הטלויזיה

## עלילה

גור מקבל טלויזיה חדשה מאביו ואוח הורס אותה.

מספר סצנות: **1**.

זמן: **5:53** דקות.

פרופס: **טלפון, שרשרת, מיקרופון, מגבר רדיו, טלויזיה, דרבוקה, וספר טלפונים.**

### **מסך:**

(אוח, מחזיק שרשרת ביד, מציץ מדלת הקרבונקל החוצה, רואה את גור מתקרב ורץ אל הצד השני של הקרבונקל, מוכן להפעיל את המגבר, עם מיקרופון ביד)

**(גור נכנס)**

(אוח לוחץ מפעיל את המגבר, נשמעים צלילי מחיאות כפיים)

אוח: (פורש את ידיו לקבלת פנים) ערב טוב, וברוך הבא לתכניתנו "בטברנה עם אוח". (מוזיקה ים תיכונית) (רוקד עם הידיים באוויר) הופה... אהלה.. יאסו...

**(גור מחייך ומוחה כפיים)**

אוח: וואו..פו..פו..פו..פו..פו..פו..פו... (מחבק את גור ומסתכל למצלמה) כן, רבותיי וגבירותיי, שלום וברוכים הבאים. נמצא איתנו גור, ילד, אדם, איש רוח, וקרצייה. אבל לא רק הוא איתנו היום. (מסתובב למצלמה שנייה, **גור מנסה גם**) מיכל ינאי תספר על הפעם הראשונה שהיה לה כלב. (חוזר למצלמה) הזמרת ריטה תספר על הפעם הראשונה שהייתה לה צרבת. (מתכונן להסתובב למצלמה אחרת אבל נשאר באותה המצלמה, **גור מתבלבל**) וחיים רביבו יספר על הפעם הראשונה שהוא שיחק חממות בשכונה. גור, שב בבקשה. (מסמן עם היד אל עבר הספה)

גור: (רואה את הטלוויזיה שיושבת על השולחן) מה זה? (מצביע) אוח, אתה פתחת את הטלוויזיה החדשה שאבא שלי קנה לי. תודה!

אוח: אני מודה.. אני מודה לך שהסכמת להשתתף בתכניתי האהובה "בטברנה עם אוח". (מתחיל לרקוד, ואז עוצר בגלל גור)

גור: לא, לא, לא. אל תעשה לי פה שום "בטברנה". לך תעשה טברנה עם מוהר זלימוביץ'.

**גור ואוח:** אהההה... **(שרים בסגנון מזרחי, אוח מנגן בדרבוקה)** זלימוביץ' המכוערת, מי ייקח אותך לסרט? גם בלילה, גם ביום את נראית כמו גיהינום. (הקאה)

גור: הא..בה... (גור רוקד מוזר, ואוח מתופף)

אוח: (מניח את הדרבוקה) הופה! אני כבר רואה שנכנסת לקצב הכול כך מיוחד של התכנית שלנו, איזה יופי.

גור: אוח, וואו..וואו..וואו... אל תחשוב שזה שעשיתי אתך פה חפלה, אני כבר לא כועס. למה פתחת את הטלוויזיה!?

אוח: סבלנות, סבלנות, סבלנות.... בתור פיצוי, אני נותן לך להיות האורח המרכזי בתכנית שלי. שב, בבקשה. אתה תהיה המרואיין המרגש.

גור: בסדר. (יושב עם רגליים על הספה)

אוח: ובכן, ערב טוב לכם. נמצא איתנו כאן המרואיין המרגש שלנו, מר אברהם ריגושי. ערב טוב, לך.

גור: ערב טוב ומרגש.

אוח: ערב טוב. תוריד ת'רגליים.

גור: (מוריד) סליחה.

אוח: זה תכנית תרבותית פה, זה לא.. "עושים שוק". ובכן, מר אברהם ריגושי, בוא ספר לנו, מה מרגש אותך?

גור: אז, אה.. לכווץ פרפרים מאוד מרגש אותי...

