הסיאנס של רפאל

כותב: Sam The Cookie

האם אתם מאמינים באלוהים? האם אתם מאמינים במלאכים, שדים, רוחות? או שאתה בכלל אתאיסט שמאמין במדע  ושחושב שהכל בולשיט ושסתם אנשים מחופפים על הראש ומחפשים תשומת לב?

אני עד לא מזמן חשבתי שהכל אפשר להוכיח עם מדע וטיפה הגיון.

אבל היום? היום אני מסתכל לכל כיוון בפחד, שהוא לא ממשיך לרדוף אחרי.

אני לא יודע אם אני בכלל אשרוד את לכתוב את הסיפור שלי באתר הדפוק הזה אבל אין לי עוד מקום לכתוב בו, אף אחד לא מאמין לי אז אולי, רק אולי אם אכתוב את זה לציבור הרחב יאמינו לי.

קוראים לי רפאל אני עכשיו בן 17 וזה הסיפור דפוק שלי.

זה היה ליל יום שישי מעונן, לאחד החברים הכי טובים שלי, זאק, היה יום הולדת 18 והוא הזמין אותי ואת הקבוצה הקבועה שלנו לחגוג אצלו, ההורים שלו היו מחוץ לעיר והם לא אסרו עליו כלום, להפך, הם אישרו לו לעשות את המסיבה הזאת וקנו לו כל מה שביקש בשבילה. שחושבים על זה הם אף פעם לא אסרו עליו משהו אבל זה הגיוני שהם יפנקו אותו יתר על המידה אחרי שאיבדו את בנם הבכור בשירותו הצבאי.

בכל מקרה באותו לילה היינו אני, מארק, ליאו, דניס, ג'יימיס וריי באנו אל ביתו "ברוכים הבאים לחגיגה שלא תשכחו לעולם!" הוא קרא בשמחה והיה אפשר להריח שהוא כבר שתה איזה כוס או שתיים "נו הצלחת לחפף את קים שתלך לחברות שלה או משהו?" שאל דניס.

קים היא אחותו הקטנה בת השש עשרה של זאק רק שלעומת זאק היא הײתה אחראית והתנהגה בצורה בוגרת לגילה.

"הוא לא חיפף אותי דניס, אני פה לוודא שלא תפרו את שלושת החוקים של הבית בזמן שאתם תהיו שיכורים מהתחת" היא אמרה בזמן שירדה במורד המדרגות.

לבית הזה לא משנה באיזה סיטואציה תמיד היום את אותם שלושת החוקים. לשניים מתוכם היה היגיון פשוט שהצלחתי הבנתי אבל השלישי היה חסר היגיון וחסר הסבר.

חוק ראשון: בלילה לנעול את הדלתות הראשיות, כדי למנוע גניבות.

חוק שני: לא נכנסים לחדר לחדר שהיה של לירוי, האח הגדול שלא בין החיים, ונדמה לי שזה מובן מאליו למה.

חוק שלישי: בחיים אבל בחיים לא להתקרב ליחידה החיצונית, לא משנה מה קורה גם במקרה של חיים ומוות לא מתקרבים לשם.

אף אחד לא יודע מה הסיבה לחוק הזה אבל גם לא מפרים אותו, גם ככה זה לא שחסר לנו משהו שצריך ללכת לשם בכל מקרה.

