A Szinúrok és a Felfedezések Kora

Ez Aerendyl ismert történelmének negyedik korszaka. Ebben az időben az emberiség felfedezési és kutatási eredményei drasztikusan fejlődött, illetve ebben az időszakban lépett elősszőr aerendyli földre a barbár szinúr hadsereg, mely komoly károkat és veszteséget okozott az akkori nagy királyságoknak.

## Történelem

A Szinúrok Valoldur földjéről érkeztek Aerendylbe, amikor a már egységes Sudgard királyságában polgárháború zajlott.

A szinúrok vezére ekkor egy bizonyos Vérszemű Khedr volt, aki előszeretettel kasztrálta az ellenség embereit. A szinúrok észrevétlenül szálltak partra Sudgard nyugati területein, majd kifosztották a helyi falukat és a férfiakat rabszolga sorba vetették. Mire a hír elérte a fővárost (Ornahant), addigra két város is elesett, Lyari és Larhuy. Nemsokkal később Lyoro is elesett.

A szinúrok harcmodora teljesen egyéni volt, és ravasz is. Ellenségeiket arra kényszerítették, hogy üldözőbe vegék, majd a nagy sereghez csalogatták őket, ahol a halál várt rájuk. Ezt lovasokkal érték el, ugyanis azzal gyorsan és könnyen lehetett menekülni.

Sudgard olyan nagy bajban volt, hogy kénytelen volt segítséget kérni Wesgardtól, hiszen a polgárháború közepette nehéz helyzetben volt a királyság. A szinúrok soraiban ontehosok is voltak, akik képesek voltak állatokkal kommunikálni, majd információkat kiszedni belőlük, hasonlóan a későbbi Ruhendarionokhoz. A wesgardi csapatok élén Roban herceg volt, aki Dagadt Robard király fia volt. A fiú okos volt, és legendák szerint a valaha volt egyik legnagyobb harcos volt a korában, ám nem a legnyagyobb stratéga.

A szinúrok tudták merről érkezik a támadás, és gyorsaságukat kihasználva visszamentek hajóikhoz, majd a rabszolga férfiakat vissza szállították Valoldurba, míg a szinúr sereg a Véres-tengeren felhajózott egészen a wesgardi királyság székhelyéhez, Teraenonba. Robard király teljesen egyedül volt, hiszen fia már Larhuy váránál volt a wesgardi sereggel. A szinúrok megadásra kényszerítették a Dagadt királyt, akinek fogva tartásával óriási veszélyben volt Wesgard, és a többi királyság. A herceget zsarolni tudták apjának fogva tartásával, illetve a wesgardi főurakat, akik nem tudtak ellenszegülni a barbároknak, akik kifosztották városaikat. Roban herceg nem tűrt tovább, és szövetségeseivel és zászlóhordozóival megindult apjának kiszabadítására. Már közel volt a fővároshoz, amikor a szinúrok teljes visszavonlást fújtak, ismeretlen okból kifolyólag, ugyanis a helyzet nekik kedvezett volt. Mire az ifjú Roban visszafoglalta a várost, apját egy kútban találták, kasztrálva.

A színúrok támadásának okát senki sem értette, de az Aerendyli királyok megtudták hogy nem csak a belföldi helyzetekre kell figyelni.

### Közel 100 évvel a Ruhendarionok előtt

Közel 100 év alatt a világ nagy része felfedezésre került. Több hely csak vándorlók, kutatók segítségével lehetett felfedezni, mint például Valoldur egész területe és Meralor, a törpök országa.

Ez alatt az évszázad alatt az aerendyli nép többségének hite Yahzelben mindennél erősebb lett, és ezzel együtt a kiskirályok hatalma csökkent, majd Easgardon is megvalósult az egységesedés, miután felfedezték Aerendyl legkeletibb határát, az akkor csak Idegen-szigeteknek nevezett helyet. Easgardon a kiskirályok egymással háborúzván gyengítették egymást, majd az erősebbek átvették egymás felett a hatlmat, míg végül egy királya lett Easgardnak.

