Frank Királyság (Fejér Dávid András)

A frankok 250 körül jelentek meg először Észak-Galliában, Frízia felől vándoroltak be, még a nagy vándorlás idején. A frankok erős északi fehér emberek voltak, akik földi, földalatti, vizi és hegyi szellemeket imádtak, skaldokat és áldozatokat mutattak be a tiszteletükre. Két törzsük van, a száliak, akik Frízia és a ripuáriak, akik a Rajna-vidékén éltek. Többször megkísérelték a betörést a Nyugat-Római birodalom területére, de ezt Róma sikeresen vissza tudta verni. Fríziában továbbra is zavarták a rómaiak kereskedelmét a Rajnán, ezt később a császár Gallia-Belgica Provincia jelentős részének átadásával tudta orvosolni. Ezután a frankok vazallusságot fogadtak Rómának, és elhivatottan védték a birodalom északi határait az északról betörni kívánkozó többi germán törzstől. A ripuári frankok római területeken éltek már hosszú évtizedek óta, míg a száliakat csak feltételek mellett engedték letelepedni Belgicában és Észak-Galliában. Ez a feltétel a kötelező hadviselés volt, aminek minden frank férfinek eleget kellett tennie. A két csoport a történelemben egyre jobban szétvált, hagyományaik és nyelvük egyre jobban különbözött. Az ariánus kereszténység korán megjelent a frankok körében, a 4. század elején.

I. Childerich, kinek apja, Merovech még római vazallusság alatt uralkodott, egy fejetlen korban vette át az ország irányítását apjától. Nyugat-Róma nem győzte tovább nyögni az északi népek, az alemannok, a hunok és a gótok betöréseit. A frank királyság vazallusi státusza Róma alól megszűnt. Szövetség fejében a császár területeket adott át a frankoknak Észak-Galliában a Loire-ig, de utolsó erőfeszítései sem jártak sikerrel. Míg a frankok fel tudták venni a harcot a vizigótokkal és az alemannokkal, addig a nyugat-róma feloszlott. A frankok magukra maradtak, a régióban egyetlen stabil államként.

I. Childerich, hogy megerősítse hatalmát, az államot, ami teljességgel az ő keze alá tartozott, katolikus papokat hívott be az országba, először, csak menedéket adott nekik, ezáltal az egyház vagyonának egy részét is az országba hozták, majd látva, hogy ezzel el képes nyerni a római lakosok támogatását is, katolikus hitre tért. Szent Remigius püspök végezte a kereszteltetést és a koronázást is. Ezután I. Childerich elrendelte a keresztény frankoknak is, hogy tegyenek ugyanígy. Fiát megkereszteltette és katolikus szerzetesekkel neveltette. Elrendelte a Lex Ripuaria törvényt, melyben kimondta, hogy ripuáriak nem kerülhetnek magasabb pozíciókba, mint a száliak. A ripuáriak földművelő frankok, az országot a száliak védik meg, tehát tiszteletet érdemelnek.

Fia, I. Chlodvig 477-ben került a hatalomra, apja halála után. Nyugat fele terjesztette ki az ország határát és legyőzte az utolsó helytartót, Syagriust. Ekkor került Párizs és környéke is frank uralom alá. Első rendeletei közé tartozott, hogy lecserélte a vezérkart és csak katolikus vallású emberekkel vette magát körbe. Kötelezővé tette a katolikus keresztény hit gyakorlását minden alattvalónak és betiltott minden pogány vallást. Csakhamar egy nagyobb pogánylázadás verbuválódott, ami megindult szerte a királyságban és templomokat gyújtottak fel. Élükön volt törzsfők és jogvesztett előkelők álltak. A  király leült tárgyalni a felkelés vezetőivel és megígérte nekik, hogy visszavonja a rendeletét, csak az embereiket hívják össze Tournaiban, hogy ezt személyesen jelenthesse be a lázadóknak. A felkelők méltányosnak vélték a felkérést és a fegyvert lerakva, ünnepelve vonultak a Tournai vár elé. A király nem jelent meg a helyszínen, viszont a frank hadsereg összehangolt támadást indított minden irányból a többezer fős tömegre, bekerítve azokat. Ez a csapda volt. Kegyelem nélkül végeztek a pogányokkal, példát statuálva, hogy így jár az, ki elutasítja Krisztus igéjét. Ezután tömegek tértek át a katolikus hitre, a megmaradt pogányság az erdőbe lelt menedéket, ott kis bujdosó közösségekbe tömörültek.  Számos pap, szerzetes vitte tovább a romaiak hagyatékát, amit felhasznált országának az igazgatásánál is. A politikai és hatalmi egységének megteremtése után mély társadalmi és gazdasági átalakulási folyamat kezdődött. A papságnak és a bizalmasainak földet osztott, akik hűbéri osztállyá alakultak. A szabad frank parasztokat jobbágysorba kényszerítette, viszont a rabszolgák jobbágysorba lettek emelve. Tilos volt az erdőben élni, kötelezővé tette a falvakba, földekre való költözést és a terménygazdálkodást. Párizsban püspökséget alapított. A katolikus egyház támogatása révén a vegyes germán nyelvek latinizálása gyorsan megkezdődött.

