Bríde

### Vztahy

Henri Estienne (bývalý snoubenec), Beatrix Renwall (známost na jednu noc), Angelino (známost)

## Výskyt

### O Bríde

#### Vzhled a povaha

Hnědovlasá, po svých horalských předcích spíše vyšší a docela pohledná, Bríde byla praktická dívka se selským rozumem, která ovšem trpěla značnou pověrčivostí a fascinací nadpřirozenem. Byť se vždy prohlašovala za vzornou katoličku, to se týkalo hlavně jejího rozhodnutí čekat se sexem až na svatbu - a ne, že by jí to vydrželo. Jinak byla Bríde poměrně zvědavá, tvrdohlavá a s hlavou plnou otázek, včetně těch náboženských. Neb si neuměla moc dávat pozor na jazyk a byla značně upovídaná, přivádělo ji to často do problémů.

Zpočátku ohromená možností pracovat na královském hradě, později Bríde ztratila o svém postu trochu iluze a často přemýšlela, jak se své práce služebné zbavit nebo si ji alespoň ulehčit. Měla ale dobré srdce a na jejích svěřenkyních jí velmi záleželo, byť její romantická povaha občas vedla k tomu, že měla tendenci je občas pobízet do ne zcela promyšlených eskapád.

#### Rodinné zázemí

Bríde pocházela ze skotské gaelské rodiny z Vysočiny, menších členů klanu Campbell, kde byla nejstarším dítětem. Když Skotsko opouštěla, měla pět bratrů, a poté o rodině velmi dlouho neslyšela. Nejbližší rodinou jí tedy byl děda Ian, který býval sluhou lorda Malcolma Fleminga a posléze jeho rodiny obecně, a sloužil tedy ve stejné domácnosti, neb Brídina první zaměstnavatelka Janet Stewart, Lady Fleming byla tetou královny Marie Stuartovny.

#### Zájmy a koníčky

Bríde zbožňovala všelijaké příběhy, povídačky a pověry, a ráda se dozvídala nové kdekoliv, kde se zrovna nacházela. Nejradši měla ovšem ty skotské, neb byla velmi silnou skotskou patriotkou. Jejím speciálním zájmem pak byly čarodějnice, kterých se nejprve strašně bála, ale posléze na základě zkušeností začala přemýšlet o tom, zda by se takovou čarodějnicí nechtěla stát - nebo zda jí už snad skutečně není. Naštěstí jí čas od času někdo promluvil do duše a přivedl ji blíže k té správné víře.

Poté, co se naučila číst a psát, propadla čtení romantických dobrodružství a básní. Také měla trochu kreativního ducha a ráda přešívala a upravovala nejrůznější šaty, nejlépe ve spolupráci s Maud Seton, která zase ráda experimentovala s účesy. Maud, která ji naučila číst a psát, ji také občas v klášteře nechala, aby jí pomohla s nějakými iluminacemi. Na koni se nakonec horko těžko nějak naučila, při lovu preferovala luk... a velmi milovala hru na dudy, k zoufalství některých.

### Biografie

#### Raný život ve Skotsku

Bríde přišla na hrad Stirling ve dvanácti letech do služby a dostala na starost o několik let mladší Magdalen Fleming, Muriel Beaton a Maud Seton. Byť trochu zaskočená velikostí a velkolepostí hradu, a dost obezřetná vůči veškerým povídačkám o čarodějnicích, brzy našla půdu pod nohama a odvahu se dohadovat - hlavně proto, že jinak by uhlídat své svěřenkyně, především pak Muriel, úplně nezvládala. Moc si ale neoblíbila ty, kteří Muriel tahali nejvíc do problémů: takový Nicholas Hamilton byl podle ní srab a rozhodně na dívku neměl dobrý vliv. Ještě méně si pak oblíbila Beatrix Renwall, Murielinu tetu, o níž evidentně věřila, že je to čarodějnice, ale i přes svůj strach byla odhodlaná dívky před Beatrix bránit. Podnikala za tímto účelem experimentální výzkumy všeho druhu a často se věnovala nejen modlitbám, ale i snaze tvořit ochranné amulety, jak si to pamatovala z domova a jak se dozvídala z rad Šilhavé Betty.

