Alver

9.1 ALVER

Alverna (quendi) var de första som vaknade och utforskade
Midgård. De är en sirlig och ädel ras, odödliga väsen som
liknar människor, men lyser med en inre glöd som avslöjar
unika tankar och gåvor. Ingen ras har välsignats mer eller
slagits hårdare av ödets hand än alverna.

Trots att de i stort sett liknar de dödliga människorna, har
alverna flera viktiga men svårupptäckta särdrag. De är vanli-
gen längre än människor, men genomgående smärtare och
med mindre kroppsbehåring. Alviska män har inte skägg.
De välformade dragen och den ljusa, släta hyn ger tillsam-
mans med de gnistrande ögonen en aura av förtrollning. En
egenartad smidighet och rörlighet gör att de verkar graciösa
och det förundrar inte att de är väldigt viga och lättfotade. De
lämnar sällan spår efter sig och kan vandra ovanpå nyfallen
snö. Ändå döljer den smäckra kroppen en väldig styrka. De
har stor motståndskraft mot stark värme eller kyla och är
immuna mot sjukdomar.

De är dessutom odödliga och åldras på ett behagfullt,
nästan omärkligt sätt. Alver dör vanligen bara av två orsaker:
genom våld eller av livsleda. I det senare fallet är alvens
hjärta så tyngt av sorg över tidens gång, att han förlorar
lusten att leva. Alla alver som dör samlas i Mandos salar,
Väntans rike, i västligaste Aman (Valinor). Där inväntar de
Världens slut, eller släpps åter in i världen för att ersätta
andra av deras ätt som har dött. På sätt och vis återföds
alverna ofta som ättlingar till sig själva.

Alverna vördar Valar, och många av dem känner deras
väsen väl. De har ingen organiserad religion, utan visar sin
respekt i dikt och sång och i sammankomster där de prisar
livet och gåvorna från ovan. Deras respekt för tingens ord-
ning är nära knuten till vetskapen att de är bundna av Ödet,
som det förutbestämdes i Skapandets sång. Mycket av re-
spekten kommer också från en förståelse för och en glädje
över naturen, som skapades och skyddades av Valar. Mer än
allt utom Eru dyrkar de Varda, Valars drottning och den
vänaste av alla skapelser. Hon är ljusbringaren, och de kallar
henne ”Stjärnornas drottning” (Elentari eller Elbereth).

Alver behöver inte sova. De vilar i stället i meditation över
svunna händelser, som de har ett förvånansvärt levande
minne av. De försjunker vanligen i sådan trans ungefär två
timmar varje dag, men de kan klara sig i många dagar med
liten eller ingen vila. Alverna är mycket svåra att väcka när de
mediterar. De vaknar upp vid en tidpunkt som de bestämt
sig för. Den här sortens vila passar väl in i alvernas kärlek till
natten. Människorna har ofta, och inte utan goda skäl, kallat
dem för stjärnfolket. Alver kan se lika långt en stjärnklar kväll
som en människa mitt på dagen. Alvernas syn är anpassad

HMAKS< KRS<HK 4 V2 ri 3eKHK
till de skuggiga skogarnas och den molniga himlens halv-
mörker. Den ger dem en rörlighet som ingen annan ras har.
Men i fullständigt mörker är de lika blinda som andra.

De har också en utmärkt hörsel, som utan tvekan förkla-
rar deras stora musikalitet. Deras vördnad för sången är
utan motstycke. Den har påverkat deras språk och deras
sätt att bevara kunskap och traditioner. Alverna var de första
som talade, och de lärde ut talets gåva till andra folk. Deras
ord för sig själva kommer nog därifrån: ”Quendi” — ”Ta-
larna”. När det talas rätt har deras tal en musikalisk klang
som lämpar sig väl för poesi. De alviska barderna har inte
haft någon svårighet att bevara sitt folks berättelser och
legender i form av underbara sånger och poem.

