Kastoni

Alue
 Virallinen kieli
 Sija
 Kirjaimisto
 Kielenhuolto
 YST 2 -koodi
 Kielikunta
 Kieliryhmä
iberialaiset kielet

**Kastonin kieli** (ksn. *Lengo al Caston*) eli **kastoni** on Kastameressä ja Luoteis-Afrikan rannikolla puhuttu romaaninen kieli, jonka kieliryhmän arviointi on hyvin vaikeaa. Kieli on hyvin tunnettu, puhuttu ja harrastettu ympäri maailmaa. Sitä puhuu arviolta 21 miljoonaa ihmistä, joista 12 miljoonaa Kastameressä. Kielellä on arviolta 2,3 miljoonaa harrastajapuhujaa, joiden äidinkieli se ei ole. Kielellä on myös laajoja tunnustamattomia vähemmistöjä Etelä-Jeylannissa ja suuri vähemmistöryhmä Krinidadissa.

Kastonin kieli on hyvin tunnettu helppoudestaan. Tämä johtuu pääasiassa Kastameren 1700- ja 1800-lukujen kansalliskirjallisesta aikakaudesta, jolloin lukuisat kastamereläiset rahvaaseen väestönosaan vaikuttaneet kirjailijat (kuten Deufrey Bomer, Lucia Vimintto ja Walther A. B. Cilseus) alkoivat muokata espanjaa, englantia ja latinaa täysin uuteen muotoon. Aikaisemmin kielellisesti hyvin pirstoututunut Kastameren kansa sai äärimmäisen yksinkertaisuutensa vuoksi nopeasti levinneen kielen, jossa oli piirteitä kaikista Kastameressä puhutuista kielistä. Vain vanhoilliseen brassinkieliseen väestöön kieli ei vaikuttanut.

## Historia

### Murteiden yhdistämisyrityksiä

Kastameren kansan puhumia kieliä ja niiden murteita olivat yrittäneet yhdistää lukuisat eri henkilöt renessanssin ajalta 1800-luvulle saakka. Omia kieliään ja muunnoksiaan ovat tehneet muun muassa sumerai-upseerit, kuninkaat, kuin paavitkin. Vasta 1700-luvulla onnistuttiin saamaan aikaan yhteinen kastamereläinen kieli.

Ensimmäiset viitteet kielten yhdistämisestä ovat 1500-luvulta. Silloin maelia puhuneet sumerait pyrkivät pitämään kielensä vain omana tietonaan. Kuitenkin monet kastamereläiset tarvitsivat yhteistä kieltä hajanaisessa valtakunnassa. Asiaan keksi ratkaisun soturilordi Varman Albonce, joka yhdisti jokaista Kastameressä puhuttua espanjan, englannin, portugalin ja brassin murreta mitä vain löytyi. Tarkoituksensa vastaisesti Albonce ottikin kielen kieliopiksi brassin kieliopillisesti monimutkaisimman murteen kieliopin. Kansa ei ottanut vaikeaa kieltä käyttöönsä ja maelin kielen salassa pitäminen kiihtyi.

Kastameren ensimmäinen Latinalaisen kirkon naispaavi Virgenia Quoberum yritti myös tehdä kastamereläisille yhteistä kieltä murteista vuonna 1613. Hän totesi, hieman yli kuuden vuoden kirjoittamisen ja rukoilun jälkeen, että kielen tekeminen murteiden pohjalle oli mahdotonta kaikkien tyydyttämiseksi. Kastameren kuningas Tytos II yritti Quoberumin lyhyiden viimeisteltyjen kirjoituksien pohjalle tehdää omaa versiotaan "yhteiskielestä", mutta kuninkaan kirjoitukset eivät saavuttaneet suosiota.

Tytos II:sta seurannut Tytos III huomasi isänsä painottaneen liikaa sanastoa. Uusi kuningas kokosi maansa parhaat kirjurit ja monia kieliä puhuneet ihmiset omaan "Kielelliseen neuvostoonsa". Neuvosto ajautui sisäisiin riitoihin eikä Tytoksen kuolinvuoteella vuonna 1634 julkaistu "Iberialainen yhteiskieli" -teos (*Iberiain Intearlengo*) saavuttanut suosiota yllättävästä yksinkertaisuudestaan ja helpoista äänteistään huolimatta.

