recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Henrietta Yates-Booth

**Henrietta Strudwick Yates-Booth** (født **Chesterfield**) (født: Imperiets 135. år) var en avalonsk hertuginne av Payne, tidligere fyrstinne av Hrodpreht, Cadwallader. Det var gjennom hertug Percy III at hun ble hertuginne av Payne, et ekteskap som resulterte i døtrene og sønnen Caitlin, Caroline og Chester. Hun er en slektning av Caroline Gumarich, som hun oppkalte sitt andre barn etter. Da ektemannen hennes ble henrettet, måtte hun og ungene leve resten av livet på flukt – av frykt for å bli tatt av Petronius' styrker. Familien prøvde å gi dem en hånd, men Henrietta ønsket ikke å utsette dem for fare.

Henrietta er datteren av Lennard og Angelina Chesterfield, og den eldre søsteren til Albertine, Suffix, Druzella og Penelope Chesterfield. I en alder av 21 døde foreldrene, og Henrietta ble – med hjelp av tanten Dolores – drevet i å forvalte Hrodpreht. Henriettas andre tante, Agnes, var imidlertid sint for at Henrietta favoriserte Dolores – især da Agnes selv var i økonomisk krise. Hun avla derfor Henrietta flere besøk og leve et luksuriøst liv på niesens regning. Da Dolores døde, gjennomskuet Henrietta Agnes som den spyttslikkeren hun var – og bannlyste henne fra å vise seg hos Chesterfield-ene igjen.

I sin posisjon som fyrstinne, hadde hun en viss politisk innflytelse, og onkel Holden var mer enn glad å hjelpe henne med å orientere seg i den politiske verden. Hun fikk blant annet kjennskap til den politiske tilstanden mellom Cadwallader og enkelte herskere i Soleil. Mange av dem var på utkikk etter et godt parti for å utforske Avalon. Det var en skikk å ta inn en au pair fra et soleilsk adelshus om man ønsket å oppnå kontakt med noen. Henrietta og Holden tok opp kontakten med vicomte Biblin, og hun tok inn Louis le Paon – en tjener av vicomten. Etter å ha hatt le Paon hos seg i fire år, dro han tilbake til Soleil. Henrietta og vicomten ble presentert for hverandre, og det utviklet seg romantisk forhold – som endte brått da vicomten ble ektet til Hélouïse Hugo.

Etter å ha vært i besittelsen av rollen som fyrstinne av Hrodpreht i 7 år, ble hun kjent med adelsmannen Percy Yates-Booth III. På råd av onkelen sin, Holden, burde ikke Henrietta blande seg borti ham. Advarslene var allikevel tomme for Henrietta, og hun ble snart Percys hustru. Holden var sterkt misfornøyd, og han fikk satt en advokat som tvang Henrietta til å abdisere vedrørende sin posisjon som fyrstinne. Istedenfor overtok Henriettas søster, Albertine, rollen.

Henrietta var uvitende om Percys bånd til Føniksordenen, men da hun leste om hans henrettelse i *The Daylight* bestemte hun seg for å forlate Payne. Det var bare et spørsmål om tid før visekonge Petronius fikk snust seg frem til henne og barna hennes. Så, for å beskytte seg selv og dem, snek hun seg ut av Yates-Booth Hall og dro til Soleil – hvor hun bodde sammen med nå grev Biblin. Hugo var avgått ved døden, og Biblin kunne derfor tilby Henrietta og ungene hennes en trygg havn.
Huset Chesterfield

**Huset Chesterfield** er et adelshus som har vært utryddet siden 2842, Andre Æra, men kom til live igjen da Léopold II av Tussarix overtok Avalon ved inngangen til Tredje Æra. Husets nye "grunnlegger" ble på denne måten Theodora Francis, men var i utgangspunktet grunnlagt av Petronius Chesterfield.
Henrietta Ewald

**Henrietta Ewald** (488 – 514) var en avalonsk prinsesse av Flynn. Hun var den femte datteren av kong Farvaldr II og dronning Juliana I av Flynn, og dermed også søsteren til Theodora, Juliana Theodora, Catherine og Anne-Vallery Ewald.

Som femte barnet og en kvinne, hadde Henrietta fra liten til ingen sjanse å kapre tronen. Foreldrene hennes prøvde å lage en sønn, men det ble bare døtre – og Henrietta resultatet av nok en jente. Derfor, da faren vedtok i 512 – med innflytelse fra den tjuetre år gamle May Leutguard II – at kvinner kunne arve både kongelige og adelige seter, handlet Henriettas eldstesøster. Søstrene ble enige om å igangsette en konspirasjon for å overta tronen, og regjere over Flynn i et samkongedømme. Catherine var lederen deres, da hun var eldst, og fikk kontaktet en snikmorder ved navn Ira Colton for å utføre mordet på de to eldre søstrene deres.

Theodora og Juliana avslørte i mellomtiden konspirasjonen, og akkurat som sine forfedre Felix og Elena Ewald, ble Henrietta og de andre søstrene tilkalt til Villa Ewald av faren. Han hadde tredoblet det Ewald-søstrene betalte Ira, og fikk dem fanget. Ira brakte konspiratør-søstrene til hovedstaden, hvor de alle ble brent på bål – på ordre av Theodora og Juliana, hvilket ga dem tilnavnet Blodsild-søstrene.
Huset Kontrovers

**Huset Kontrovers** var det regjerende keiserhuset av Tussarix fra 3707, A.Æ. til de ble felt i Imperiets 185. år, T.Æ. av den nye regjeringen. Det kom først til makten da Ludovic Kontrovers arvet tronen etter at det forrige keiserhuset ble veltet og avsatt av riksforstander Michaud – og dennes eldste sønn og hans administrasjon ikke tilfredsstilte hoffet. De forrige medlemmene var alle døde eller gifte med andre høystilte over havet, og Regnbuens Bord gikk derfor inn for å finne mulige arvinger; huset Kontrovers ble svaret.

Da Ludovic den ærlige kom på tronen, var det som en 16 år gammel gutt, og derfor fungerte hans mor, Cornelia-Friederike, som regent fram til sønnen fylte 20 år, og var lovlig sett klar for å overta tronen – og Madeleine til å bli keiserlig gemalinne. Før sønnen kom på tronen, sørget Cornelia-Friederike for at Tussarix skulle spre sin innflytelse ytterligere. Derfor ble hans tre yngre søsken – Marie-Thérèse, Victorine, Maximilien – trolovet bort til utenlandske prinser og prinsesser, og ga Cornelia-Friederike muligheten til å opprette kontakter for fremtiden. Da Ludovic kom på tronen, regjerte han og moren nesten som ett individ, og fikk stiftet Imperiet bare ett år etter kroningen.
Lisière Polystryène-Pimpodan

**Lisière Polystryène-Pimpodan** var mor til til Quentin og Auguste Pimpodan, samt to til ukjente døtre – hvorav hun hadde fått alle med sin husbond Grimaud. Lisère var bestemor til Olivier, Pierre, Émilie og Yann Pimpodan.