Det finns två stora grupper av alver i Midgård. Deras
splittring i den Första åldern bildade grunden för utveck-
lingen av två skilda alviska kulturer. Den högsta gruppen är
eldar, vars tre folk noldor, vanyar och teleri gjorde Den stora
resan genom Midgård under Första åldern. De flesta slog
sig ned för en tid i Aman eller längs det nu sjunkna Beleri-
ands stränder. Bara noldor och sindar, en grupp av teleri,
stannade i Midgård efter Vredens krig, som avslutade den
Första åldern. Alla andra folk kallas avari, eller skogsalver.

Från dessa kulturer stammar de tre grupper som utgör
Midgårds alvfolk: noldor, sindar och skogsalverna.

9.1.1 SKOGSALVER

När eldar lämnade sitt ursprungliga alviska hemland i den
Äldre tiden, stannade några av deras bröder kvar. De beslöt
sig för att inte söka Amans ljus, och de kallades avari ("De
ovilliga, vägrarna '). Deras folk lämnades att klara sig själva
när Morgoths skugga sänkte sig över östern. I dessa mörka
tider tvingades de till den tillbakadragna trygghet som gavs i
Östra Midgårds skogar. Där vandrade de och dolde sig för de
vildmän som bebodde största delen av landet. De blev
kända som skogsalver eller silvanalver.

De bodde många gånger tillsammans med teleri och på
grund av denna sammanblandning uppstod en viss förvir-
ring kring vilka som verkligen var skogsalver. Många av teleri
har kallats skogsalver, men här avser ordet bara avari.

Kroppsbyggnad: De flesta är spensliga, och alla är
smärta, med mänskliga mått mätt.

Hår- och hudfärg: Rödblommig hy, med rödgult hår

21
�

MIDGÅRDA RASER OCH KULTURER

och blå eller gröna ögon. Det är svårt att generalisera,
eftersom det finns så många släkten, och det är stora varia-
tioner mellan dem.

Tålighet: Samma som för noldoralver.

Längd: Männen är ungefär 180 cm, kvinnorna 175 cm.

Livslängd: Samma som för noldoralver.

Motståndskraft: De kan inte bli sjuka eller ärrade. De är
praktiskt taget immuna mot alla sjukdomar. Dessutom har
de +10 i bonus mot köldanfall.

Speciella förmågor: Deras syn är samma som för nol-
doralver. Skogsfolket är skickliga musiker och har den bästa
hörselförmågan bland alver. Med tanke på att alver i gemen
hör långt bättre än människor så rör det sig om något
exceptionellt. De har +10 vid anfall med bardbesvärjelser.
De är också smidiga och undflyende, vilket ger +10 vid
manövrer som har med fingerfärdighet och smyga gömma
sig att göra.

Dräktskick: De föredrar praktiskt skurna kläder i skogs-
grönt, grått eller brunt.

Svagheter och fruktan: Inga.

Levnadssätt: Silvanalvernas kultur är ostrukturerad och
enkel med alviska mått mätt. Jämfört med människornas
levnadssätt är den rik och tämligen avancerad. De har alltid
varit självstyrande, men på sista tiden har många bosatt sig i
kungadömen som styrs av noldor eller sindar. Alla silvaner
uppskattar en spännande resa eller ett äventyr, och de flesta
betraktar livet som ett spel. Deras favoritnöjen är musik och
trollkonster. Silvanalverna är också skogens herrar, och de
är kunniga i träarbeten och skogskännedom.

Äktenskapsmönster: Monogama, livslånga förhållan-
den.

Religion: Informell och dominerad av gemensamma
högtider och enskild meditation. Som alla alver dyrkar de
Varda som Ljusbringerskan och stjärnornas skapare. Den
stora skillnaden ligger i deras starka anknytning till Orome,
"Jägaren och Djurtämjaren”.

Uppträdande: De älskar att roa sig, men är samtidigt på
sin vakt. Yttre glädje döljer ofta deras bistra planer.

Språk: De föredrar att tala silvanspråket (betheur) (nivå
5), även om skogsalver i Mörkmården och längre västerut
vanligen talar sindarin (nivå 5) som sitt modersmål. Efter-
som alla alviska språk har en särskild, musikalisk karaktär,
avslöjas de av den unika silvanska melodin, också när de
talar eldars språk. De flesta talar väströna (nivå 4) och lite
quenya (nivå 2).

