Göde új tankja

**Göde új tankja** (англ. *Goede’s New Tank* - Новий танк Ґеде) — проєкт бойової машини угорського винахідника Ґабора Ґеде. Новий тип танка оснащений механізмами і обладнанням, що покращує бронезахист, вогневу міць і рухливість. Було подано патент, після чого ніяких робіт по танку більше не велося.

## Історія

Доктор Ґабор Ґеде (угор. *Gábor Göde*), житель Будапешта, Угорщина, 16 липня 2002 р. подав патентну заявку на "новий тип танка". У ньому Ґеде чітко зазначив, що, на його думку, танки *"продовжуватимуть діяти як важлива та незамінна частина сучасної війни"*. Але оскільки напрям розвитку транспортних засобів полягав у підвищенні продуктивності в усіх аспектах дизайну від мобільності до захисту, вага транспортних засобів швидко зростала.

Вага, за словами Ґеде, була найбільшим ворогом мобільності танка, зменшуючи його радіус дії та потребуючи більших двигунів, більшої кількості палива та використання більшої важкого бронювання тощо. Таким самим був розвиток "спеціальної" броні, такої як те, що він описав як "ослаблений уран, покритий сталлю", що вимагало нових технологічних інновацій.

Наступним питанням було збільшення об'єму. Зокрема, у міру того як бойові машини покращували захист, вогневу міць, а також боєприпаси для гармат, що займало більше місця всередині машини. Це означало збільшення внутрішнього об’єму, навколо якого необхідно встановлювати броню. Збільшення об’єму призвело б не тільки до збільшення ваги, через збільшення бронювання, але й до збільшення розмірів, що представляло б собою більшу ціль.

Рішення цієї проблеми Ґеде було багаторівневим. Насамперед постала проблема вогневої потужності, і замість того, щоб приймати на озброєння нову гармату більшого калібру, ракет чи щось більш звичайного, Ґеде натомість запропонував використовувати лазер. Прийняття високопотужного лазера потенційно (незважаючи на потребу в якомусь джерелі живлення) забезпечить бойову машину зброєю значно меншої ваги та без необхідності зберігання боєприпасів. Також це набагато безпечніша система озброєння для транспорту на відміну від звичайної гармати. Це, у свою чергу, означало, що можна було взяти на озброєння значно меншу башту. Ще одна примітка на користь лазерної опції для Ґеде полягала в тому, що вона дозволяла танку також вражати повітряні засоби противника.

Ґеде запропонував альтернативу "традиційній" броні. Його рішення включало сталь як частину композитного пакету, що складається з *"багатьох шарів... зовнішня сталева броньова пластина покрита вольфрамом або іншим подібним твердим металевим шаром або пластиною. Шляхом модифікації кристалічної структури сталевих броньових пластин і закріпленням багатошарових тонких пластин із сталевої броні можна створити міцнішу та стійкішу броню"*.

Ідеї ​​Ґеде щодо зменшення об’єму та ваги могли бути нетрадиційними, але його ескізи дизайну (комп’ютерні візуалізації), надані разом із його заявкою на патент, мали набагато більш "нормальний" вигляд танка, ніж можна було очікувати.

Не задовольнившись повним переосмисленням вогневої потужності та бронювання, Ґеде також пропонував значні покращення мобільності. Вага танків не дозволяла їм бути десантними. Тому новий вдосконалений танк Ґеде також вирішував цю очевидну проблему.

Серйозність даного танка дуже сумнівна. Теоретично, Ґеде міг використати свій проєкт, захищений патентом, щоб висунути певну претензію на будь-яку з тих систем, що використовується в його машині. Дуже малоймовірно, що більшість із запропонованого взагалі знайшло застосування, а деякі ідеї взагалі не були новими. Однак Ґеде був правий, коли мова зайшла про деякі ідеї стосовно безпілотних танків. Хоча існує велика ймовірність використання великої кількості безпілотних гусеничних транспортних засобів (озброєних чи ні), важко передбачити майбутнє, де його "ноги" коли-небудь знайдуть життєздатне застосування. Сьогодні д-р Ґеде є директором "Invention and Production 2011 Ltd." у Будапешті, Угорщина. Він має 20 патентів з винаходами на своє ім’я з 1988 р., починаючи від тих, що стосуються сонячної енергії, і закінчуючи сплячою системою запуску куль для запобігання викрадень.

## Конструкція

### Корпус і бронювання

Ґеде запропонував використовувати сталеву броню, виготовлену з кількох шарів різних типів сталей із більш твердим металом, таким як вольфрам, назовні. Він вважав, що ця схема броні підійде як для корпусу, так і для башти, і її товщина може змінюватися залежно від того, де саме на машині забезпечується захист як очевидний захід для зниження ваги.