### Kansalliskirjallinen aika

Kastameren kansalliskirjalliseksi ajaksi lasketaan vuodet 1770-1862. Aikakauden aluksi on ehdotettu myös vuotta 1634, kun Tytos III:n kieliteos julkaistiin. Jotkut uskovat aikakauden alkaneen vasta 1800-luvun alussa Lucia Vimintton teoksista tai Walther A. B. Cilseuksen runoista. Tässä osiossa kuitenkin käsitellään yleistä käsitystä jaoteltaessa kansalliskirjallista aikakautta osiin.

#### Varhainen kehitys kastoniksi

 Tiedosto:William Blake by Thomas Phillips.jpg
Äidinkieleltään kaksikielinen (brassin-portugalilainen) Deufrey Bomer julkaisi esikoisteoksensa "Essee Kastameren kulttuurista" vuonna 1781. Essessä arvosteltiin hyvin kärkkäästi Kastameren kielellistä jakautuneisuutta ja kuningas Theo II Julman yrityksiä pakottaa ihmiset puhumaan maelia. Essee joutui sensuuriin ja Bomer lähetettiin vankileirille ylängöille. Siellä häntä kiellettiin puhumasta myöskään toisille vangeille.

Kastameren valtakunnan onneksi Theo II Julma kuoli vuonna 1782 ja sitä mukaa loppui myös Cracenin suvun valta. Valtaan nousi taas Leonén suku toisella dynastiallaan. Uusi kuningas Eduardo I Peloton oli hyvin kansallismielinen. Hän vapautti Deufrey Bomerin ja teki hänestä kulttuuriministeriönsä varapuheenjohtajan. Pian sen jälkeen Bomer julkaisi kaksi uutta teosta "Yhteiskielinen raamattu" ja "Yhteiskielinen tiivistelmä skandinaavisesta mytologiasta". Kirjoissa käytettiin iberoniksi kutsuttua kieltä, jonka Bomer oli luonut Tytos III:n iberialaisen yhteiskielen pohjalle. Kielen kielioppi oli huomattavasti monimutkaisempi nykykastoniin verrattuna, mutta sanastoltaan se oli jo niin lähellä nykykastonia että nykyajan tavallinen kastamereläinen voisi lukea sitä rivienvälistä ja ymmärtää suurimman osan.

Deufrey Bomer kehitti iberonia entisestään vuoden 1795 teoksellaan "Vankina ylängöillä - kertomus kastoniksi", jolloin hän muutti kielen nimen kastoniksi ja yksinkertaisti kielioppia. Hän myös otti kieleen lisää vaikutteita latinasta ja englannista, jättäen näin portugalin pienemmälle osalle. Kieli oli saanut vuoteen 1798 mennessä hieman alle miljoonaa puhujaa. Kastameressä oli tuolloin viisi miljoonaa asukasta.

#### Kehityksen kulta-aika ja kieliopilliset riidat

 Tiedosto:Anne Bronte.jpg
Lucia Vimintto julkaisi oman kielensä, luviamin, vuonna 1801. Kielen tarkoitus oli sama kuin Bomerin kastonin: yksi kieli yhdelle kansalle, joka elää yhdessä valtiossa. Luviamissa oli lukuisia epäsäännöllisyyksiä ja se pohjautui alkuperäiseen kastoniin eli iberoniin sekä Tytos III:n luomaan kieleen. Vimintto ja Bomer tapasivat vuonna 1803 ja kehittivät yhdessä kastonia eteenpäin. Luviami unohdettiin ja vuonna 1805 julkaistiin virallinen, noin kolmesataasivuinen opas kastonin kieleen. Sen viimeiset sata sivua olivat pelkkää sanastoa.

Vimintto käänsi Aragorn Ackworthin teoksen "Kukkaketo" (*Flus-veldo*) kastoniksi syksyllä 1805. Pian sen jälkeen myös Bomer innoistui kääntämään ulkomaista kaunokirjallisuutta kastoniksi, pääasiassa Kyporian antiikin sodista kertovia romaaneja. Vimintto käänsi J. C. August Hornettin varhaistuotantoa kastoniksi vuonna 1807 ja vuonna 1811 Bomer julkaisi Ackworthin "Miekan mahdin" (*Povra al Espada*).

