Anne II av Tussarix

**Anne av Tussarix** (født **Anne Bertille Louise-Marguerite Magdaleine Qancey**), også kjent som **Jomfrumonarken**, var en tusarsk keiserinne som sikret sin families posisjon i keiserriket. Hun fungerte som regent for sin far i hans siste måneder før hun ble den neste keiserinnen. Hennes mor var satt inn som nasjonens monark nummer to etter Landryfreden, og var fremdeles statsoverhode etter hans død, men Anne var kvinnen som i realiteten styrte Tussarix fram til hennes mors offisielle abdisering i 1461 A.Æ. – hvilket gjør Annes offisielle regjeringstid kortere enn det var i praksis.

Født som barn nummer to av en søskenflokk på syv var ikke Anne ment å arve tronen. Etter at hennes bror imidlertid tok setet som statsoverhode i løpet av deres fars periode i koma, ble Viesaine sendt til en formynder i den okkuperte delen av Podarix. Her ble han frem til sin død, og prøvde å bruke Rix-krigene til å invadere Tussarix og gjøre krav på tronen. Anne hadde imidlertid en overlegen hær til disposisjon og fikk ham i kne ved hvert tilfelle. Hun møtte aldri broren sin etter han ble sendt i eksil, men hun korresponderte med ham kontinuerlig – hvor hun ba ham om å få en slutt på Rix-krigene i Podarix og opptre som Qancey-familiens ansikt i republikken og forhandle frem en fred. Viesaine sa han ville gjøre sitt ypperste – hvis hun ga avkall på tronen. Hun nektet, og krigene raste fremdeles mot Tussarix. Le-Pied-Royal ble spart Podarix' angrep i en ikke-angrepsavtale.

I løpet av hennes konflikter med Podarix, møtte hun motstand fra adelsmenn, og måtte overleve intet mindre enn fem attentatsforsøk under det som er kjent som Annes borgerkrig. Medlemmer av lavadelen, borgerskapet og bondefamilier likte ikke at familiene deres ble revet fra hverandre grunnet verneplikten som var innført av hennes foreldre. Motstanden var å finne i hovedsak i det sørlige keiserriket, og adelsmenn fra nord – hvor makten i hovedsak lå – så sitt snitt til å innynde seg hos keiserinnen og anmode om hennes hånd. Monarken ga tomme, tvetydige løfter om at hun ville vurdere ekteskap, men lovet seg aldri bort. Hun skal likevel hatt et forhold til sin slektning Chrétien Brodeur.

Etter hennes regjering tok slutt med hennes død, ble spørsmålet om hvem som skulle arve tronen, reist. Anne hadde aldri giftet seg, og derfor ingen barn. Det virket logisk for alle at hennes søster Magdaleine skulle arve, men Anne hadde kommet skjevt ut med søsteren sin: hun var gift med, og foretrakk troen til, apôtrene fremfor tevraiene. I dagene som fulgte hennes død, kjent som keiserkrisen, var det en maktkamp mellom hennes to søstre som endte med Antoinettes seier. Den gravide Magdaleine ble bortvist fra hoffet mens hennes allierte ble henrettet.

## ***Full tittel***

Ettersom hun aldri giftet seg, fikk Anne aldri noen nye titler fra ekteskap og bar derfor sine foreldres tittel: "*Anne, av Minervas nåde, keiserinne av Tussarix og erkehertuginne av Tuss, fyrstinne av Coast og Foix, markise av Aridon og grevinne av Petalle og La Colline".*

## ***Biografi***

### **Temming**

* Vann

Da hun ble den neste monarken av Tussarix, var det forventet at Anne skulle beskytte sitt keiserrike med kreftene sine.

## ***Ettermæle***

Posthumt ble hun kjent som "*Anne, Jomfrumonarken*" eller "*Jomfrumonarken Anne*". Selv om hun hadde utallige elskere, fikk hun ingen barn. At hun fikk tittelen som "Jomfrumonark" kom delvis på grunn av dette, delvis fordi hun aldri giftet seg; man så over hennes nesten-ekteskap med visefyrsten av Amaury. Det var imidlertid rykter om at kansler Alberts adoptivdatter, Lucienne, var hans og Annes biologiske datter.

Hennes løfter til folket var kortvarige, da hun stadig ble offer for konflikt, svik og kjærlighetssorg. Hun knyttet grepet om folket sitt, og var en hard autokrat i alt annet enn navn. Hun holdt makt eneveldig, bare stoppet av hennes rådgivere. Hun nektet sin bror tronen og holdt Rix-krigene vedlike og tvang hennes borgere til å kjempe på hennes vegene i krig mot fyrstene i borgerkrigen.

## ***Trivia***

1. *Anne* er den franske versjonen av *Anna*, som har sitt opphav i det internasjonale *Hannah*. *Hannah* har sitt utspring i det hebraiske חַנָּה*(Channah)*, som betyr "ynde".
2. *Bertille* er et fransk diminutiv av det engelske *Bertha*, som opprinnelig var starten av enkelte germanske navn og betyr "klar, skinnende".
3. *Louise* er den franske feminine formen av *Ludwig*, som kommer fra det germanske *Chlodovech,*som er komponert med elementene *hlud* "berømt" and *wig* "krig, kamp".
4. *Marguerite* er den franske formen av *Margaret*, som er avledet av det latinske *Margarita*, som kommer fra det greske μαργαριτης*(margarites)* "perle".
5. *Magdaleine* er den franske formen av *Magdalene*, som kommer av tittelen "av Magdala".
6. *Qancey* er adaptert av det engelske *Quincey*, som kommer fra det latinske *Quintus*, som betyr "femte". I det gamle Roma ble navnet i tradisjon gitt til det femte barnet i en søskenflokk eller et barn født i årets femte måned, mai.