Lisères to kjente sønner, Auguste og Quentin, hadde fulgt familietradisjonen og entret politikken og hæren. Quentin gjorde det temmelig dårlig, og svertet enda mer det allerede ødelagte renomméet til huset Pimpodan. Auguste var ikke noe bedre, da han var en bifili politiker som arrangerte seksualiserte fester – hvor han hadde samleie med menn og kvinner. Hadde det bare vært kvinner, hadde det vært én ting – mange gikk til prostituere, men dette var verre. Senere ble også Auguste smittet av syfilis. Den første perioden gikk det greit, men da sykdommen kom tilbake med full styrke var det lite doktorer kunne gjøre. De prøvde blodsugende igler, kjemiske oljer og mer til. Ingenting nyttet, og syfilisen gikk snart til angrep på nervesystemet hans. Da Auguste ikke kunne gjøre annet enn å ligge i sengen, valgte Grimaud å gjøre en slutt på lidelsene – og skammen. Dette var blitt arrangert av Lisère.

Grimaud døde kort tid etter Augustes bortgang, og Lisère fulgte snart etter. Dermed ble Quentin den neste forvalteren av Nortier.

 File:Pimpodan familietre.png
Huset Bernajou

**Huset Bernajou** var et lavtstående adelig hus i Podarix som allikevel klarte å karre seg til makten da dets herre ble et medlem av Kanselliet – men grunnen til dette var at den kommende rikskanslerens tremenning hadde falt for Édmound Bernajou. Etter å ha stemt imot et forslag fra Rikskansler Thérèse, ble denne fjernet – og under en senere bankett ble resten av familien myrdet, sammen med huset Pimpodan.

## ***Medlemmer***

Siste medlemmer av huset Bernajou

1. Théodore Bernajou
2. Madeleine Ossau-Bernajou (hans kone)
3. Édmound Bernajou (deres sønn)
4. Paulette Bernajou (deres datter)
	* Philomène Bernajou (deres niese)
5. Georges-Peau Le Escroc (Édmounds husbond)
Hrondias

**Hrondias** er et avalonsk ridderskap som er lokalisert i dagens Leonidas, Olwyn-upon-Wave. Lensherrene av dette landområdet bærer tittelen: ridder av Hrondias. Adelsklanen Fachtna er familien som er kjent for å styre området, men mistet kontrollen over det etter Colton-konspirasjonen, og ligger under klanen Katona.

Som et ridderskap, er ikke Hrondias stort, og det livnærer seg hovedsakelig på gårdsdrift. Lokale gårder tjener ridderen av Hrondias, som administrerer ridderskapets økonomi og holdninger til andre riddere og sine egne lensherrer. Til gjengjeld gir ridderen bøndene beskyttelse i borgen sin om en trussel er nært forestående.
Invasjonen av Praxerriket

### Resultat

Tussarix overtok flere øyer i Mortehavet, og fikk monopol på handel i Mortehavet
Tusarske adelsfamilier etablerte seg over Mortøyene

**Invasjonen av Praxia** var en militærkampanje ledet av huset Qancey mot høvdingdømmet Praxia. Invasjonen ble igangsatt da keiserhuset utstedte en bulle som skulle få menn og kvinner til å verve seg til hæren og "kjempe for å redde en vaklende nasjon". Keiserhuset brukte propagandaen for å fremstille sin makt som vaklevoren etter at Édmound I, Anne, Magdaleine og Antoinette hadde ledet nasjonen. I realiteten var dette et dekke for å invadere en øygruppe Evynne Méricourt hadde oppdaget etter å ha unnsluppet fangenskap i Le-Pied-Royal.

En lang konflikt hvor Tussarix underkastet seg øy etter øy som ikke var forberedt på konflikt mot en så teknologisk avansert stat som Tussarix, ble etterfulgt av små opprør som måtte kveles av visekongen av Jipsir og de tusarske adelsfamiliene som hadde sine baser på Jipsir.

## ***Bakgrunn***

Da den podar-tusarske grenen av huset Qancey inntok Tussarix, møtte de motstand fra flere adelsfamilier, som mente Viesaine Qancey var blitt sendt i eksil på et godt grunnlag. Hatet mot familien var sterkt i flere år fram til Evynne Méricourt kom på banen, og snakket keiserhuset midt imot. Hun kalte dem for "ikke legitime etterkommere av den sanne monark", og ble satt i arrest i La Fortresse. Hun klarte å unnslippe med hjelp av en gjeng tilhengere av hennes lille kult. Keiseren fikk fanget dem igjen ganske raskt, og hadde planer om å henrette dem. For imidlertid å opprettholde bildet av at han ikke var tilhenger av blodsutgytelse, fikk han Evynne og banden hennes sendt i eksil.

Hun ble sendt til Lulan for å mønstre på *La Impératrice* og bli sendt til Le-Pied-Royal, men tok over skipet og vendte blikket sørover. Hun landet i det framtidige Darukus, og ble tatt imot av Hrodohaidis Raptis – høvdingen på Jipsir. Høvdingen og flyktningene kommuniserte gjennom tegnspråk og gester, og de ble enige om at flyktningene kunne bli der for en stund – men ikke for lenge heller.

Da Evynne forlot Raptis' rike, returnerte hun til havnebyen Louise. Hun dro innover i keiserriket Tussarix sammen, og endte snart opp i hovedstaden. Hun og de andre lovbryterne ble likevel fort arrestert igjen da de ankom. Etter å ha fortalt domstolen om hva hun hadde sett og opplevd, ble hun satt til å lede en ekspedisjon til Det praxiske riket.
Lizzie Butt

## Elizabeth Butt

**Elizabeth "Lizzie" Butt** var en avalonsk kremmer som tjente Imperiet ved å gi dem ammunisjon og varer til lange krigskampanjer.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Lizzie var født av alminnelige borgere i byen Duchy, men fikk seg en god utdannelse. Dette førte til at hun fort utkonkurrerte de andre elevene, og lærerne skjønte fort hvem de hadde med å gjøre: en kremmer i blomst. Lizzies barn- og ungdomstid forsvant fort, og hun ble snart en dyktig kvinne innenfor handel.

### **Lady Mindy-Sacheverell**

På et tidspunkt ble Lizzie kjent med lady Mindy-Sacheverell. Det tok ikke lang tid før hun innså at hun elsket ladyen, og ønsket å tilbringe hvert våkne øyeblikk med henne. Da invasjonen av Pan-Taka sto for døren, kontaktet Lizzie kvinnen og de ble enige om å møtes i Duchys bad. Ikke lenge etter tilbrakte Lizzie og lady Mindy-Sacheverell dagene med å bli massert, oppholde seg i badstuer, for så å være alene i de private badene. Lizzie visste allikevel om trippel-livet grevinnen levde: hun var sammen med Lizzie om dagen, var sammen med Ellanher Gumarich om natten, og var sammen med Wilbur Sacheverell når han var hjemme.