Великі бічні екрани закривали борти танка поза гусеницями, забезпечуючи додатковий захист корпусу. Ґеде також запропонував протимінний захист для цього танка у вигляді системи виявлення мін у вигляді пневматичного або гідравлічного рухомого механізму, який простягається перед носовою частиною, оснащений дротяною рейкою, на якій встановлені детектори грунту, детектори вибухових речовин, електромагнітні датчики, також встановлено металошукачі та мікрохвильові приймачі.

Найближчим транспортним засобом до проєку Ґеде є, мабуть, БМП-1 совєтських часів, яка має кілька подібностей. Найочевиднішою з них є низька башта у формі усіченого конуса, розташована приблизно посередині корпусу. Корпус нового танка Ґеде був таким же низьким, але замість того, щоб бути більш прямокутною, як у БМП-1, він був більш вигнутим і характеризувався великими бічними екранами на всю довжину, що прикривали всю верхню частину гусениці.

Крім того, на відміну від БМП-1, конструкція Ґеде мала злегка вигнуту верхню частину корпусу, що створювало підняту центральну частину, на якій розташовувалася башта. У задній частині машини Ґеде також не було здвоєних дверей, як на БМП-1. Натомість цей танк мав добре заокруглену задню частину корпусу, а під нею — пару гвинтів для руху у воді.

Як ще одне часткове вирішення проблеми внутрішнього об’єму, Ґеде запропонував просто прибрати екіпаж. Танк буде керуватися дистанційно за допомогою "комп’ютера високої потужності", який передаватиме повідомлення на танк за допомогою мікрохвиль. Один "командир", який діє з невстановленої та ймовірно безпечної відстані, міг контролювати й керувати кількома такими танками одночасно.

### Озброєння

На танку замість гармати повинна була встановлюватися лазерна зброя. Лазер, який запропонував Ґеде, він описував як '"високопродуктивну лазерну гармату, яка здатна знищити броню традиційного танка, особливо шляхом пошкодження ствола та гусениці танка"*, щоб позбавити машину можливості вести бій або рухатися.*

У 2002 році не існувало жодної практичної лазерної зброї, здатної знищити броню танка, так само, як і для меншої мети — знищення мобільності танка. Тому незрозуміло, чи він просто припускав можливість використання лазера, чи мав на увазі щось інше. Однак він не просто припускав випадкову неневідому лазерну систему, а зазначив, що це мала бути система з *"попередніми підсилювачами"* та *"високопродуктивним генератором"*, з’єднаним із *"високопродуктивними батареями"*, які утворюють електроживлення для машини.

Окрім лазера, автор також пропонувалося прикріпити *"механізм утримання ракет"* до задньої частини танка. За потреби цю ракетну батарею, яка зберігається в танку, можна було розгорнути, відкривши задню частину машини. Ракети виштовхувалися назовні, а потім піднімалися у бойове положення. Також були згадані кути повороту цих ракет.

У башті проектувалися ще три системи озброєння, які доповнювали лазер. Два з них були кулемети калібру 12,7-мм і 7,62-мм. Третім був міномет, встановлений у верхній частині башти. Міномет керувався незвичайною рейковою системою, яка могла змінюватися за висотою і яка заряджалася автоматично, коли пускова планка поверталася, щоб втягнути задню частину всередину башти. На завершення озброєння, на бортах башти встановлювалося дві групи з трьох димових гранатометів.

### Двигун і трансмісія

Танк Ґеде повинен був оснащуватися потужним двигуном. У нього були батареї для лазера, і, ймовірно, їх можна було заряджати за допомогою динамо-машини від основного джерела живлення, якщо це необхідно. Ґеде запропонував нову силову установку для транспортного засобу, щоб забезпечити як рух, так і цю можливу роботу підзарядки. Він мав складатися з двигуна, що працює на водні.

Стиснення газоподібного водню в рідину дозволить створити компактне джерело живлення для двигуна, за допомогою якого хімічна реакція його спалювання виробляла достатню потужність для електродвигуна. Ґеде заявив, що причиною використання водневого двигуна є те, що *"...теплове випромінювання повністю відсутнє в цьому режимі руху"*, що ускладнює виявлення танка за допомогою тепловізора.

Це не зовсім правильно. Водневі двигуни все ж виробляють тепло, але в меншій кількості, ніж еквівалентний бензиновий або дизельний двигун внутрішнього згоряння. Це пов’язано з низькою температурою займання палива. Є деякі ключові недоліки прийняття цього типу двигуна, наприклад, відносно великий внутрішній об’єм машини, необхідний для його встановлення. Інше пояснення від Ґеде щодо його вибору водневої електростанції полягала в тому, що вона складатиметься з "метал-гібридного водневого резервуару, керамічних камер згоряння, однієї або кількох турбін, системи охолодження та коробки передач".