Fördomar: Skogsalverna håller sig mer för sig själva än
vad eldar gör. De har inte ett lika vänskapligt förflutet med
människorna. De föraktar orcher, ogillar dvärgar och är
misstänksamma mot människor.

Yrkesbegränsningar: Inga. De har lättast av alla alver att
lära sig besvärjelser och de använder ofta magi till enkla
göromål och konster. De använder ogärna kraftfull magi.

Bakgrundspoäng: Skogsalverna är genom sin odödlig-
het knutna till Skapelsesången. Därför är de bundna av
Ödet, och får fyra bakgrundspoäng.

22

9.1.2 SINDAR

Sindar, eller ”gråalverna”, är eldar och tillhörde ursprung-
ligen den stora folkgrupp som kallas teleri. Till skillnad från
noldor, vanyar och de flesta teleri valde sindar att inte resa
över havet till Aman. De stannade i Midgård. I likhet med
skogsalverna tillhör de moriquendi, de alver som aldrig såg
Valinors ljus.

Kroppsbyggnad: Sindar är smärta jämfört med männi-
skor. De är nästan lika långa som noldor, men vanligen
spensligare byggda. De är mer muskulösa än skogsalverna.

Hår- och hudfärg: De flesta har ljust hår och ljusblå eller
grå ögon. I likhet med noldor är de ljushyade.

Tålighet: Samma som för noldoralverna.

Motståndskraft: De kan inte bli sjuka eller ärrade, och
är praktiskt taget immuna mot alla sjukdomar. De har +15 i
bonus mot köldanfall.

Speciella förmågor: Samma synförmåga som noldo-
ralver. Sindar är inte lika musikaliska som vanyar eller skogs-
alverna, och de är inte lika skickliga smeder och hantverkare
som noldor. Trots det är de kunniga på alla dessa områden,
och de är mästare på sina speciella färdigheter. Inget annat
folk kan bygga bättre skepp eller båtar.

Dräktskick: Sindar klär sig i mycket välgjorda, men
ändå diskreta och praktiska kläder. De ogillar det rika dräkt-
skick som deras kusiner noldor klär sig i. Favoritfärgerna är
grått och silver.

Svagheter och fruktan: Inga.

Levnadssätt: Sindar är de öppnaste och mest samar-
betsvilliga av Midgårds alver. De är stora läromästare, som
intresserar sig för alla andra rasers färdigheter och gärna lär
av andra. Därvidlag skiljer de sig från de frågvisa noldor, som
gärna fnyser åt sådant som tycks dem blygsamt eller enkelt.
Gråalverna är ett bofast folk som uppskattar andras säll-
skap. Till skillnad från skogsalverna bygger de städer och
hamnar och sluter sig samman i tätbefolkade samhällen.

Äktenskapsmönster: Samma som för noldoralver.

Religion: Informell och uppbyggd kring gemensamma
högtider och enskild meditation, som hos andra alver. I
likhet med noldor vördar de Eru, och ser Varda som sin
skyddsvala. De har också en särskild respekt för Ulmo,
Vattnens Herre.

Uppträdande: Av Midgårds tre alvfolk är sindar de tysta-
ste och lugnaste, och, som det tycks, de mest nöjda. De är
inte lika uppsluppna och lekfulla som skogsalverna och inte
lika eldiga och hetlevrade som noldor. Sindars känslor är
djupa och svårväckta, men när de en gång har väckts kan de
inte stillas. Det är grunden för deras längtan till Havet.

Språk: Deras eget språk, sindarin (nivå 5), har blivit
alvernas huvudspråk i hela nordvästra Midgård och har
påverkat människornas språk kraftigt. Sindar talar också
väströna (nivå 5), betheur (nivå 4) och lite quenya (nivå 3).

Fördomar: Sindar är vänner med de flesta raser och de
står dvärgarna särskilt nära. Deras huvudfiender är orcher,
ulvar och drakar.