Uvitende om kosekvensene, fortsatte Lizzie forholdet sitt med grevinnen. På et tidspunkt ble Lizzie allikevel kjent med grevinnens elsker nummer to: Ellanher. Da de ble oppmerksomme på hverandre, bestemte de seg for se hva grevinnen fikk fra den andre. Etter å ha undersøkt hver kvadratcentimeter av kroppene deres, inviterte Lizzie og Ellanher grevinnen til en trekant.

### **Død**

En gang var Cassidys elskere uforsiktige. Lizzie hadde skrevet et brev til Cassidy en vinter, hvor det sto at hun hadde tenkt å dra til Underverdenen for å bo sammen med en tante – og Ellanher skulle bli med henne. Wilbur så dette, og det tok ikke lang tid før han – ved hjelp av tjenerne – skjønte hvordan det hang sammen. Det tok heller ikke lang tid før han fikk henrettet Lizzie og Ellanher på bål. Den som bar fakkelen var Cassidy – på ordre av Wilbur, med en kniv mot strupen hennes.

Da henrettelsen var utført, ble Cassidy sperret inne i et fangehull som Wilbur hadde fått laget. Kun han hadde nøkkel til porten, og ingen fikk møte Cassidy uten hans tillatelse.

## ***Trivia***

1. *Lizzie* er en kortform for *Elizabeth*, som betyr "Gud er fullkommen" eller "hun som ærer Gud"
2. *Butt* er det engelske ordet for *rumpe*.
	* Dette er en referanse til Lizzies løssluppenhet
Jean-Andrés LaChorale

**Jean-Andrés LaChorale** var en tussarixisk fyrste av Rife, og var en høyt akseptert adelsmann blant den øvrige sosieteten i Tussarix. Han ble allikevel foraktet av menn og kvinner som ikke hadde noen intensjoner om å miste sine privilegier. Jean-Andrés var av den oppfatningen at makten skulle ligge like mye hos folket som hos adelen. Dette var årsaken til at han ble rekruttert inn i Føniksordenen.

På et tidspunkt blir han bragt til Le Ryxân, hvor han ble stilt for retten for å ha forgrepet seg på en av keiserinnens kammerpiker. Dette var imidlertid bare et skuespill for offentligheten: kammerpiken hadde korrespondanse som ville være skadelig for fyrsten, hans familie og hans medsammensvorne. Han oppsøkte henne i Le Ryxân og tok denne korrespondansen fra henne med makt. Dette førte til at kammerpiken anmeldte fyrsten, og han ble arrestert.

Jean-Andrés ble henrettet på Rettsplassen i 180, T.Æ.. Etter hans død ble Jean-Andrés' familie bragt til Le Ryxân. Her ble de forhørt av mademoiselle Basque, og senere overbragt til La Bourreau.
Megan Yates-Booth

**Megan Yates-Booth** var en avalonsk visehertuginne og nonne. Hun hadde viet sitt liv til å tjene Pandora. I klosteret steg hun fort i gradene, og ble snart holderen av tittelen *yppersteprest*, som ga henne muligheten til å bedrive litt handel i sognets navn.

Megan var søster til Percy I, Melvin II, Agnes og Jolyon Yates-Booth.

## ***Trivia***

1. Megan er den eneste som ikke har et mellomnavn
Melvin Yates-Booth II

**Melvin Richard Reginald Yates-Booth II** var en avalonsk visehertug av Payne, samt en aktiv nudist. Han var bror til Percy I, Megan, Agnes og Jolyon Yates-Booth. Melvin hadde fått navnet sitt etter faren: Melvin I. Melvin var dessuten en prest som hadde viet livet sitt til Gaia, og hennes lære.

Melvins tolkning av denne læren gikk allikevel over store grenser, og han etablerte *Innhøstningens trosfeller* som vekket stor oppsikt blant borgerskapet og de lavere stilte menn og kvinner: klubben var et møtested hvor personer av begge kjønn møtte opp for å diskutere naturmessige spørsmål – hva som kunne gjøres for å forbedre Senatets syn på naturen, det å verdsatte den bedre. Dette var ikke dårlig tenkt, hadde det ikke vært for at de gjorde dette nakne. Melvin mente at for å være i kontakt med naturen bedre, måtte man glemme alt som bandt dem til de normale menneskene.

Melvin ble arrestert for blotting, sammen med en rekke andre trosfeller, deriblant Anton Stronghold, Sylvester Blooming, Eryka Boyde og Penelope Jennings. Melvin ble lyst i bann av klosteret sitt, og nonnene og prestene viste ham bort den kommende gangen han møtte opp. Melvin og hans trosfeller ble løslatt på grunn av god oppførsel; så etter å ha blitt sviktet av klosteret bestemte de seg for å dra ut i skogen og skape sitt eget samfunn: de ønsket å bli ett med naturen, og gikk nakne rundt året rundt – selv da det var vinter.

Melvins skjebne er usikker, og om han fikk barn er også usikkert.
Monsieur de Mauve-Muguet

## Antoine Collot de

Mauve-Muguet

**Antoine Collot Fouquier-Tinville, marki de Mauve-Muguet** (alias **monsieur de Mauve-Muguet**) var en mann fra Coast i Tussarix, og var regnet som en mann av høy byrd. Han var keiserens droste, og var derfor mannen som sto nærmest til Fros. Fros' generaler lengtet etter å være like nær ham som Antoine, og Maximus le Bérnau sørget alltid for at Antoine var ute på oppdrag for nasjonen: på denne måten sto Regnbuens Råd nærmere sin monark. Først da revolusjonen brøt ut, nektet Fros Antoine å reise utenfor Tussarix.

Da monarkiet ble avsatt i Imperiets 184. år, ble Antoine og hans familie halshugget på Rettsplassen i Le Ryxân. Hans kone ble ikke vist den minste barmhjertighet, og ble henrettet sammen med hennes mann; deres sønn ble vist nåde, og ble oppdratt av en bondekone i Nivv – og ble kompensert av myndighetene.

## ***Biografi***

### **Tidlig alder**

Antoine de Mauve-Muguet stammet fra de rikere delene i Coast, Tussarix, og hadde et strålende renommé. Hans far, Xaviér, var keiserens droste, og moren, Marguerite, var en av fyrst de Coasts venninner – hun tjenestegjorde som finansier og skipsreder for huset de Coast.

Antoine levde et rikt og utsvevende liv. Som marki hadde han krav på mye land da foreldrene døde. Han hadde seks yngre søsken, men Antoine – lunefull som han var – sørget for at de ble ektet til noen fattige baroner eller baronesser. Han var bare 21 da han begynte å sende sine søsken rundt omkring i Tussarix, og han giftet seg med grevinne Aveline de Saint-Fardoix-de-Quertin i denne alderen.

Da foreldrene døde – den ene av store, verkende byller, den andre av kopper – overtok Antoine og Aveline ene og alene over godset og landområdene. Det hadde gått ti år siden de hadde giftet seg, og de hadde fått en sønn: Xaviér – oppkalt etter Antoines far.