Якби водневий двигун був нежиттєздатним, Ґеде також припустив, що буде достатньо газової турбіни разом із необхідними технічними компонентами, необхідними для обох двигунів, а саме: гідродинамічний трансформатор крутного моменту, автоматична коробка передач, гідравлічне головне зчеплення, диференціал, та гідростатичне кермування.

### Додаткове обладнання

Танк Ґеде оснащувався великими повітряними кулями, які, імовірно, випадали зі спеціальних камер при їх відкритті. Потім ці повітряні кулі наповнювалися стисненим газом і прикріплювалися до нижньої частини корпусу, що могло забезпечити плавучість машини. Рух у воді забезпечувався парою вбудованих гвинтів у задній частині танка.

Можливості амфібії були аж ніяк не останньою з переваг мобільності, запропонованих Ґеде. Коли мова зайшла про долання перешкод, то машина Ґеде могла запропонувати потужності, які перевершують існуючі машини. Наприклад, танк Ґеде міг піднятися схилом під кутом більше 60º. Це відбувалося завдяки тому, що конструкція машини могла буксирувати себе вперед по схилу за допомогою сталевих канатів, прикріплених до наземних якорів, які випускалися ракетами спереду. Вісім таких наземних якорів з ракетним запуском були встановлені на передній частині танка двома рядами по чотири. Кожен набір можна запускати на задану відстань угору по схилу або, можливо, над м’яким або болотистим ґрунтом. Коли танк намотував трос, якір залишався на місці, і танк повз вперед. Потрапивши на місце, процес можна було повторювати стільки разів, скільки потрібно, щоб подолати широкі бар’єри або схили, які не під силу іншим танкам.

Існував ще один трюк запропонований Ґеде. Це також було пов’язано з перетином перешкод – гідравлічні опори. Сучасні танки, за словами Ґеде, обмежувалися перетинанням ровів шириною не більше 3,6 м і підйомом на сходинку не вище 1,5 м. Загалом, танки обходять такі проблеми за допомогою координації з інженерною технікою, створюючи мости, пандуси, прорізаючи проміжки, або засипанням фашин до канав тощо.

Ґеде не знадобилася жодна з цих речей для свого танка, оскільки завдяки телескопічним ніжкам він міг як підійматися, так і перетинати будь які бар’єри. Чотири такі ноги були передбачені під танком Ґеде: дві спереду та ще дві ззаду. Ці ноги не підходили ні для двоногого, ні для чотириногого руху, але фактично були ходулями, за допомогою яких танк міг підніматися або підтримувати себе.

Наприклад, наближаючись до стіни або високого насипу, танк, як правило, не зможе її перетнути без інженерно-технічної підтримки. З іншого боку, танк Ґеде міг наблизитися до берега, активувати електродвигуни та розгорнути передню пару гідравлічних (або пневматичних) телескопічних ніг, щоб підняти передню частину, а потім рухатися вперед до верхньої частини берега під кутом. Розгортання задньої пари ніг у цій точці тоді підняло б задню частину на той самий рівень, і тоді танк міг би продовжити рух вперед, ховаючи спочатку передні ноги, а потім і задні ноги.

Подібно до того, як ці ноги дозволять танку піднятися на берег, вони також дозволять йому перетнути широкий рів. За цієї обставини передні ноги будуть витягнуті в канаву з боку підходу, знаходячи точку біля основи протилежної стінки.

Коли він рухався вперед, ці ноги підтримували передню частину, а коли вона ставала підвішеною над ровом, задня пара розгорталася на дні під’їзної сторони канави. У результаті танк повністю підтримувався б у повітрі на чотирьох лапах, і шляхом поступового висування задніх і скорочення передніх ніг танк перетинає рів.

Така система ніг пропонувалася ще в 1915 р. полковником Кромптоном на борту трактора Bullock. Вони не спрацювали і ця ідея була відкинута. У 1935 р. Ніколас Штрауслер задумався над тим, щоб ноги на танку допомагали долати перешкоди. Ця ідея теж не знайшла успіху.

## Галерея

Батарея з 16 ракет, яку можна розгорнути зсередини задньої частини корпусу.Батарея з 16 ракет, яку можна розгорнути зсередини задньої частини корпусу.Витяжні засоби виявлення мін перед танком.Пара вбудованих гвинтів у задній частині танка.Просування водною перешкодою спираючись на повітряні кулі під танком.У воді показано, як конструкція Ґеде створює невелику мішень над ватерлінією.Танк Ґеде долає широку траншею, використовуючи чотири з восьми ракетних наземних якорів, випущених попереду.Перетинання широкого рову за допомогою висувних ніг та тросів.Перетинання широкого рову за допомогою висувних ніг та тросів.Перетинання широкого рову за допомогою висувних ніг та тросів.Перетинання широкого рову за допомогою висувних ніг та тросів.
## Джерела

* https://tanks-encyclopedia.com/modern/hungary/goedes-new-tank/