Yrkesbegränsningar: Inga.
�

NHMAKS< KR<HK 14 Vari &KAK

Bakgrundspoäng: Eftersom sindar genom sin odödlig-
het är knutna till skapelsesången, är de bundna av Ödet och
får bara tre bakgrundspoäng.

9.1.3 NOLDOR

Noldor kallas ofta för ”högalver” eller ”djupalver”, skenbart
därför att de anses vara de ädlaste av Midgårds quendi. I
verkligheten kallas de så, därför att de är de enda av Endors
alver som någonsin har levt i Amans Välsignade rike på
andra sidan havet. Deras höga status förstärks av att de står
Valar nära, en anknytning som har gett dem deras unika
kulturella och språkliga särart. Noldor kallas också djup-
alver, golodhrim eller gelydh (sindarin-namn) och nomin
(edainskt namn).

Finwe var den första kungen av noldor, som räknas som
eldars andra skara. Finwes söner — Feanor, Fingolfin och
Finarfin — var stamfäder till Noldors tre ätter.

Kroppsbyggnad: Noldor är de starkaste och stadigasta
av alverna, men de är ändå smäckrare än människor.

Hår- och hudfärg: De flesta har mörkt hår och grå ögon
som visar deras stolta sinnelag. Fingolfins och Finarfins
ättlingar är ofta blonda och blåögda, ty de har vanyarblod i
sina ådror.

Tålighet: De kan färdas 16-20 timmar på en dag. Noldor
sover inte. De vilar i trans 1-3 timmar varje dag, vilken ger
tillbaka kraftpoäng som har använts för att kasta besvärjel-
ser.

Längd: Männen är ca 200 cm, kvinnorna 190 cm.

Livslängd: De är odödliga och kan bara dö en våldsam
död eller av livsleda om de förlorar livsviljan.

Motståndskraft: De kan inte bli sjuka eller ärrade och
de är praktiskt taget immuna mot alla sjukdomar. De har
+20 i bonus mot köldanfall.

Speciella förmågor: Ingen ras kan se bättre utomhus i
nattens mörker än alverna. De ser lika bra i månsken eller
stjärnljus som en människa gör i middagssol. I andra situa-
tioner där det finns en ljuskälla kan alver se perfekt åtmin-
stone 15 meter och någorlunda upp till 30 meter. I totalt
mörker ser de lika dåligt som människor, d.v.s. inte alls. De
hör tre gånger bättre än normalt. Nordor är obestridda
mästare på att förstå och utföra hantverk. De har +20 i
bonus när de ska använda magiska föremål.

Dräktskick: De föredrar fina kläder och utsökt hantverk,
och ger ofta intryck av att vara mycket rika.

Svagheter och fruktan: Inga.

Levnadssätt: Noldor är de mest välordnade av Mid-
gårds alla alver. När deras bröder nöjer sig med att vandra
omkring eller leva utspridda i lugn och ro bygger noldor upp
samhällen och riken på vackra, välbevakade platser.

Äktenskapsmönster: Monogama, livslånga förhållan-
den.

Religion: Informell och uppbyggd kring gemensamma
högtider och enskild meditation. Liksom dvärgarna är nol-
dor hängivna hantverkare, med en grundmurad vänskap till
Aule. Det är Smeden som har gett dem deras stora respekt

för världsliga föremål. Det är alltså inte så underligt, att
noldor vördar Aule mer än någon annan Vala, förutom Varda
själv. Som alla alver dyrkar de Varda som Ljusbringerskan
och stjärnornas skapare.

Uppträdande: Noldor har en ädel och självsäker håll-
ning. De är högmodiga och ger ofta ett arrogant intryck. De
är de mest vetgiriga och lidelsefulla av alverna. De törstar
ständigt efter nya upplevelser, och vill bemästra alla världens
konster och färdigheter. På grund av sin kunskapstörst har
noldor ofta fallit offer för begär, fördärv och split.