### **Politisk fremgang**

Som nære kontakter av monarken, flyttet Antoine snart til hovedstaden. Hans kone, Aveline ble igjen i Mauve-Muguet sammen med sin sønn for å administrere området. Hun hadde heller ikke noen anliggender med keiseren, og holdt seg derfor langt borte fra Le Ryxân. I hovedstaden fikk Antoine utdelt en liten stilling som representant for Utenriksdepartementet. Departementet lå i Versailles, Coast, og Antoine måtte derfor ikke resie langt hvis han ønsket å treffe sin kone og sønn igjen.

Som sekretær til Sophie-Hélène Capet, jobbet Antoine med å administrere Coasts handelsvirksomhet med utlandet. Han dro rundt sammen med henne til andre nasjoner, og sørget for å arrangere møter eller samle medlemmene i departementet. Han trivdes i denne stillingen, og i tillegg til at han fikk en inntekt fra landområdet hans, fikk han betalt av Utenriksdepartementet. Han, som alle de andre i departementet, fikk en rekke rikdommer som de kunne bruke på eiendommene deres.

## ***Trivia***

1. Antoines etternavn, Fouquier-Tinville, er hentet fra den revolusjonære Tinville.
2. Mauve-Muguet er fransk for "lilla"-"liljekonvall"
Léopold II av Tussarix

**Léopold Charlemagne Louis Kontrovers** (kronet **Léopold II av Tussarix**), kjent under tilnavnet **Léopold Erobreren** var keiseren av Tussarix som sørget for koloniseringen av Avalon i Oververdenen. Han var sønn av Hyanus I og Hélouïse II av Tussarix, som han begge fikk snikmyrdet for kronen – etter å ha systematisk drept søsknene sine.

Som keiser av Tussarix, var han også leder av Imperiet og Høyeste Råd. I denne posisjonen var han enevoldshersker av Tussarix, og *de facto* leder av Podarix og Jipsir. Han brukte denne makten til å iverksette flere planer for ekspansjon av riket og fornyelse av våpen; dette medførte til slutt åpningen av Charlotte Vadims hvelv fra tidlig Andre Æra, og funnet av hennes skrifter. Ved hjelp av disse, åpnet han en portal til Oververdenen, og åpnet dermed for hans tropper å invadere og overta Avalon.

Da Avalon var underkastet i Imperiets 6. år, styrte Léopold denne som sin private koloni, og slukte den for verdier og ressurser. Ved hans død, inngrep derfor det podarixiske Kanselliet for å hindre fallet av en fruktbar nasjon som Avalon. Den vordende keiseren ville ikke ha noe av det, og Kanselliet fikk ham myrdet for å bruke den mer politisk erfarne lillebroren. Med dette ble stillingen som visekonge av Avalon gjort uavhengig fra kongehuset, og ble dermed leddet mellom Tussarix og Avalon. Kongefamilien blir allikevel regnet som de virkelige herskerne av Avalon, da visekonge-tittelen bare er en formalitet for enkelthetens skyld i kontrollen av Avalon.

## ***Full tittel***

Hans fullstendige tittel etter overtakelse av Avalon var: *Léopold II, av Helios' nåde, keiser og enehersker av Tussarix og Avalon, erkehertug av Tuss, ledende medlem av Imperiet, Høyeste og Regnbuens Råd, regent av Podarix og Jipsir, et cetera, et cetera, et cetera.*

Som konge av Avalon, bar han i tillegg tittelen: *Konge av Avalon, erkehertug av Tittensor.*

## ***Biografi***

### **Temming**

* Mørke

Som kongelig, er det ikke bare et privilegium, men mer en selvfølge at monarkene er eksperter innen sitt felt av temming; de er tillatt å bruke kreftene sine slik det passer dem, men er dermed pliktet å delta i konflikter på land og vann – da de skal overgå alle forventinger. Dette oppnås ved å studere gamle tekster, hvilket Léopold oppnådde ved å finne Charlotte Vadims tekster.

## ***Trivia***

1. *Leopold* avledet fra de germanske elementene *leud* "folk" og *bald* "djerv".
2. *Charlemagne* kommer fra navnet på den franske kongen *Charles le Magne* "Karl den store"
3. *Louis* er den franske formen av *Ludwig*, som kommer fra det germanske *Chlodovech,* som er komponert med elementene *hlud* "berømt" and *wig* "krig, kamp".
4. *Kontrovers* er et norsk synonym for "strid, tvist, uenighet".
Hløkk

**Hølkk** var en halvgud som levde under Første Æra. Hun var skapt av Elementvokterne, med det formål å samle sjeler og bringe dem til Underverdenen. Hun tjente delvis under Persofene og Heidos, men hun mente at hennes lit lå hos broren og Vokterne.

I motsetning til andre halvguder som var blitt skapt av Vokterne, var Hløkk av den oppfatning at halvgudenes rolle var å holde orden på verden slik at menneskene kunne nyte den. Hennes bror var ikke av den oppfatningen, men hun var heller ikke i en posisjon å kunne forhandle.

## ***Biografi***

### **Skapelse**

Skapt for å virke som en innsamler av sjeler for Orcus, ble Hløkk laget ved hjelp av vind, mørke, et kjønnshår fra Gaia og spyttet til Mars. Disse ingrediensene ble lagt i en flamme skapt av Afrodite, sammen med et lårbein fra Fenrisulven. Da ribbeinet sprakk, steg Hløkk og Hermes ut. Hløkk og broren hadde knapt fått tid til å puste før Afrodite sendte dem avgårde i en meteoritt.

Mens meteoritten løste seg opp i atmosfæren, bit for bit, vokste Hølkk og Hermes fra spedbarn til voksne. Da nedslaget inntraff på et fjell, knuste den store steinmassen i flere biter. Krateret fjellet etterlot seg, ble snart gjort om til et tempel; steinene fløy opp i luften og skapte det.

### **Oppgaver**

Allerede skjenket med kunnskapene om sine oppgaver, utrustet Hermes seg med det han hadde fått bragt med seg, det samme gjorde Hløkk. Hermes' første oppgave var å drepe søsteren. Dette gjorde Hermes; deretter bragte han kroppen hennes til et kammer i tempelet som var fullt med en lysende, blå energi. Energien var lik en foss, bare at fossen vendte oppover. Hløkks kropp ble dermed fanget og svevde i fossen. Det tok ikke lang tid før sjelen hennes kom ut - fullt utrustet. Så lenge kroppen hennes var i fossen, og tempelet sto, ville sjelen vandre rundt på jorden.