"נו באמת קים איזה חוקים כבר נפר?" שאל אותה ליאו "אל תשחק אותה תמים ליאו" היא אמרה כאילו היא אמא שנוזפת בבנה "קים אין לך זכות לדבר עם החברים שלי, זה היום הולדת שלי אז תתחפפי" זאק צעק על אחותו שהלכה לספה עם מבט עצבני "שמישהו יחפפ אותה" מארק ביקש "שרפאל ילך, קים חולה לו על התחת ותעשה כל מה שהוא יגיד לה" ריי אמר והשאר חוץ מזאק הינהנו וגיכחו "קדימה רפאל תחפף את הקטנה" ג'יימיס אמר ודחף אותי טיפה בזמן שהשאר גם נכנסו מפתח הבית, גילגלתי עיניים וניגשתי אל קים "אתה יודע שזה שאתה תגיד משהו לא אומר שאני אעשה אותו" היא מילמלה עצבנית, לפני שלוש שנים קים התוודתה בפני שהיא מחבבת אותי אבל מתוך כבוד לעובדה שהיא אחותו הקטנה של החבר הכי טוב שלי סירבתי לה. "תרגעי אני לא התכוונתי בכל מקרה להתנהג כמו חמור" לחשתי לה כי הדפוקים כנראה מצוטטים" אני לא אשתה בכל מקרה אז גם אני אשים עין על מה שהולך כאן ואם משהו ישתבש אכתוב לך, קיי" אמרתי עם חיוך כדי שתבטח בי ובעיקר כדי שלא תהיה פה בזמן שאנחנו מפדחים לעצמנו את החיים עם משחקים טפשים עם חובות מטומטמות כמו לרקוד בתחתונים וכאלה "בסדר אבל אני אציץ על מה שקורה פה" היא אמרה והלכה לחדר שלה "ושובר הלבבות שלנו עשה את זה!" ריי צחק ניגש אל השולחן למזוג לכולם מהוודקה שהייתה שם "ובנימה זאת בואו נחגוג את זה שעכשיו אני יכול לקנות אלכוהול, סיגריות ולהיכנס לכלא!" זאק אמר וניגש לשולחן, לוקח את אחת הכוסות.