I. Chlodvig, hogy megőrizze hatalmát, nagy területadományozásokba kezdett, hogy megtartsa bizalmasainak a támogatottságát. Házasságot kötött Burgundiai Chlotilddal, II. Chilperic lányával, akitől ikrei születtek 482-ben, Chlothar és Chlodomer. Burgundiában II. Chilperic is családja is áttért a katolikus hitre, de látván a pogányok és az ariánusok a frankoknál történt erőszakos térítést, a királyi családot azonnal letaszították a trónról és lemészárolták őket. Godomer, a legbefolyásosabb arianista törzsfő került hatalomra Burgundiában.

I. Chlodvig 496-ban elhunyt, 2 gyermeke között elosztotta királyságát, Austrasiára és Neustriára osztotta az országot, elükre a két fiú került. Chlothar Austrasiát, Chlodomer pedig Neustriát kapta meg. Chlodomér szakított apja politikájával és visszavette a földeket, amiket még apja osztott szét bizalmasainak. Neustriában ennek hatására fellázadtak a grófok és meggyilkolták Chlodomért, majd Neustria kis grófságokra esett szét. Chlothar, aki jó viszont ápolt a nemességgel és tisztelte a feudális rendszert, így Austrasiában nagy tiszteletnek örvendett. Hallva, hogy testvérét megölték, maga mellé állította nemességet és az ország 12 legnagyobb grófját és megindult a lázadó grófok ellen. (ők a 12 paire, akik a lovagokhoz állnak talán a legközelebb.) Chlotar a részvételért cserébe területeket ígér Neustriából az őt támogatóknak. A háború idejére kinevezte legbizalmasabb emberét és legkedvesebb barátját, Pippint Austrasia ideiglenes kormányzójává, míg ő távol van. Pippin erős kézzel kormányzott. A király távollétében több puccsot is meggátolt, majd leverte Róka Dagobert lázadó pogány seregeit, amit brutálisan meg is torolt. Chlotar Neustriából győzelemmel tért haza, újra egyesítette a Frank Királyságot és elosztotta hűséges grófjai  között a területek nagyrészét. A 12 pairéből csak 6 tért haza, 6 odaveszett a csatatéren. Pippinnek odahaza már olyan nagy tekintélye lett, hogy nem tehette le tisztségéből, így Austrasia majordomusává nevezte ki. A visszahódított Neustria élére a legendás Roland grófot (aki a 12 paire egyike) nevezte ki majordomusnak, kinek a kardforgatása is messze földön híres. A majordomus felel az országrész irányításáért, a király tisztsége már csak formálisan maradt meg. Az újraegyesített Frank Királyság királyát, I. Chlothart 498-ban koronázta meg Tours-i Gergely püspök.

Vallás és helyzete:

A frankok mélyen katolikus keresztények. Szinte mindenkinek, kivétel nélkül kötelező vasárnapi misére járni, amit a papok latinul tartanak. A germán nyelvű lakosság nem nagyon érti még ennek a nyelvét, de ehhez minimális oktatást is kapnak a nemesek által parancsba adva, rómaiaknak, hogy tanítsák a frankokat a kereszténység nyelvére. A papság az egyetlen olyan csoport az országban, aki írni, olvasni tud és még ismeri az ókor nagy filozófusait. A kereszténység Jézus Krisztus tanait követő gnosztikus monoteista vallás, ami a zsidó vallásból eredeztethető. Istene Isten, a Fiú és a Szentlélek, melyik melyek hárman az egyben az egylényegűségben. Két szent könyve az Ószövetség, melyben Isten és az általa  kiválasztott zsidó nép történetét írják le, és az Újszövetség, melyben Jézus Krisztus élete, tanításai és az apostolok cselekedetei kapnak helyet. Miséiket templomokban tartják, papok közreműködésében. A papság egy hierarchikus rendszer, melynek az élén a Pápa áll, aki Róma pátriárkája, akit a püspökök (metropoliták) választanak egyetemes zsinaton. Az egyház másik feje a Császár, aki Konstantinápolyban székel és ő is meghívást kap ezekre a zsinatokra, nagy beleszólása van a keresztény vallásba.

Karakterek:

I. Chlothar, Zülpichi Pipin, Cambrai Roland, Toursi Gergely püspök