Балачка

**Балачка** – степові діалекти козаків Дону і Кубані. Існують три основні історичні різновиди балачки – Кубанська, Донська і Гірська. Перша, Кубанська балачка законсервувала розмовну практику південно-східних українських діалектів XVIII-го століття, які також лягли в основу української літературної мови. Сучасна графіка і орфографія, як правило, використовується російська (ярижка). Донська балачка, таким чином, являє собою перехідний діалект від східно-українських до південно-російських діалектів. Гірська балачка сформувалася під час Кавказької війни, зважаючи на вплив народів Кавказу на побут і культуру кубанських і терських козаків.

## Донська балачка

Територія нижнього Подоння (Область Війська Донського) стала заселятися українським населенням у міру пересування рубежів держави російської на південний схід, з кінця XVIII століття (після Булавінського повстання, Петро I відокремив від Війська Донського території на захід від Сіверського Дінця, від Бахмута до Айдару, а також дозволив селитися українським селянам і в самій області). Цей національний контингент забезпечував освоєння сучасного Півдня Росії, поширення тут осілої землеробської культури, формував весь спектр економіки і культури.

Перші статистичні дані про появу в Донському регіоні українського населення містяться в матеріалах V Всеросійської ревізії 1795 року. На території області Війська Донського до цього часу сформувався значний контингент українського сільського населення – 112,7 тис. чол., що становило 31,3% всього населення області.

Х Всеросійська ревізія, яка проводилася перед скасуванням кріпосного права, в 1858 році, виявила численні контингенти українського населення в Донській області

Згідно з даними Першого Всеросійського перепису населення 1897 року на території Донської області проживало 719,7 тис.українців, що склало 28,1% всього населення.

Історична близькість українців і донських козаків привела до появи т.зв. донської балачки - східно-українські діалекти (в першу чергу - слобожанський) з лексичним і частково граматичним впливом донського гутору (наприклад, "Сипать сiвар" - "наливати борщ"). У 1918 році отаман Петро Краснов пропонував надати їй статус офіційної мови Донської республіки поряд з російською і донською, що не отримало широкої підтримки, та й створенням літературної норми цьому говору ніхто не займався і не збирався.

## Кубанська балачка

**Балачка** (або чорноморська (кубанська) мова) – це діалект української мови, який поширений серед козаків Кубані, Приазов'я, Ставропілля та деяких гірських регіонів.

Кубанська балачка являє собою збережену і, яка пішла власним шляхом розвитку, розмовну практику південно-східних українських діалектів XVIII століття, які також лягли в основу української літературної мови. У 1871 році, на карті південноруських говірок і говірок, балачка відноситься до Канівсько-Полтавської говірки, яке було поширене в Полтавській губернії.

Самими чорноморськими (і деякими іншими на Дону і Тереку) козаками визнається своєю національною мовою, що оспорюють в Україні.

Статус балачки спірний донині. Одні вважають її частиною степового діалекту української мови, або окремим діалектом, інші визнають її змішаною мовою, за типом суржику, але козачого, треті в ній бачать одну з козацьких національних мов.

Як писемність чорноморська мова використовує 2 алфавіти: ярижка та українське письмо.

Також було кілька варіантів кубанського письма, жоден з яких в народі особливо не прижився.

Враховуючи досвід сербохорватської мови, суперечку про статус чорноморської можливо вирішити так: чорноморська мова – козача кубанська літературна норма української мови.

Текст на балачці Івана Варавви, як рецензія на книгу Степана Хуторського (П.Придіуса) «Богато же у нас всяких глупостев...»:

По нраву ти, Стєпа, простим людям, тай, звичайно, мені, старому бандуристу. Разом даже лякаюсь: не переплюнув би мене своїми бувальшинами. Порой скыдаєся ти на нашего Олександра Півня, на Козьму Пруткова, на другіх щірих гуморістов, але, по правдє сказать, свій у тебе і голос, і обліччє.
Творі, любий! Нашим з тобою зємлякам Слово твоє нинчє, может, потрібнійше і важлівійше самих живітєльних лекарств».

## Гірська балачка

Відрізняється помітним кавказьким (в першу чергу, адигейським) впливом. З просуванням на південь Карачаєво-Черкесії і Ставропілля кавказький субстрат витісняє первісний український, так що поширення на козацькі діалекти цих регіонів терміну «балачка» носить умовний характер. Це відноситься і до терських козаків, де фіксується кабардинський вплив на західно-терських козаків, осетинське на центральних (минулі Волзькі і Малоросійські полки). Особливо сильно був вайнахський і ногайський вплив на гребінських козаків зважаючи на їх багатовікове сусідство. Однак після масового витіснення російського населення з Надтереччя на початку 1990-х, даний діалект майже втрачений, крім невеликої громади в районі Північного Дагестану.

## Сучасність

Балачка не має офіційного статусу в суб'єктах Російської Федерації, які є територією її поширення, і не використовується в якості основної мови навчання. У Росії офіційно розглядається як діалект російської мови (включаючи кубанську балачку, в XIX—XX століттях ставилася, як правило, до українських діалектів). У побуті вживається переважно літніми станичниками. Використання в культурі полягає насамперед у виконанні пісень (українського походження) фольклорними колективами, включаючи знаменитий Кубанський козачий хор. У той же час відродження козацтва в 1990-ті роки супроводжує прагнення ентузіастів до відродження балачки і рух за визнання її самостійною мовою.

У 2010 році широкий резонанс викликав випуск «Кубанської абетки» і пропозицію групи вчених Кубанського держуніверситету (КубДУ) ввести викладання на балачці в школах Краснодарського краю. Хоча ще в 2005 році у всіх кубанських школах введений в якості обов'язкового предмет «Кубанезнавство» (рос. *«Кубановедение»*), програма якого включає в тому числі ознайомчі уроки з балачки. А в 2004 році краснодарські філологи пропонували кодифікувати балачку і використовувати її в місцевих ЗМІ, аргументуючи це тим, що чимала частина жителів краю проживають на селі, і інформація на балачці (в тому числі і офіційні розпорядження губернатора) буде краще засвоюватися кубанцями. У 1998 році на новому телебаченні Кубані (НТК), найбільшої місцевої телерадіокомпанії, регулярно виходила десятихвилинна передача на Кубанському діалекті: диктор на тлі відеоряду озвучував історичні анекдоти і забавні розповіді, пов'язані з Кубанню.

12 вересня 2010 року в етнотуристичному комплексі козачів Станиці Отамань вперше з великим розмахом пройшов конкурс балачки і «День балачки».