הערב עבר בצורה מאוד רגועה ביחס למה שחשבתי שיקרה כאן. הם שתו אלכוהול בכמויות ואני שלא יגידו לו לשתות גם כי גילו שאני רגיש לאלכוהול, ראיתי אותם משתכרים וצחקתי על כך, אכלנו, הזמנו סרטים בvod. מסיבה טיפוסית בהתחשב לעובדה שאנחנו חבורה קטנה של לא מקובלים שאיחדו כוחות. לקראת השעה חצות צפינו בלזמן את הרוע, רובינו פחדנים אז כל כמה דקות קפצנו מבהלה וצחקנו לאחר מכן "תגידו מה דעתכם שנעשה סיאנס?" ריי הציע וחיוכים עלו עם הפנים של כולם חוץ משלי שגילגלתי עיניים "אתם מאמינים בשטויות כאלה?" שאלתי לא לא מאמין עליהם "מה קרה אתה מפחד?" ג'יימס שאל והשאר השמיעו רעשי תרנגולת "לא אני לא מפחד אבל זה לא יעבוד, הסרטים הם סתם אפקטים מושקעים" אמרתי מסתכל לכיוון המדרגות, קים הציצה לראות שאנחנו לא עושים שטויות "מה קרה רוצה לברוח לנסיכה הקטנה שתגן עלייך" מארק אמר וצחק יחד עם השאר עליי "נדמה לי ששתיתם כוס יותר מידיי" אמרתי עצבני, אנחנו החברים היחידים אחד של השני אז זה שהם דיברו אליי ככה קצת פגע, נכון הם שיכורים אבל זה לא מצדיק את זה! "ממש לא מתאים" אמרתי עם הבעה פגועה "בואו נצא לחצר להתאוורר" אמרתי מתכוון שנצא לחצר הקדמית ושאולי נלך להליכה בשכונה שלנו אבל הם הלכו לכיוון החצר האחורית איפה שנמצאת היחידה שאסור להיכנס אליה, באותו רגע קים התערבה "אסור לצאת לחצר האחורית" היא אמרה ורצה לחסום בגופה את דלת היציאה "תלכי צוציקית את מפריעה" זאק צעק על אחותו ואני מתוך רגע של פזיזות צעקתי "בואו נעשה את הסיאנס הזה פה בסלון" ולפתע כולם מחאו כפיים "עכשיו אתה מדבר לעיינין" ליאו קרא עם חיוך שיכור. השעה הייתה שתיים וחצי פנות בוקר שכולנו כולל קים ישבנו על הרצפה בתוך פנטגרם מנרות ועם אצבע אחת על כוס הזכוכית שנמצאת עם לוח הסיאנס המאולתר שלנו ופעמון קטן שלא ברור למה הוא "שהילדה תנהל את הסיאנס" ג'יימס אמר בזילזול בקים שכבר היה לה ניסיון בסיאנסים אבל קים לא הגיבה, היא סתם גילגלה עיניים וכיחכחה בגרונה "כולם לעצום עיניים ולא לפקוח עד שמרגישים תזוזה של הכוס, מובן שיכורים?" היא שאלה אותנו והינהנו לחיוב ועצמו עיניים חוץ ממני כי קים שישבה לידי סימנה לי להמתין "אתה ואני היחידים שלא שיכורים אז תישאר עם עיניים פקוחות כי שנינו נהיה אחראים על הטקס, תוודא שאף אחד מהם לא מזיז את הכוס" היא לחשה והתחילה "האם יש עוד מישהו בחדר הזה חוץ מאיתנו?" היא שאלה בקול "אם כן צלצל בפעמון שלוש פעמים" היא אמרה ועצמה עיניים ואני עצמתי עיניים אחריה ופתאום נשמעו שלושה צילצולים וכולנו פתחנו עיניים בבת אחת "האם יש פה מישהו?" היא שאלה שוב והכוס התחילה לזוז לה לאט לאט למילה 'כן'"מצחיק מאוד קים" מארק הלחוץ אמר וקים הביטה בי כדי לוודא שבאמת אף אחד לא הזיז את הכוס כדי להפחיד אותנו, הינהנתי לשלילה אולי הם שיכורים אבל בחנתי כל יד מקרוב בזמן התזוזה, את כל הידיים הרפויות עם האצבע הקלילה על הכוס "איך קוראים לך?" קים שאלה נשארת רצינית ככל שאפשר בסיטואציה הפחידה הזאת והכוס זזה לה 'ר' 'פ' 'א' 'ל' וחזרה לנקודת ההתחלה "רפאל?" כולם שאלו יחד והכוס זזה שוב לכן "ראפל מאוד מצחיק תפסיק עם זה" זאק צעק עליי "אני נשבע לך בחיים שלי שזה לא אני עושה את זה!" צעקתי כדי להגן על עצמי אבל הכוס שוב זזה בין האותיות 'י' 'ש' - 'פ' 'ה' - 'מ' 'י' 'ש' 'ה' 'ו' - 'ב' 'ש' 'ם' - 'ר' 'פ' 'א' 'ל' "כן יש פה מישהו בשם רפאל" קים אמרה 'ת' 'ל' 'כ' 'ו' - 'א' 'י' 'ת' 'ו' - 'ל' 'י' 'ח' 'י' 'ד' 'ה' - 'ב' 'ח' 'ו' 'ץ' "ליחידה? מה יש ביחידה?" שאלתי "זה לא משנה מה יש שם זה אחד מהחוקים היחידים שיש פה! לא הולכים לשם" קים צעקה 'ת' 'ל' 'כ' 'ו' הכוס זזה שוב בזמן שלפתע, ציחקוק חלש החל להישמע ברחבי הבית 'מ' 'ה' 'ר' "חבר'ה אני לא אוהב את מה שהולך פה" רײ אמר ברעד, דמעות ירדו מעייניו שהכוס זזה שוב 'ר' 'ק' - 'ר' 'פ' 'א' 'ל' - 'נ' 'ש' 'א' 'ר'" מה עושים עם זה קים?" שאל מארק גם הוא כמו כולנו מפוחד לשם שינוי "מה עושים? או שמקשיבים לו או שמקשיבים לו" היא אמרה ברצינות "אבל רפאל חייב להישאר" ג'יימס הזכיר ובנתיים בציחקוק החלש התגבר והחל לאט לאט להפך לצרחות "תצאו מהבית, אל תיכנסו ליחידה עדיין אבל תצאו!" צעקתי על כולם וקים שהייתה היחידה שחולה פה חוץ ממני למזלנו, תפסה את ידי כולם ורצה אל היציאה "הם יצאו מה עכשיו" אמרתי בקול רציני 'ע' 'כ' 'ש' 'י' 'ו' - 'ז' 'ה' - 'ה' 'ס' 'ו' 'ף' המילים התחברו להן "הסוף? הסוף של מה? הסוף של מי? למה לעזאזל עשינו את זה?" שאלתי בהתמוטטות לחץ בזמן שהצרחות התחזקו כאילו ממש צורחים לידי ופתאום הכוס החלה לשפוך מתוך עצמה נוזל אדום וחם. דם.