Hermes' andre oppgave var å møte Persofene og Heidos. Da han gjorde dette, presenterte han dem for søsteren sin: Hløkk. Kvinnen var halvt synlig, halvt usynlig. Deres ordrer fra Vokterne var å tjene Heidos og Persofene på deres måter. Med sin hjelm og sandaler skulle Hermes dra mellom Over- og Underverdenen med beskjeder, og ta imot de døde; han kunne også opptre som spion ved å fly over skyene, bruke duene. En annen ting var at han var leddet mellom dem - Persofene og Heidos - og Vokterne. Da de to kongelige halvgudene spurte hva Hløkk skulle gjøre, svarte hun at hun skulle vandre over slagmarker og inn i hus for å samle sjelene i de døde kroppene. Hun ville bringe vasen sin til Krysningstreet og vanne det med sjelene hun hadde samlet; sjelene ville følge røttene til Underverdenen.

## ***Trivia***

1. Rimet i starten av artikkelen, indikerer på at om en er våken når Hløkk skal hente en sjel, kommer du med henne.
	* Lik hennes bror, har Hløkk et rim fra Pan-Taka
	* Rimet viser at innbyggerne i Pan-Taka tror på henne.
Iraus Lookred

**Iraus Lookred**, også kjent som **dr. Lookred**, var en avalonsk imperialistisk forsker og forfatter. Iraus var blitt hyret av Imperiets overhoder for å skape et kjemisk våpen som de kunne bruke mot fiendene sine. Forskningen gikk galt, og en epidemi brøt ut i det sørlige Avalon.

Iraus var født av middelklasseforeldre, og skaffet seg utdannelse i byen Osmosis. Han fikk toppkarakterer, og ble på et tidspunkt også lege i hæren. Som en del av feltsykepleien, dro Iraus ofte til Underverdenen for å hjelpe soldatene som kjempet mot Trippelalliansen. På et tidspunkt utga han en bok for skadede soldater. Boken fortalte hvordan soldater skulle hjelpe sine medmennesker under et slag. Snart ble innholdet pensum for hæren. Det var mens Iraus var i hæren at han ble lagt merke til. Han ble anbefalt for keiseren av Tussarix, og han hyret Iraus til å skape en bakterie som kunne ende krigen med Trippelalliansen.

Tilbake i Avalon, begynte Iraus med det hemmelige arbeidet sitt. Bakteriene skulle dannes i gassform, og på denne måten kunne den ramme større områder gjennom luft. Første steg var allikevel å få den i vannform. Når den var skapt i vann, ville det være enklere å gjøre den om til gass.

Da Iraus klarte å skape rødfargen i gassform, klarte han ikke å kontrollere den. Etter en test, var det noen molekyler som fant veien ut av laboratoriet. Det skulle ikke mer til: de satte seg på noen rotter, og rottene formerte seg i hopetall. Snart dukket det opp lette tilfeller, men etter kort tid var en tredjedel av innbyggerne smittet – etter enda kortere tid var 3/4 av dem smittet. Dødsraten steg, og snart var hele Osmosis smittet. Myndighetene innførte karantene, men det trengtes fremdeles mat. I et forsøk på å skjerme handelsreisende for sykdommen, valgte myndighetene en metode for bytting av varer: de reisende skulle plassere maten to hundre meter fra byportene, for så å gå to hundre meter lenger bort; innbyggere av Osmosis kom ut med betalingen, og tok varene inn i byen. Det var ingen smart løsning, for varene og pengene som kom fra Osmosis var også smittet – og på denne måten brakte handelsmennene med seg sykdommen over handelsveiene.

Da sykdommen ble bragt over flere kilometer, var det bare et tidsspørsmål før folk døde som fluer. Snøballen hadde begynt å rulle da Iraus først begynte med å forske rødfargen. I et forsøk på å temme innbyggerne av Osmosis, valgte myndighetene å ha en offentlig rettssak – som var bestemt på forhånd. Iraus' straff var å bli innestengt i et kammer og bli inhalert med giften i gassform: han skulle bli offer for den sykdommen han hadde skapt. Straffen var tilfredsstillende, men det var ikke nok. Folket ønsket mer, og på et tidspunkt angrep de aristokratenes hus: borgerne mente at de rike sto i ledtog med den ondsinnede forskeren.

## ***Trivia***

1. Iraus kan regnes som forbryter på grunn av uaktsomt drap på Avalons befolkning.
Juliana Theodora Gregorius

**Juliana Theodora Gregorius** (født **Ewald**) (480 – 566)var en avalonsk prinsesse av Flynn. Hun var den andre datteren av kong Farvaldr II og dronning Juliana I av Flynn, og dermed også søsteren til Theodora, Catherine, Anne-Vallery og Henrietta Ewald. Juliana og eldstesøsteren avdekket en konspirasjon sammensatt av de yngre søstrene sine, og brant dem på bål som straff. Dette gjorde at Juliana fikk tilnanvet **Juliana Brennemerke**, og søsteren fikk Theodora Pyroman; sammen var de kjent som **Blodsild-søstrene**. Juliana giftet seg med Cassius Gregorius i en alder av 35, og fikk fem barn med ham – hvorav bare sønnen Magnus overlevde barndommen.

Julianas søster hadde i teorien ikke krav på tronen fra fødselen av. Foreldrene prøvde desperat å komme med en mannlig arving, da det var blitt en tradisjon at prinsene ville bli de neste monarkene. Problemet ble allikevel løst av May Leutguard II. Den prekære saken om en sønn til tronen, var allmenn kjent blant både allmue og adel, og May foreslo for kongen at kvinner også kunne arve adelsseter – og kongen utvidet dette forslaget til at kvinner kunne fungere som arvinger til tronen. Dette sikret Theodora tronen når foreldrene døde, men økte samtidig trusselen for å bli felt av Julianas søstre.

Julianas yngre søstre var kjente som notoriske gribber når det gjaldt makt – bare hun selv så nytten i å holde Theodora på tronen, ettersom Juliana da kunne være sikker på å enten leve luksuriøst eller med en høytstående mann. Søstrene gikk inn i familiehistorien, og klekket ut en plan ved å bruke tankegangen til Felix og Elena Ewald. Hadde de allikevel studert den nøyere, ville de visst hvordan det endte med dem. Theodroa og Juliana avdekket komplottet og fikk søstrene brent på bål. Det var på dette viset at Juliana ble kjent med tilnavnet *Brennemerke*. Trass de nedsettende tilnavnene som søstrene tjente, ble de godt gifte: Theodora med den vordende Symeon II, og Juliana Theodora med Cassius Gregorius, greve av av Olwyn-upon-Streisand.

Cassius var Ewald-enes droste, og Juliana kjente ham godt. Hun visste at han kom til å ha mye å gjøre for dronningen, men Juliana ble opptatt med å oppdra ungene hun fikk med Cassius. Flere av ungene hennes døde mens de var små, og Juliana prøvde å finne trøst hos nonnene av St. Berenice – og til slutt fikk hun sønnen Magnus, som ville overleve barndommen.
Huset Westbow

**Huset Westbow** var et avalonsk adelshus som hadde en ukjent adelsposisjon. De hadde sitt opphav fra Flier Peninsula, og var aktive rundt regjeringstiden til Rixard VI og Eleonora III av Cadwallader.

