «Кров людська — не водиця»
* 1960 — «Прощавайте, голуби!»
* 1960 — «Народжені жити»
* 1960 — «Роман і Франческа»
* 1961 — «Здрастуй, Гнате!»
* 1961 — «Лісова пісня» — дядько Лев
* 1962 — «У мертвій петлі»
* 1963 — «Люди не все знають»
* 1965 — «Гадюка» — Рижков
* 1965 — «Хочу вірити»
* 1967 — «Циган»
* 1967 — «Вій» — пан ректор
* 1968 — «Великі клопоти через маленького хлопчика»
* 1969 — «Падаючий іній» — Костас
* 1970 — «Севастополь»
* 1971 — «Відвага»
* 1971 — «Серце Бонівура»
* 1973 — «До останньої хвилини»
* 1975 — «Юрчині світанки»
* 1977 — «Єралашний рейс»
* 1979 — «Забудьте слово «смерть»»

## Цікаві факти

* Значного поширення набула легенда про те, що, будучи ведучим дитячої програми «На добраніч, діти», яка йшла у прямому ефірі, дід Панас завершив програму такою реплікою: «Отака ❦уйня, малята…». Речових доказів про те, що таке сталося, немає (з архівів телебачення вдалося зберегти лише одну плівку), свідчення ж свідків є суперечними. Наприклад, колишній колега Весклярова з телебачення журналіст Володимир Заманський цей факт заперечував, а диктор УТ Світлана Білоножко — підтверджує, але вже після ефіру, хоча сама особисто свідком цього не була.

## Виноски

1. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011.
2. ↑ За часів СРСР жителям УРСР при видачі документів до прізвищ часом дописували закінчення *-ов*.
3. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011
4. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011
5. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011
6. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011
7. ↑ Дід Панас отримував 80 карбованців // Газета по-українськи, № 761, 13.01.2009
8. ↑ Колискова від Діда Панаса // Україна молода, № 99-100, 10.06.2011

## Посилання та джерела

* Мистецтво України: Біографічний довідник / Упор.: А. В. Кудрицький, М. Г. Лабінський. За ред. А. В. Кудрицького. — К. : «Українська енциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1997. — 700 с. — ISBN 5-88500-071-9. — С. 111.
* Кіно-Expert
* Кіно-Коло
* *Надія Гуменюк*. Луцьке «заслання» Діда Панаса. Містичні віражі у долях артистичних // Віче-Інформ, 26.12.2006
* *Андрій Архангельський*. «Дід Панас» у спогадах сучасників // Факты, 27.10.1999 )
* Люди. Peoples.ru
* Відео з казочкою діда Панаса
* Колискова від Діда Панаса. Україна Молода. Номер 099—100 за 10.06.2011