 Tiedosto:Dickens by Watkins 1858.png
Walther A. B. Cilseus julkaisi vuonna 1815 itsekirjoittamiaan runoja kastoniksi. Hän oli omaksunut äidinkielekseen kastonin vuonna 1808, kahden miljoonan muun kastamereläisen ohella. Juuri alkanut Kastameren teollistuminen kasvatti väestöä, mikä lisäsi kastonin puhujia. Vuonna 1821 Kastameren kahdeksasta miljoonasta asukkaasta viisi puhui kastonia. Vuonna 1849, kastonin kehittämisen jo tyrehdyttyä, alkoi koko Etelä-Euroopassa nopea väestönkasvu. Kastonin puhujien määrä tuplaantui vuoteen 1900 mennessä.

Yksi onnistunut tapa, jolla kansa pakotettiin uuteen yhteiseen kieleen, oli vuonna 1835 voimaan astunut avioliittolaki, joka esti samaa alkuperäiskieltä puhuneiden avioliitot. Koska kastoni oli jo tuolloin suuresti puhuttu ja erikieliset käyttivät sitä apuna kommunikoinnissa, uusien erikielisten avioliittojen tuloksena syntyneet lapset oppivat äidinkielekseen kastonin. Vieläkin onnistuneempi tapa oli vain brassin ja kastonin opetuksen jatkaminen kouluissa.

#### Viimeiset kielitieteilijöiden tekemät muutokset ja kieliryhmäkiista

Viimeinen muutos kastoniin tehtiin vuonna 1862. Deufrey Bomer oli ehtinyt jo kuolla vuonna 1827, Lucia Vimintto vuonna 1855 ja Walther A. B. Cilseus oli muuttanut Khaliforniaan levittääkseen kastonia sinnekin. Kastamere oli jo suurelta osin kastoninkielinen runsaan kastoninkielisen kirjallisuuden ja musiikin levittämisen johdosta. Vain brassinkieliset pitivät kiinni vanhasta Länsi-Goottien tuomasta germaanisesta kielestä.

Äidinkielenään kastonia puhunut Tumer Cawheild päätti vuonna 1862 tehdä selkeän erotuksen genetiivin ja *al*-preposition käytölle. Molempia oli käytetty sekaisin kielen syntymisesta lähtien, mutta Cawheild halusi asiaan selkeyttä. Joulun alla hän tuli päätökseensä käyttää genetiiviä vain elävistä olennoista ja *al*-prepositiota muista asioista. Muutosta levitettiin kaikilla keinoilla, niin sanomalehdillä kuin lennättimillä. Kastamereläiset omaksuivat muutoksen 1900-luvun alkuun mennessä.

## Kielioppi

### Substantiivit

Substantiivien monikkomuotoa ilmaistaan kolmella eri tavalla. Yksitavuisissa substantiiveissa monikon pääte on *-(e)ro*, kaksitavuisissa *-(e)ra* ja kolmitavuisissa *-(e)ri*. Tavutus on samanlainen kuin suomessa.

Kastonissa ei tunneta artikkeleita laisinkaan. Lucia Vimintto keksi poistaa ne teoksessaan *Idiumera evi Iberiain lengora* ('Ajatuksia iberialaisiin kieliin').

Genetiiviä ilmaistaan *-(e)s*-päätteellä. Genetiiviä käytetään vain elävistä olennoista, kuten vaikkapa ihmisistä tai kaloista. Tärkeintä on se että omistava asia on elävä.

#### Prepositiot

Kastonissa kielessä prepositiot lasketaan osaksi substantiiveja, vieläpä tärkeäksi osaksi. Kastonin yleisimpiä prepositioita ovat:

* **si**, jossakin tai jonkin sisällä
* **to**, jollakin tai jonkin päällä
* **evi**, johonkin tai jonnekin
* **edou**, jostakin tai joltakin
* **sire**, vieressä tai sivulla
* **bovida**, takana
* **versi**, edessä, vastapäätä tai vastaan
* **saem**, jollakin, jonkin luona (vastaa englannin prepositioita *at* ja *by (the/a)*)
* **al**, jonkin, genetiivin prepositio-vastine

Esimerkiksi: *Ves nos edou Livrende* ('he ovat Kirjalasta') tai *No vas saem clasa* ('olet ikkunan luona').