## ***Merkbare medlemmer***

* Piers Westbow,
* Tasoula Westbow, introduserte kronprinsessen for sin vordende ektemann.
* Dorian Westbow, giftet til kongesetet av Cadwallader

## ***Trivia***

1. *Westbow* er kombinert med de engelske elementene *west* "vest" og *bow* "bue, spenne" eller "bukke, knele".
Grimaud Pimpodan

**Grimaud Henri Pimpodan** var far til Quentin og Auguste Pimpodan, samt to til ukjente døtre – hvorav han hadde fått alle med sin kone Lisière Polystryène-Pimpodan. Grimaud bestefar til Olivier, Pierre, Émilie og Yann Pimpodan.

Grimauds to kjente sønner, Auguste og Quentin, hadde fulgt familietradisjonen og entret politikken og hæren. Quentin gjorde det temmelig dårlig, og svertet enda mer det allerede ødelagte renomméet til huset Pimpodan. Auguste var ikke noe bedre, da han var en bifili politiker som arrangerte seksualiserte fester – hvor han hadde samleie med menn og kvinner. Hadde det bare vært kvinner, hadde det vært én ting – mange gikk til prostituere, men dette var verre. Senere ble også Auguste smittet av syfilis. Den første perioden gikk det greit, men da sykdommen kom tilbake med full styrke var det lite doktorer kunne gjøre. De prøvde blodsugende igler, kjemiske oljer og mer til. Ingenting nyttet, og syfilisen gikk snart til angrep på nervesystemet hans. Da Auguste ikke kunne gjøre annet enn å ligge i sengen, valgte Grimaud å gjøre en slutt på lidelsene – og skammen.

Grimaud døde kort tid etter Augustes bortgang, og det samme gjorde konen.
Le Ryxân

```
Le Ryxân er Tussarix' hovedstad

```

## ***Le Ryxâns oppbygning***

### **Bydeler**

Le Ryxân er hovedstaden i keiserdømmet Tussarix. Byen er delt inn i åtte bydeler:

* Saint-Jacques de la Cité
* Saint-Germain
* Saint-Jacques
* Saint-Nicaise
* Luxembourg
* Sudouvrage
* Saint-Décombres
* Bourgeoisie

Hver bydel symboliserer de forskjellige samfunnslagene i hovedstaden.

#### **Arbeiderdistrikt**

Bydelene Saint-Jacques, Saint-Germain, Saint-Décombres og Sudouvrage er arbeiderdistriktene, og ikke spesielt hyggelige å befinne seg i på nattestid. Hvert distrikt har laugsbrødre som har spesialisert seg innenfor diverse ferdigheter.

Saint-Nicaise er et middelklassestrøk, og her jobber laugsbrødre med det som for det meste aristokrater behøver og higer etter, til: maling, veving, klær og baking. Møllere holder til her for å ha kortest vei til bakerne, som kjøper mel av møllerne.

 Saint-Germain
 Saint-Décombres
 Saint-Nicaise
 Sudouvrage

#### **Aristokratdistrikt**

   Bydelene Luxembourg, Bourgeoisie og Saint-Jacques de la Cité er de bedrestilte strøkene av hovedstaden. I disse bydelene er det store hus og rike adelsmenn som bor. Adelen er den ledende makten i byen, og har virkninger på alle de andre bydelene.

Bydelen Saint-Nicaise er et middelklassestrøk som deler den rikeste bydelen (Saint-Jacques de la Cité) fra Bourgeoisie. I Saint-Nicaise finner man flere boliger for aristokratene, men disse er bare et skalkeskjul. Bak lukkede dører skjer det forhandlinger blant republikanere og imperialister, rett foran nesen på keiseren av Tussarix. Lederne i Industri-krigen holdt til under Robespierres regime fra Imperiets 185. år til Imperiets 188. år.

### **Landemerker**

* Champs-Mobile-Thierry, Saint-Jacques de la Cité
* Rettsplassen, Saint-Germain
* Hôtel de Fiubet, Saint-Décombres
* Vannmagasinet, Bourgeoisie
* Château de La noblesse, Bourgeoisie
* Nasjonalkonventet, Bourgeoisie
Meginrat Senocraties

**Meginrat Senocraties** (ca. 195 – 3. desember, 248) var en avalonsk fisker-ble-adelsmann fra Flynn. Han var ett av de første medlemmene av Rådet, en stilling som han hadde oppnådd ved å tjene Blodhjelmen. I sin posisjon var han kjent som "**Sverdfisken**"; tittelen skulle symbolisere hans fiskeforretning i Flynn by, og hvordan han drev fiskemarkedet i hovedstaden – samt hvordan han handlet i henhold til menn og kvinner som motsatte seg ham.
Ares

**Ares** er navnet på én av de fire Oldtidsgudene som levde i Første Æra. Han er sønn til titanen Hyanus, og er husbonden til sin egen søster – Morrígan – og faren til Åne. Ares er farfar til Aquila, og oldefar til Elementvokterne. Vokterne bekjempet ham i år null av Første Æra, og han delte skjebne med sin søster Minerva og ble til ett av Oververdenens kontinenter.

Ares regnes som den mest krigerske og voldelige av Oldtidsgudene, og sto også for død og bedervelse. I dag er Ares avbildet i templer som tilber de gamle gudene.

## ***Trivia***

1. Ares har navnet sitt etter den greske guden, som mange andre av gudene i *Elementene.*
2. Ares er egentlig ikke død, men ligger forseglet av dragen Salipho – og kan dermed ikke våkne og hevne seg på oldebarna som bandt ham.
Le Bernajou Compagnie

**Handelskompaniet Bernajou** (fransk: **Le Bernajou Compagnie**) var et handelskompani ledet av den podarixiske baronessen Paulette Bernajou. Kompaniet var fullt til randen av verdier og transaksjoner. Intet kompani var utenfor dets rekkevidde.

Med døden av Paulette og hennes familie, ble transaksjonene overført til hennes velgjørere: menigheten i Saint-Cercle. Juliette Vallon – og senere søster Christelle – ble eierne frem til deres "datter" Philomène var gammel nok. Inntil da tjente kompaniet som kirkens misjonsvåpen. De kunne nå reise over store avstander og omvende personer til deres tro. For å gjøre dette, sendte Juliette søster Dianne til Asqui-Seine for å administrere dets økonomi og betjene som dets direktør.

Etter beleiringen av Asqui-Seine, ble organisasjonen overbragt til Podarix' Kardinalbord.
Huset Gregorius

**Huset Gregorius** var, på lik linje med huset Torn, ett av de mest innflytelsesrike adelshusene i sin samtid. Medlemmene var ikke annet enkle riddere, men de hadde kjempet seg veien fra enkle kår til stillingen som monarkens droste: hans stedfortreder og høyre hånd, og dermed også Rådets mest fryktede skikkelse.
Guvernør av Flynn

**Guvernør av Flynn** er en adelstittel båret av den sittende hertugens gemal.

Da den ble først etablert i overgangen fra Første til Andre Æra, fungerte den som lederen av nasjonen. Da Ásketill Ewald ekspanderte nasjonen, satte han søsteren Nerissa til å administrere setet – som ble myrdet av en attentatsmann sendt av Tasoula-Antoine. Dette førte til at lederen av Flynn ble en konge, og guvernør-tittelen ble båret av en slektning av den regjerende monarken.