Aerendylben így 4 királyság létezett, Norgard, Wesgard, Sudgard és Easgard.

1. Sudgard: 475k km2
2. Norgard: 457k km2
3. Easgard: 378k km2
4. Wesgard 296k km2

(ezek a méretek változóak voltak a királyságok közötti folytonos háborúk miatt)

Norgard volt az egyetlen királyság, mely az Ősiség Hitét gyakorolta. Wesgard és Easgard egész népe az Elnémuló Szél Hite követői voltak. Sudgard vegyes volt. Sokan Tagadók voltak, páran Yahzelt szolgálták, valaki az Ősiség Hitében hitt, valaki idegen istenekben.

A Koponya-szigetet mindenki kerülte utazásaik során, ugyanis a rémtörténetek a halott törpmaradványokról, és arról hogy minden évben életre kelnek egy napra, hogy hajót építsenek maguknak hogy hazatérjenek Meralorba.

A Sárkány-szigeten sárkányok éltek elméletileg, de sokak szerint csak legenda, míg a törpök állítják hogy a Sárkányok léteznek.

A Mityniaban élő mítikus fajok létezését sokáig tagadták az emberek, de miután Jonar a Felfedező beutazta Mityniát egy kutató csoporttal, melyek között Prefektusok és egy Yarg is volt. Állításaik alapján a terület felét kutatták át, és helyi kentaurokkal, szirénekkel, koboldokkal találkoztak A kentaurok a csillagokból és a szél fúvásából tudtak jósolni. A kentaurok vezetője akkor egy bizonyos Neatilos volt, aki megjósolta hogy Aerendyl egyesülni fog a közeljövőben, igaz nem tudta hogy ki álltal de valahogy mégis ismerős érzései voltak azzal a bizonyos személlyel kapcsolatban a látomásában. A Yargok helyeselték, hogy a Yhortaban van egy erről szóló prófécia, amely az egységes birodalomról ír.

Mityniában még egy különleges eset volt, ami elképesztő volt. Jonar a Felfedező írásai alapján, illetve több különböző írás szerint, a kutatók egyik csoportja (mert közben több részre váltak) találkozott egy ember családdal. Szimplán egy emberi család volt csak, akik hiányos öltözetben éltek. Mikor a csoport rájuk talált, egy apuka és az anyuka oroszlánná változott át, majd védeni kezdte a többi családot, akik nyomban más-más állattá változtak át. Az egyikük ló lett, a másik gepárd vagy éppen sólyom. Később lenyugodtak a kedélyek, miután a felfedező és csoportja békés szándékukat fejezték ki. Jonar kérdéseket tett föl, hogy ők mégis kik vagy micsodák pontosan, hiszen félig emberek, félig állatok voltak, de mégsem úgy ahogy a kentaur faj. Nem volt nevük, de a Mityniában élők csak ruhendarionoknak nevezték őket, ami annyit jelentett hogy a fajuk királyai, gúnyolódva azon hogy nem uralnak semmit igazán, csak önmagukat.

Jonar igen közel került hozzájuk, és nagyon sok időt töltött el velük. Egy idő után, eszébe jutott a Yhortaban lévő jövendölések, de az őt kísérő Yarg állította, hogy mivel nem nemesi származásúak, ezért nem ők azok, akikről szó van. Jonar ekkor eldöntötte, hogy a vallásban is kutatni fog, melyet általában tiltottak a Yargi rendek, de tántoríthatatlan volt ebben is.

Jonar és a kutatócsoportja visszamentek Aerendylbe, de megígérte a Ruhendarionoknak hogy visszajön még, hogy tovább kutasson. Jonar a Felfedező visszatérése után súlyos beteg lett, és nem ment vissza Mityniaba.