Språk: Noldors språk kallas quenya, vilket betyder ”ta-
let". De betraktar det som sitt egentliga språk (nivå 5), men
de använder det mest bland de sina. Det är också ett hög-
stämt språk, som brukas i ceremonier, skrifter och muntliga
traditioner. I andra sammanhang utanför sitt eget land, talar
noldor det språk som brukas av deras mer talrika kusiner
sindar, sindarin (nivå 5). När de har att göra med människor,
eller raser som inte talar sindarin, använder de väströnan
(nivå 5) eller, mer sällan, dunedains adunaiska (nivå 3).

Fördomar: Noldor hatar orcher, troll och drakar mer än
några andra väsen. Deras stolthet gör att de ser ned på alla
människor som inte är dunedain.

Yrkesbegränsningar: Inga. Ordet noldor betyder ”vis”
eller "vetande" och passar bra som beteckning för den
Andra Skaran. Av den anledningen blir de ofta barder och
sagoberättare.

Bakgrundspoäng: Eftersom noldor genom sin odöd-
lighet är knutna till Skapelsesången, är de bundna av Ödet
och får bara två bakgrundspoäng.

9.1.4 HALVALVER

Halvalver (peredhil) är den sällsynta avkomman av en före-
ning mellan alver och människor. Dunedain, sjörövare och
svarta numenoriter har visserligen alviskt blod (och t.o.m.
maiablod) i sina ådror, men deras band till alverna ligger så
långt tillbaka i tiden att de inte kallas halvalver. Verkliga
halvalver har en människa och en alv till föräldrar.

När de blir vuxna måste halvalverna bestämma sig för om
de vill leva som dödliga människor eller som odödliga alver.
Elrond i Vattnadal valde det senare, medan hans bror Elros
— Numenors förste kung — valde att bli dödlig. De som blir
människor får Dödens gåva, och är inte bundna av Ödet
som alverna.

Kroppsbyggnad: Starka och smidiga, smärtare än
människor, men kraftigare än alver. De har fina, skarpa
anletsdrag. Männen väger ca 100 kg, kvinnorna 70 kg.

Hår- och hudfärg: Ljushyade, vanligen med brunt eller
svart hår och blå ögon.

Tålighet: Utomordentlig. Halvalver behöver bara 4 tim-
mars vila per dag. De dödliga sover och de odödliga medite-
rar.

Längd: Männen är ca 190 cm, kvinnorna ca 180 cm.

Livslängd: Dödliga halvalver lever i 250-500 år.

Motståndskraft: Halvalver är praktiskt taget immuna
mot sjukdomar. De har +5 i bonus mot köldanfall.

23
�

MIDGÅRDA RASER OCH KULTURER

Speciella förmågor: Halvalver ser väldigt bra i mörker. I
månsken eller stjärnljus ser de skarpt 150 meter. Under
andra förhållanden i mörker ser de 15-30 meter om det
finns en ljuskälla.

Dräktskick: Varierande. Dräkten är vanligtvis välgjord
och vackert men diskret smyckad. Favoritfärgerna är grönt,
grått, grågrönt, silver och vitt.

Svagheter och fruktan: Ingen.

Levnadssätt: Varierande. De lever vanligen på ensliga
platser, eller bland alver. Deras kultur liknar sindars, men de
påverkas hela tiden av människornas sätt att leva.

Äktenskapsmönster: Monogamt. De räknar sitt arv på
fädernet eller mödernet.

Religion: En stilla, personlig religion som innefattar
meditation. De vördar Eru och Valar och dyrkar främst Varda
och Orome. De som lever vid havet står Ulmo nära.

Uppträdande: Tålmodiga, tillbakadragna, omtänk-
samma, balanserade, hjärtliga och eftertänksamma.

Språk: De flesta talar sindarin (nivå 5) som sitt moders-
mål. De behärskar väströna (nivå 5) och lite quenya (nivå 3).

Fördomar: De är svurna fiender till orcherna.

Yrkesbegränsningar: Inga.

Bakgrundspoäng: På grund av sina starka band till sitt
folk och sin kultur får de bara tre bakgrundspoäng.