Under huset Ewalds regjeringstid, fungerte setet som leddet mellom Rådet og monarken av Flynn.
Lucia Blosson

**Lucia Blosson** (født **Ayleein**) var en manipulerende kvinne fra Avalon som var mor til Anika, Ira og Magdalene Blosson – som hun hadde fått med sin tilbakestående ektemann Ogden, sr. Lucia og hennes foreldre forgudet Ira og Magdalene, ettersom de var født uten vind eller et annet element – men foraktet Anika. Ettersom Ogden var tilbakestående, ble han påvirket av Lucia til å hate Anika også. Lucia og Ogden mishandlet Anika for at hun viste kreftene sine for søstrene og venner. En dag sved Lucia av store deler av Anikas hud. På grunn av dette valgte datteren å gå med maske og hansker – og senere en muffe.
Magdaleine Poupart

**Magdaleine Mercédès Poupart** (født **Bertas**) var en podarixisk storfyrstinne, baronesse av Floyrac og en lesbisk nogaretsk bohem. Hun var datteren til Montague II og Anne-Thérèse Pompadur, og søsteren til blant annet Montague III, Léopold og fire andre ukjente søsken.

Som andre kongelige ekteskap, var hennes med Armand Poupart arrangert. Hun prøvde å få barn med ham, men uten resultater: for dette ble hun utstøtt av sosieteten i både hovedstaden, Saint-Étienne og kunstens by. Bestemt i å slå gjennom i Nogaret, grep Magdaleine en penn og ble en av Podarix' største diktere og forfattere. Hun er mest kjent for å ha skrevet bøkene *Bohemen i Nogaret*, *Stolthetens bakside*, *Kunstneren* og *Beltespennen og Dolken.*

Magdaleine ble gjennom sine kunstverk elskeren til bohemen Clementine Sidonè, hvilket førte til at hun ble hengt på Place des âmes mortes i kjølvannet av Nogaretprosessen.

Magdaleine ble født som det tredje barnet i huset Bertas, og var derfor en reserve for reserven av setet som Rikskansler av Podarix. Hun holdt derfor bare tittelen som storfrystinne, en tittel båret av alle arvinger til tronen i Podarix. Tittelen som baronesse av Floyrac fikk hun fra fødselen, for å hindre et opprør i baroniet på grunn av et attentat på baron Émile Monteferrat, og han hadde ingen arvinger.

## ***Full tittel***

Etter ekteskapet med Armand Poupart var hennes fullstendige tittel: *Storfyrstinne Magdaleine Mercédès Poupart av Podarix, grevinne av Gidonne, baronesse av Floyrac*.

## ***Trivia***

1. *Magdaleine*
2. *Mercédès*
3. *Poupart*
4. *Bertas*
Mademoiselle de République

***Mademoiselle de République*** er et maleri skapt av Rosetta Ingur. Bildet er en forevigelse av Tussarix' første kvinnelige pave: Camille Robespierre.

## ***Bakgrunn og beskrivelse***

### **Historie**

*Mademoiselle de République* ble malt på ordre av den eldste av Robespierre-søsknene: Maximilien. Mannen ønsket å eviggjøre sin elskede søster da hun ble gitt posisjonen som pave av Tussarix. Både Maximilien og Camille insistere Rosetta på å skape Camille som en borger-pave; med dette mente de at de ønsket å fremstille Camille som en del av folket, og ikke en åndelig figur. Istedenfor å male henne som en pave i rike omgivelser som skjulte hennes historie og person, ønsket begge søsknene å fremstille henne som en del av folket og de skrivekyndige: middel- og overklassen.

### **Symbolikk**

Med søsknenes ønske om å fremstille Camille på denne måten, valgte Rosetta å lage en stor okse tett på Camille, med hånden over den; dette skulle symbolisere majoriteten av folket, bøndene, som hun forbarmet seg over. I den ene hånden skulle hun holde en fyllepenn for å symbolisere at hun ønsket å gi dem kunnskaper som ville likestille dem med henne – noe hun ønsket å gjøre selv. For å fremheve dette budskapet ble Rosetta videre instruert til å male en hvit sirkel på oksens panne – et symbol på klarhet, kunnskap.

I Camilles andre hånd holder hun en tjukk notatbok. Denne er et symbol på adelens utallige transaksjoner, men at denne boken er mindre enn oksen er også for å illustrere at de alminnelige borgerne er det flere av enn de adelige. Enn videre kan det sees at boken holdes stramt og tett inntil kroppen hennes. Dette var et knep som ble tenkt ut for å symbolisere hvor hardt hun holdt om på de rike, at hun var strengere mot dem enn mot borgernes okse.

Camille ble kledd i en kjole som lignet den en prestefrue bruker – et virkemiddel Rosetta utførte for å likestille henne med alle geistlige. Selv om hun var pave, skulle hun ikke være noe mer annerledes.
Loci Ewald

**Loci Ewald** (267 – 325) var en avalonsk prinsesse av Flynn. Hun var datteren av Herleifr I og Eulalia II av Flynn, og dermed søsteren til Herleifr II, Keith I og tre ukjente Ewald-er. Hun hadde en affære med rådsmedlemmet Vragi Atheln, som hun fikk ett barn med. Da han kom i gifteklar alder, giftet hun ham med kammertjeneren Pilly. Senere fødte hun deres eneste ektefødtebarn: datteren Rhoda.

Kammerpiken Pilly var av vanlig stand, og ble ansatt ved hoffet pga. sin sjarm. Prinsessen uttrykte Pillys skjønnhet som dette: "Ingen kunster kan fange hennes skjønnhet, og å prøve vil være en skam for henne og kunstneren." (Det var allikevel mer sannsynlig at hun ikke ville sløse penger på å få henne tegnet eller malt.) Pilly kom til hoffet som ung jente, en gatepike. Hun visste ikke noe om seg selv eller hva hun het til etternavn. Pilly tjente under av Loci, og ble på denne måten kjent med hennes uekte sønn Aldhard. Pilly og Aldhard vokste opp sammen og giftet seg da de ble voksne. Kongen så på dette som en gyllen mulighet til å bli kvitt sitt uekte barnebarn, og sendte ham ut av hovedstaden for å tjene som guvernøren av en ny by. Loci skjenket dem et avsidesliggende myrområde, som senere ville bli kjent som Sævine – og la dermed indirekte mursteinen for adelshuset med samme navn.