אוח: או.קיי, תודה רבה, בהחלט מאוד מרגש. וגם....

גור: וגם, וגם לנדנד לחלזונות, מאוד מרגש אותי.

אוח: כן, כן, אני מבין, תודה רבה. ו.. (גיחוך) למרות שאני לא מבין מה כל כך מרגש בלנדנד **לחתולים** אבל לא משנה....

גור: לא חתולים, חלזונות. לחתולים אני רק מסרק את הנוצות, למרות שזה ריגוש אחר לגמרי אבל גם...

אוח: טוב, **טוב,** הבנו! תודה רבה. גור, אני מ..המראיין ואני מרגיש מתי ראיון מרגש **מפסיק** להיות מרגש.

גור: מה?

אוח: כן, ואני רק רוצה להגיד לך שאין לך **בכלל** מושג בטלוויזיה.

גור: רגע, רגע, רגע, רגע. מה זה? אתה תופס עליי פה טוסיקון? (קם מהספה)

אוח: גור, יאללה, די כבר. (קם) מרגע שנכנסת, אתה רק הורס לי את התכנית. די! (נותן לו מכה)

גור: אני לא הרסתי לך שום דבר...

אוח: (הולך מכות) אתה כן הרסת לי.. אתה כן הרסת...

גור: (דוחף את אוח אל הטלוויזיה) וווהו...

אוח: גור...

גור: אוי ואבוי. מה עשית לטלוויזיה החדשה שאבא שלי קנה לי? (לוחץ על כפתור ההפעלה) אתה הרסת לי ת'טלוויזיה החדשה שאבא קנה לי. אוי ואבוי, מה אני אעשה עכשיו!?

**(טלפון מצלצל)**

 גור: הלו?

**אבא:** שלום, גור, זה אבא.

גור: אהלן. אה.. מה שלומך, אבא? אנחנו בדיוק מסתכלים בטלוויזיה שקנית לי והיא בכלל לא מקולקלת. **(אוח מנסה לדפוק על הטלוויזיה)**

אבא: אז אני מבין שכבר הספקתם לקלקל ת'טלוויזיה.

גור: מה פתאום! (לוחץ על אוח כדי לסמן לו) אנחנו מסתכלים ב..בטלוויזיה על תכנית... על, על, על, על...

**אוח:** כיווץ פרפרים. (קול גבוהה) "הפרפרים הלא מכווזים שהגיעו בדרכם מאוסטרליה, מכווצים... הם ממשיכים ל..בדרכם, לאסיה... (ממשיך לדבר)

גור: אתה שומע אבא? אני אפילו יכול להגביר, אני יכול להגביר, להנמיך, לעשות מה שאני רוצה. הנה...

אוח: (קול נמוך וחזק) "פרפר מכווץ נפל לי על הראש, או! איזה כאבים, ממש כאבי תופת. איי! אח! אח! (ממשיך)

גור: אבא אני...

אוח: "ואללה, איזה כאבים!".... (ממשיך) "חבל על הזמן!"

גור: אני לא שו... הלו.. (צועק על אוח) **די!** מה זה, אני לא שומע.

**(אוח מפסיק וחוזר לבדוק את הטלוויזיה)**

גור: הלו?

**אבא:** כן.

גור: שלום, אבא, אז, אז, אז מה אתה אומר?

אוח: בסדר, בסדר הבנתי. אתה מצ'קלף עליי. אני מגיע עוד חצי שעה לבדוק את הנזק ולהטיל עונשים כבדים בהתאם. ביי.

גור: ביי. (מנתק) (הולך לכיוון הדלת) שלום.

אוח: לאן?

גור: להודו. תמסור ד"ש, היה נחמד, ביי. (מנסה לצאת)

אוח: חכה רגע, יש לי רעיון.

גור: כמה זה יעלה לי?

אוח: עזוב, למה לעשות מסחרה? נשב נדבר.

**(שניהם יושבים על הספה)**

גור: נו, אנחנו כבר יושבים ומדברים, מה?