Nemsokkal utána a Ruhendarionok egyik törzse úgy döntött, hogy maguk indulnak el Aerendylbe, és megkeresik a Felfedezőt. Emberi formában érkezte Aerendyl földjére R.e.100-ban. Közben megtudták hogy Deragor városának ura, ugyanis ő a Gunreas-ház feje. Hónapokig utaztak, majd elérték az easgardi Deragort.

A Felfedező nem hitte el hogy eljöttek. De csalódott amikor látta hogy csak az egyik család jött el. A Ruhendarionoknak van egy titkos erejük, (azon kívül hogy átváltoznak más állattá) méghozzá az hogy meg tudnak bármilyen betegséget gyógyítani egy olyan személyen, aki nem Ruhendarion, de szeretik azt a személyt (ennek áldozata az, hogy a vért adó élete rövidül, aki meg megkapja a vért, annak hosszabb lesz). Ehhez Jonarnak meg kellet innia az egyikük vérét, majd két napra rá teljes erőben volt, és meggyógyult. Hálájának jeléül befogadta őket a várába, és együtt éltek. Jonar a családjának utolsó sarja volt, és nélkül maradt. Évek óta próbál méltó utódot keresni, de igazából egy igaz barátja sem volt, ugyanis sokak szerint túl mélyre ment a kutatásaival, és megszállotja lett annak.

Jonar szolgálói nem tudták hogyan nevezzék az új családot, majd a Felfedező nevet adott mindegyiküknek. A család feje a Ranhel Ruhendarion nevet kapta, mivel Jonar apját is úgy hívták. Majd később a Felfedező bíztatta hogy válasszanak nevet, és ha akarnak család nevet is az emberek hagyományai szerint. Ranhel úgy döntött hogy megtartják a Ruhendarion családi nevet, hogy ne felejtsék el honnan jöttek.

Jonar és Ranhel a legjobb barátok lettek. Ahogy telt az idő, Jonar úgy döntött hogy vagyonát, címeit és birtokát a Ruhendarionokra akarja hagyni halála után. Ranhel nem akarta elfogadni, ugyanis nem értett az aerendyli politikához, és még új volt az országban. Jonar mondta neki hogy Ranhel fia, Ranhar már képzett lesz rá, ugyanis amióta ide jöttek, kiskorától kezdve tanulta a szokásokat, kultúrát és a történelmet. Deragor Ura meg volt győződve egy idő után, hogy Thorian a Jövendölő írásai a Yhortaban róluk szól. Ennek érdekében is sokszor hajózott el Easgard királyi fővárosába, Philorysba, hogy IX. Arthur Parelsy easgardi királlyal meg tudja vitatni az örökléséről szóló megegyezéseket. A törvény szerint egy nemes főúr bárkit kinevezhet örökösének, nem mint a köznemesi vagy annál lejjeb lévő rétegnél, ahol utód nélkül a királyra száll a birtok és annak címei is. Így hát a Ruhendarionok Deragor örökösei lettek.

Ranhel Ruhendarion i.e.75-ben hírtelen ágynak esett, és rövid szenvedés után meghalt. Jonar nehezen fogadta el halálát, és nem értette mi okozhatt ezt a hírtelen halált, míg Ranhar el nem magyarázta neki hogy 25 évvel ezelőtt, amikor apja a vérét adta neki, az ő élete legalább annyival rövidült, amennyivel az ővé hosszabbodott. Jonar ezt nem tudta elfogadni, és élete végéig magát okolta Ranhel halála miatt.

Jonar a Felfedező úgy vigyázott Ranharra és testvéreire mint ha a saját gyermekei lettek volna, majd kinevezte Ranhart Deragor örökösének. Ranhar egy bölcs, erős és megfontolt fiatal férfivá érett, akire szívesen hagyta a Felfedező mindenét.

R.e.60-ban a Felfedező közel 80 évesen halt meg, majd a Ruhendarion-ház megalakult és Deragor uraiként uralkodtak az észak easgardi félszigetén.