Loci var på dette tidspunktet allerede skikkelig gift med Vragi, men hun var ikke lykkelig. Hun hadde flere elskere gjennom ekteskapet, hvilket sakte førte til at hun og ektemannen vokste fra hverandre. Dette endte til slutt i en skilsmisse da hun var 46, og hun sendte mannen sin for å tjene som munk i et avsidesliggende kloster. Hun forholdt seg heller til den dobbelt så yngre elskeren: Anso Loukianos. Han var en adels- og militærmann som kunne sikre henne øyne og ører på landet i riket. Allikevel fant Loci det ensomt, og brukte derfor vicomte Agi Torn som en nikkedukke i Rådet for å få greie på alt politisk spill som skjedde i rikets hjerte. Kjærligheten hennes for vicomten kunne allikevel ikke måles med den hun hadde for Anso, som hun i sin korrespondanse omtalte som "min løve, mitt lys, min rytter."
Louis-Michel Paton

**Louis-Michel Dominique Mendeley Paton** (Imperiets 108. år – Imperiets 165. år) var fetter av Thérèse Mendeley d'Elbée gjennom Madame Patons søster: Louise Mendeley. Paton var bror til Philippe, Françoise og Frosine Paton, og var sønn av Paulette og Jardin Paton. Han var forlovet med Belle Sacha, men gikk fra henne da han kunne gifte seg med kusinen Thérèse.

Forholdet med Thérèse ble ikke tatt godt imot av mødrene deres. Mens Paton skulle giftes til en diplomatsdatter, skulle kusinen hans giftes bort til en ni år eldre baron: Charles-Henri Patrice. Madame Mendeley mente at en baron med landsens erfaring, kunne utgjøre store ting på familiens marker. Thérèse var imot planen – og påsto at Paton kunne få til en like god jobb – men fant det best å lytte på moren sin. Hun sluttet allikevel aldri å elske fetteren sin, og de brevvekslet stadig vekk – med svært følsomme og intense innhold.

Som andre ulykkelige menn søkte Paton etter en elsker, og det gjorde han: Thérèse. Når Thérèse ikke trengte å opptre som grevinnen av Elbée på sammenkomster, guvernør av Lulan eller mor for sine to barn – Philippe-André og Xavier – dro hun til Versailles for å møte Paton. Paton selv bodde i Droumand, og derfor langt borte fra Tussarix' sosietet-hovedstad. I byen leide de et værelse på forskjellige hotell for hver gang de ankom. De gikk under falske navn, og tilbrakte flere romantiske helger og til og med uker i Versailles sammen med kusinen Thérèse. Dette gikk selvfølgelig ikke uten konsekvenser, og ved to anledninger dro hun til Jipsir for å føde to uekte barn: Auguste og Jacques – som ble tatt inn av Paton som hans protesjéer.

Etter flere års ekteskap med den motbydelige Charles-Henri, døde han av kjemikaliene i atelieret sitt. Thérèse gjorde et trekk – da begge foreldrene hennes nå også var døde – og fridde til Paton. I Thérèses siste syv år levde de sammen som mann og kone, og fikk datteren Angélique. Det ble naturligvis en skandale i Lulan, men det var en filleby som ingen brydde seg om – og da skandalen om Ville-Thérèse nådde byens ører, var Mendeley-enes fort glemt.
Griottier

Kaptein **Griottier**, også omtalt som ***Capitaine* Griottier**, var en zarsk kaptein på en foarysk slupp. Girottier var personen som bragte Marie-Agalé Foary og hennes venn Paul-Hugo fra Jutia til hovedstaden.

## ***Biografi***

Mest sannsynlig vokst opp i Foary var Griottier gift med en livegen bonde som tjente under huset Foary i Jutia. Griottier var likevel også en del av Le Magasin, et handelskompani med hovedkvarter i Armes – og grunnlagt av en Foary, men var nå eid av huset Poslain.

Som kaptein av en slupp, lagde Griottier på et tidspunkt en avtale med damen av Jutia: når hun ønsket frukter fra Armes-åkrene – som var langt borte, og svært dyre – skulle Griottier komme med dem. Til gjengeld skulle Foary-ene lette på presset som lå på Griottiers familie. Dette kom mest sannsynlig i størst grad fordi Poslain-ene ikke var like strenge med Foary-ene, og hadde et bedre handelsforhold med dem på 1300-tallet i Andre Æra.

Da Marie-Agalé i september 1327 A.Æ. ble sendt til Etiketteskolen i Le Ryxân av sin mor for å gjøre noe meningsfullt med livet sitt, var det Griottier som sto ansvarlig for at ferden. Først redd for å ta turen, ble Marie-Agalé beroliget da hun så Griottier, hvilket antyder at kapteinen gjerne besøkte eller møtte Foary-ene ofte i person. Marie-Agalés barndomsvenn, broder Marteau, var også tilstede.

Ferden fra Foary til Le Ryxân varte om lag én måned, og da de skilte lag i hovedstaden ga Girottier Marie-Agalé en klem og ønsket henne lykke til.

## ***Trivia***

1. *Griottier* er fransk for "morelltre".
2. Ettersom Griottier aldri omtales med et personlig pronomen, er det ukjent hvilket kjønn Griottier kan identifiseres som. Forfatter Tollef Jacobsen gjorde dette med vilje for å fremme en lite representert gruppe. Han valgte å gjøre Griottier til en karakter som kan tolkes som mann eller kvinne:
	* Som kvinne, er det ment som et nikk til kvinner i ofte mannsdominerte yrker.
	* Hvis leseren tolker Griottier som en mann, kan kapteinen karakteriseres som homofil.
3. Replikken sagt av Griottier er svært tvetydig, og kan bety flere ting:
	* Som en tredjestandsborger mener Griottier ikke at deres mening har noe å si for Marie-Agalé, som er av edel byrd og skal gjennom fullmakt ha siste ord i en disputt.
	* Ettersom Griottiers kjønn aldri er avslørt, kan utsagnet – hvis Griottier er en kvinne – tolkes som at det hun mener vil være av en subjektiv, snarere enn objektiv, oppfatning om situasjonen.
	* Hvis Griottier er en mann, kan han mene at han som mann ikke sitter inne med kunnskapene om hvordan en kvinne bør te seg.
Joëlle Gerard

**Joëlle Gerard** (født **Herbault**) (4051 – 4077) var en tussarixisk baronett av Buléchamps, og ble dame av Winoc gjennom ekteskapet sitt med Maximilien Gerard. De fikk to barn sammen, men begge døde som spedbarn. Da hun skulle føde deres tredje barn, døde hun i barselseng.

Ettersom Josëlle ikke fikk noen barn, gikk retten til setet som baron av Buléchamps videre til søsteren hvis broren hennes, Claude, døde uten å etterlate seg legitime arvinger.

En slik hendelse tok sted, da Joëlle døde ett år før faren sin, Gaston, og søsteren ble en potensiell arving – ettersom Claude aldri giftet seg i hans tjeneste som guvernør av Pelirius. Da han ble tvunget til å returnere til Tussarix i kjølvannet av attentatet på keiser Léopold I, brukte han den siste delen av livet til å prøve å bli guvernør av Le Ryxân – en stilling han levde og døde for.