דם נשפך לכל עבר יוצא מעגל סביבי בתוך פנטגרם הנרות ואז ראיתי את זה. את הדבר שגרם לצרחה. לאט לאט ילד קטן ירד במורד המדרגות. כל מדרגה שירד בגרה אותו בעוד שנה ועוד שנה ואז הבנתי שהילד הזה היה לירוי, אחיהם הגדול של זאק וקים, הוא כבר ירד חצי גרם מדרגות והגיע לגיל צבא אבל פתאום הוא החל לדמם. בהתחלה משריטה על היד ואחר כך מחתך ברגל ואז מפצע יריה בחזהו אבל זה לא הספיק הוא עדיין ירד במדרגות כל מדרגה נצבעת באדום שעוד פציעה מופיעה על גופו שמתחיל להירקב ולהסריח "רפאל" שמעתי מישהו קורא לי בקול מעומעם "רפאל אל תסתכל עליו, ככל שתמשיך להסתכל ככה תסכן את חבריך בחוץ" הקול אמר בצלילות "מ-מי אתה?" שאלתי מתחיל לגמגם מהפחד "אני רפאל, המלאך רפאל" קול אמר "מ-מה? א-איך?" שאלתי, אני לא האמנתי בשום צורה בדת, זה הכל בולשיט אחד גדול לא?, טוב מסתבר, שלא.

"מה שבמדרגות זה שד שצובר כוח מהמבטים בו אז לא משנה מה קורה עכשיו אתה לא הולך להסתכל, לא משנה כמה מסקרן אותך הקולות אתה לא מסתכל, רק צועק לחברים שלך לעצום עיניים ולהיכנס ליחידה בחוץ כי מי שיפתח עיניים בפנים ימות" הקול שהיה רפאל המלאך אמר וצעקתי "כולם להיכנס ליחידה בעיניים עצומות! עכשיו! ולא להעז לפתוח עיניים!" שמעתי את הדלת נפתחת ונסגרת וסגרתי את עיניי גם כן.

יכולתי לשמוע צעקות, צרחות ורעשי קרב נוראים. הסקרנות שלי הרגה אותי אבל כל כך פחדתי, לפתע כל הקולות פסקו והרגשתי יד על הכתף שלי, בבהלה עיניי נפקחו ומולי ריחף אדם גבוהה בהיר מאוד אפשר לומר אפילו זוהר, כנפיו זזו באיטיות "למה פקחת עיניים רפאל?" הוא שאל וקולו שקודם לכן היה קול דואג הפך לקול כועס "חשבתי שהייתי ברור בזה שאסור לפקוח עיניים" הוא אמר ועם כל מילה קולו העמיק ונהפך למפלצתי "ל-לא התכוונתי, נ-נבהלתי א-א-אני נשבע!" גימגמתי צועד לאחור עוצם את עיניי חזרה בזמן שדמעות פחד ירדו מעיניי "עכשיו שראית אותי אין טעם שתעצום עיניים, פשוט תקווה שחברייך ישרדו"הוא אמר וצרחות נשמעו לפתע מן החצר האחורית, דפקתי את הספרינט של חיי אל עבר היחידה אבל לפני שנכנסתי נעצרתי. 'זה בכלל שווה את זה?' תהיתי לעצמי ועצמתי את עיניי ונכנסתי פנימה "חבר'ה?" קראתי אליהם בשקט לא מקבל תשובה "רפאל מה לא מובן בזה שאתה יכול להיות עם עיניים פקוחות?" רפאל המלאך שאל אותי שוב "לא, פקחתי אותן בטעות אני לא אעשה את זה שוב" אמרתי רועד מפחד ומחיאות כפיים נשמעו "תוציאו את שאר הילדים למעגל הגנה" הוא אמר ונשמעו צעדים והנפות כנפיים בזמן שהדלת נפתחה ונסגרה שוב לאחר כמה רגעים "חברייך לא כאן יותר רפאל הצעיר אתה יכול לפקוח את העיניים אבל אל תסתכל מאחורייך מובן? אם תסתכל לאחור זה באמת יהיה הסוף של כולכם" קול אחר אמר "לא אני לא אפקח אותן" אמרתי וכיסיתי אותן בידיי אבל אותה יד ממקודם הורידה את הידיים מפני ופרחה את עיניי בכוח "רק אל תסתכל לאחור" רפאל המלאך אמר ושמתי לב שלידו היו עוד כל מיני מלאכים "מ-מה לעזאזל קורה כאן?" שאלתי מנסה להבין מה קרה פה בכמה שעות האחרונות "קים, הילדה שניהלה את הסיאנס, הייתה אחוזת שד שהיא לא ידעה על קיומו בכמה חודשים האחרונים אבל איך זה קשור אלייך אתה שואל? אתה פרי יצירתו של אחינו רפאל, מיועד במותך להיות אחד משליחי אלוהים ועכשיו, הודות לשד הזה נחשפת" אחד המלאכים האחרים אמר "מה? מה זאת אומרת נחשפתי? ובמותי? זה אומר שאני אמות בקרוב? איך אני פרי יצירתו של רפאל אם אני בן אדם?" שאלתי כל כך מבולבל מהסיטואציה "אתה שואל יותר מידיי שאלות רפאל הצעיר, שאלות שעליהן לא נוכל לתת לך תשובה אבל עלינו להזהיר אותך, עכשיו שאתה יודע את האמת אנחנו נשמור עלייך מקרוב מאוד. לא יהיה רגע שתהיה לבד בו" קול מאחורי דיבר אבל לא העזתי להסתובב, זכרתי מה. נאמר לי ואני לא מתכוון למות היום תודה רבה."תלך לחברייך בנתיים ותיפרד מהם לשלום בפעם האחרונה , ברגע שתלך הם ישכחו את כל מה שקרה אבל גם אותך לחלוטין, אי אפשר להסתכן בכך שתספר להם" אמר מלאך אחר "מה?" שאלתי לא עומד בזה, הם החברים היחידים שלי "צער לנו כמו שצער לך רפאל" הם אמרו ופתחו לי את הדלת ויצאתי משם, יודע שאחרי שאלך אהיה החוזר היחיד שאין לו אף חבר להיות איתו, חסר חברים שגילה יותר ממה שהוא יכול להכיל.