אוח: את תיק האוכל של מלכת הכיתה טלי הוד, פלאס סנדוויץ' חצי אכול שלה. אני רוצה לספר שאני וטלי הוד אכלנו ביחד סנדוויץ'.

(לוחצים ידיים (צורה מיוחדת))

גור: סגרנו. מה הרעיון.

אוח: (עומד והולך בחדר, **גור מחכה אותו מאחוריו**) נצלצל למישהו שמבין בטלוויזיה, שיבוא לכאן לקרבונקל ויתקן לנו אותה. מי מבין בטלוויזיה?

גור: מי מבין בטלוויזיה? אהה!

**גור ואוח:** עודד מנשה!

אוח: קדימה, בוא נתקשר אליו.

גור: מה המספר?

אוח: (הולך לספר הטלפונים ליד המראה) בוא נראה מה המספר שלו, בספר טלפונים.... הנה, עודד מנשה. תחייג, 7 - 5...

גור: 7 - 5.

אוח: 7 - 5.

גור: 7 - 5.

אוח: 7 - 5.

גור: 7 - 5.

אוח: 7...

גור: 7 - 5.... (מחייג שוב) הלו, עודד?

**עודד מנשה:** שלום ילד חמוד, רוצה **פ**רס?

גור: (בוכה) התקלקלה לי הטלוויזיה.

עודד: או, זה באמת עצוב. אתה רוצה טיול בשמי הארץ, ע..ע..ע..ע..עם דנה דבורין בתור דיילת?

גור: בואנ'ה, הוא ממש משובש. התקלקלה לי הטלוויזיה!

עודד: רוצה שבוע במדבר סיני ע..ע..ע..ע..עם מיכל ינאי בתור בדואית?

גור: התקלקלה לי הטלוויזיה!

עודד: אה, תגיד חמוד שלי, א..החוט חשמל של הטלוויזיה, מחוב**ר** לשקע?

(אוח מרים את הכבל, מבולבל)

גור: וואו, ממש עזרת. תודה, ביי.

עודד: רגע, מה עם הטיול למדבר יהוד...?

גור: (מנתק) יאללה תחבר, ובוא נראה אם היא עובדת.

אוח: (מחבר) טוב. הנה חיברתי. נו?

גור: נראה לי שהיא עובדת, נראה לי שהיא עובדת, רגע. (לוחץ) כן, היא עובדת יופי! אני מתקשר לאבא שלי. (מחייג)

אוח: רגע... רגע, גור.

גור: הלו, אבא?

**אבא:** כן.

גור: שלום, רציתי להגיד לך שאתה לא צריך לבוא, הטלוויזיה עובדת ממש מצוין.

אבא: מה?

**אוח:** מה מצוין? התמונה לגמרי הפוכה.

גור: ווווואו1! והתמונה, לגמרי לא הפוכה, רואים בה ממש ל..טוב. נכון?

אוח: כן, כן, היא ממש לגמרי לא הפוכה. (עומד על הראש בעזרת כיסא. קול גבוהה) אני כרגע בדיוק רואה תכנית על חלזונות, לגמרי לא הפוכים, בדרכם לאוסטרליה. וואי.. איזה חלזונות.. (נופל על הטלוויזיה) וואוו... (בוכה על הרצפה)

גור: וואוו!.......הא... איזה יופי. עכשיו באמת ת'לא צריך לבוא. הכול בסדר עם הטלוויזיה.

**אבא:** רגע, רגע, מה זה היה הרעש הזה?

גור: אה, אוח פה נפל, ויכול להיות שהוא שבר את האגן או ת'רגל.

אבא: רגע, אבל מה עם הטלוויזיה?

גור: בטלוויזיה, בסדר גמור.

אבא: יופי, זה העיקר, להתראות.

גור: ביי. (מנתק) איזה יופי! איזה יופי שהטלוויזיה שלי בסדר. אוח, אם ת'רוצה, תעזה עכשיו "בטברנה".

אוח: איזה "בטברנה"? אני יותר בכיוון של "**אי.אר**". (בוכה)