Rosornas armé

## **Frihetshjältar, terrorister eller bara simpla gangstrar?**

Det fanns en tid när ingen trodde att företagen gick att stoppa, ingen som demonstrerade eller höjde sin röst längre mot de iallafall ingen som någon tog på allvar längre. Det fanns dock en organisation som trodde de kunde göra någonting, en som arbetade i det fördolda. De arbetade för förändring och frihet, de ville se en värld där gott rådde igen och människor behandlades med respekt. En värld där människor hade ett värde som var högre än som ett billigare som arbetskraft istället för robotar. Dock var ordets kamp enligt de över och när orden tar slut där tar kulorna vid.

De lanserade en massiv attack från dolda celler över hela staden, en attack vars styrka och koordination överrumplade stadens polis och företagens säkerhets avdelningar som var mer anpassade för att hantera kriminella gäng. Företagen hade en viss vana visserligen att hantera större och mäktigare gäng men oftast kunde de köpas bort eller inkorporeras i deras egna organisation. Denna organisation gick inte att muta, de vägrade att förhandla och framförallt de fruktade inte att ge sina liv för kampen.

Inledningsvis var de framgångsrika och folket hyllade deras framfart medan företagen såg hur deras fabriker plundrades, hur deras vinster delades ut till folket. De rika fick se sina hem och egendomar konfiskerade medan de själva tvingas arbeta som vem som helst. När de gick mot sin seger, denna rosornas armé som de kallade sig där varje ros var en martyr som fallit i deras kamp. Kontrade företagen med att stänga av vatten och el till alla områden som erövrats av rosornas armé och ta in legoknektar från alla håll och kanter. Kriget som följde de som kom att kalla rosornas revolution var kort och blodigt. Folkets välvilja vände sig snabbt när raketer regnade över deras mörka vattenlösa hem.

De svaga kapitulerade snabbt när folkets välvilja vände sig mot de, ingen oskyldig skulle dö i för kampen. Detta blodiga krig var inte vad de hade velat uppnå, de hade endast stridit för de goda inte det här. En liten fanatisk skara fortsatte kampen med bombattacker mot de rika och kidnappningar av deras familj men även de insåg tillslut att kampen var meningslös och anslöt sig till den stora massan som kapitulerat, lät sig smälta in i deras antal och gå under jord.

Rosornas revolution var krossad och de rika med sina företag kunde andas ut tillslut. För rosornas armé hade kapitulerat och dess medlemmar hade placerats i kolonier långt bortom staden. Där i kolonierna satt alla möjliga människor, de med för stora skulder, kriminella, medlemmar av rosornas armé och framförallt deras inre fantastiska kärna. Här började de planera nästa aktion och denna gång var det inte för förändring eller någon framtid de planerade utan för hämnd. I kolonierna var det enkelt för rosornas armé att rekrytera en ny armé bland alla de desperata människorna. Rosornas krig kom att bli ännu blodigare än den föregående konflikten och denna gång var det ingen som tvekade inför att döda de rika. Alla som förknippades med de förtryckande klasserna dödades inklusive barnen. Denna gång var deras nummer så stora att de var redo att storma staden. Det var då som elden kom att regna från himlen, staden var redo och de lät döden regna över kolonier. Döden som förvandlade kolonierna till giftiga träsk där ingen kunde leva än mindre överleva.

Idag är krigen nästintill glömda, de som var unga då är idag gamla och i på företagens skolor lärs inget om dessa krig. Kanske ett omnämnande om en terrorist organisation kallad rosornas armé hörs då och då i nyheterna i samband med de allt mer utökade bombattackerna och det mystiskt välplanerade rånen mot företagna. Rån och bombattacker som man till rätt pris kan köpa sig ur eller kanske rentav betala för att de ska drabba ens konkurrenter

Längre ner i stadens skikt där ingen har råd med skolutbildning viskas det om en plats ute i ett giftigt träsk kallat röd gryning en plats som den kriminella organisationen rosornas armé ska ha som sitt högkvarter. En kriminell organisation som för många här nere är det närmaste de fattiga kommer till hopp. För de upprätthåller med en järnhand ordningen här nere, erbjuder jobb för den desperate och skydd till rätt pris.

De var en gång unga och modiga, de var en gång frihetskämpar och stadens hopp men det var då det, en bortglömd era.