#### Kysymyssanat

Myös kysymyssanat lasketaan tärkeäksi osaksi substantiiveja, vaikka ne eivät ole "asioita". Kastonin kielen yleisimpiä kysymyssanoja ovat:

* **wana** ('mikä')
* **wone** ('kuka')
* **deven** ('missä')
* **tisida** ('milloin')
* **resan** ('miksi')
* **geven** ('kumpi')
* **davir** ('miten')

Esimerkiksi: *Davir no daman es?* ('miten teit sen') tai *Tisida vi govi?* ('milloin menemme').

### Adjektiivit

Adjektiivien vertailumuodot ovat positiivi, komparatiivi *-(a)te* (esim. *bonante*, 'parempi') ja superlatiivi *-(a)ste* (esim. *sanneste*, 'kaunein'). Adjektiivit eivät taivu missään muissa muodoissa. Esimerkiksi: *Je dranote bloena akua* ('join sinistä vettä') tai *Sa ato blako brato* ('hän syö mustaa leipää'). Kummassakaan tapauksessa adjektiivi ei taivu, kun taas suomen kielessä taipuu.

### Pronominit

Persoonapronominit eri muotoineen ovat:

 y. 2. p.
 y. 3. p.
 m. 1. p.
 m. 2. p.
 m. 3. p.

Olla-verbin taivutukset löydät alempaa verbit-osiosta.

Demonstratiivipronominit:

 ro
 es
 ra
 vaes
 noe

1. ↑ Toimii myös muodollisena subjektina.

### Verbit

Verbit taipuvat viidessä aikamuodossa: preesens, imperfekti, perfekti, pluskvamperfekti ja futuuri. *Vile*-verbi ('haluta') toimii toisen verbin kanssa futuurin apuverbinä, jolloin saadaan futuuri. Esimerkiksi: *Vo vile-vanko* ('tulette ajamaan'). Kun kuitenkin toimitaan näin, täytyy apuverbi ja pääverbi yhdistää katkoviivalla, jottei sanan merkitys muutu. Esimerkiksi: *Vo vile vanko* ('haluatte ajaa').

Preesens jakautuu yleis- ja kestopreesensiin. Kestopreesens saadaan, kun verbin edelle laitetaan olla-verbi. Alla olevassa taulukossa esimerkkinä on *relone*-verbin ('lukea') taivutukset yksikön kolmannessa persoonassa:

 imperfekti
 perfekti
 pluskvamperfekti
 futuuri

Imperfektiä ilmaistaan *-(e)te*-päätteellä. Perfektissä verbin eteen tulee *havo* ja pluskvamperfektissä *havote*. Futuurissa kestomuodossa taipuvaan verbiin yhdistetään katkoviivalla *vile-*apuverbin lisäksi myös ollaverbi.

Apuverbeistä käytetyimmät ovat *cun* ('voida'), *derfem* ('tulisi, olisi'), *masta* ('täytyä') ja *mevince* ('saattaa'). Esimerkiksi *Es derfem vas senna* ('se olisi ihanaa'). Apuverbi tulee aina ennen pääverbiä.

Verbin kieltomuoto on hyvin poikkeuksellinen muihin romaanisiin kieliin verrattuna. Kieltomuoto ilmaistaan lisäämällä *na*-sana lauseen loppuun, mutta ei virkkeen. Esimerkiksi *Je mago es na, batom es vas sanne* ('minä en pitänyt siitä, vaikka se olikin kaunista').

Useimmissa kielissä verbien taivutussäännöt eivät päde olla-verbiin, mutta kastonissa pätevät:

 monikko

### Sanajärjestys

Yleisin sanajärjestys on SPO (*je amos no*, 'minä rakastan sinua'), joka käy myönteisissä lauseissa. Kysyvissä lauseissa käytetään sanajärjestystä PSO (esim. *amos je no*, 'rakastanko minä sinua'). Kysyvistä ja myönteisistä lauseista tehdään kielteisiä lisäämällä *na*-kieltosana perään (esim. *amos je no na*, 'enkö minä rakasta sinua').