אני כותב את זה עכשיו בלי לדעת אם יודעים את זה או לא אבל אני לא יכול ככה יותר וכנראה שככה או ככה אשתפן בסוף ואמחק את הכל אבל זה נראה שמאז שגיליתי הכל החיים מנסים לגרום לי לרצות במוות הרבה יותר מהר. שבוע לאחר הגילוי הוריי מתו בתאונת דרכים שלימים גיליתי שנגרמה על ידי אחיהם הבוגד של שאר המלאכים, לוציפר, שמחפש לנקום בהם ולהרוס אותי. הדבר היחיד שיצא מזה זה שעכשיו המלאכים יכולים לבוא לביתי מתי שהם רוצים ללא חשש.

החברים שהיו לי לא רק שלא זוכרים אותי אלא עכשיו הם מהמקובלים של בית הספר שלנו ואני הקורבן הראשי שלהם. אין לי חברים, אני הלוזר הגדול ביותר בבית הספר אבל היי, יש פה משהו חיובי.

מידיי לילה שאני נרדם אני מופיע שם, בגן עדן, לומד על מה שאוכל לעשות, על מה שהיה פעם ועל מה שאני יכול לעשות עכשיו.

נכון אין לי חיים חברתיים אבל.. לא שנה הצד החיובי פה לא קיים.כל זה זה בולשיט אחד ענק שאני תקוע בו בניגוד לרצוני

אולי יש כאלו שיגידו שאני מתבכיין על מתנה או המגזימים יגידו זכות אבל אין לכם מושג איך זה מרגיש.

אין לכם מושג איך זה להיות חסר חברים וגם אסור שיהיו לו חברים נקודה, שלא יפלוט משהו לא במקום. מסביבי קורים הרבה אסונות הודות לרצון של האח הבוגד לנקום. אני מנודה בבית הספר ושנוא בעיר, הילד שעליו רוב השמועות של העיר אבל זה מה שקורה שאתה לא סתם אף אחד אלא יצירה של שליח אלוהים.

פיו... זה היה המון לפרוק ועכשיו, ללחוץ על מחק וזהו....

אוי לא...

מה עשיתי?

שיט, שיט, שיט, שיט!

א-אבא!

ז-זה לא מ-מה שאתה חו-חושב!

"תביט לאחור" רפאל אמר מאוכזב

ומאחורי עמד עם מבט כועס מאוד

אלוהים

©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©