Většinou poměrně šťastná a nekomplikovaná dívka, Bríde měla první srážku s temnějšími aspekty společnosti roku 1548 na hradě St Andrews. Nejprve se jí pokusil ublížit mladý floutek James Stewart, královnin nelegitimní polobratr - tam jí ovšem pomohl kardinál David Beaton, byť jen na přímluvu své neteře Muriel. Následně byl ovšem kardinál zavražděn lidmi protestantského kazatele Johna Knoxe, kteří obsadili hrad. Bríde schovala své svěřenkyně ve skladu a vydržela je tak schovávat celý měsíc, byť sžíraná obavou o dědu, který byl zavřen neznámo kde. Následně byly ovšem objeveny a málem došlo k tragédii, kdyby je nezachránil malý William Ruthven. Bríde pak dívky následovala do bezpečí do převorství Inchmahome, ale události na ní zanechaly stopy - jak v tom, že si trochu zvykla mluvit s dívkami méně podřízeně, tak v jistém rozčarování z katolických kardinálů. Pevná víra - v boha i čarodějnice - ji ovšem neopouštěla.

V převorství Inchmahome se k nim brzy připojila i malá královna, která dala Bríde jasně najevo, že zapomíná své místo, což Bríde moc nenadchlo. Stejně jako dědovy věčné připomínky, že nemá být takový strašpytel. Doprovázela pak dívky i královnu taky při dramatickém útěku ze Skotska do Francie, což pro ni přineslo mnohé změny. Nejen, že získala trochu respektu a obdivu pro Beatrix, která umně vyřídila pár anglických vojáků, ale podivné zážitky začaly Bríde přesvědčovat, že je možná sama čarodějnice. Když pak loď zachránila mladou černou dívku Mumbi-Adu a její matku Berthu, strávila Bríde dost času ověřováním, zda se nejedná o lidožrouty.

#### Léta v klášteře a v Ženevě

Poté, co byly její svěřenkyně nuceně odděleny od královny, doprovodila je Bríde do kláštera v Poissy, byť to znamenalo hořké loučení s dědou. V klášteře se i Bríde měla příležitost trochu vzdělat, hlavně s pomocí Maud. Nejvíce času ovšem trávila sbíráním místních pověr a příběhů. Jakožto potencionální čarodějnice chtěla být totiž na vše dobře připravená. Trochu zájmu pak měla i o poezii a docela se jí líbil mladý učitel a básník, Henri Estienne. S tím to nejprve poněkud skřípalo, neb evidentně nerozuměl ženám a navíc byl toho názoru, že služebné a muži z dobrých rodin, to se přece stává jen v tom romantickém braku, co Bríde pořád čte. Když mu ale Bríde pořídila koťátko, aby nebyl tak sám, a začali se o něj společně starat, jejich vztah se poněkud prohloubil. Inspirován brakem, kterým dříve pohrdal, Henri nakonec na počátku roku 1551 - ve velmi specifickém provedení - požádal Bríde o ruku. Tu to ale dost zaskočilo, neb už si přestala dělat naděje, a musela si vzít čas na rozmyšlenou.

Ve stejné době přibyla k dívkám do kláštera Inge Kempenich von Eltz, z jejíhož nevychování Bríde moc šťastná nebyla. Mimo to Bríde stále řešila svůj problém ohledně toho, že je asi čarodějnice, a snažila se najít někoho, kdo by jí naučil, jak se takové čarodějnice mají chovat. Jednu dobu se dokonce domnívala že stará Cecile z chýše v lese u Poissy, u které se ubytovala Beatrix, je Beatrixinou pravou čarodějnickou podobou. Beatrix si z ní díky tomu ráda tropila šprýmy, ale nakonec připustila, že sama čarodějnicí tak úplně není (zatím!) a navíc už má svou vlastní studentku v podobě Margaret Fleming, takže ji opravdu učit nemůže. Naštěstí Bríde získala další stopu sledováním Ady, která evidentně provozovala všelijaké podivné rituály. O něco později, v zimě 1551, pak Bríde s Magdalen, Inge, Beatrix a Cecile zachraňovaly dítě umírající Elizabeth, ke které je dovedl Magdalenin podivný sen.

Bríde následně na příkaz dívek zařizovala křest malé Élisabeth a přizvala Henriho coby jejího kmotra. I přes rozdílnou víru se totiž oba shodli, že se chtějí vzít a Bríde napsala do Skotska o povolení odejít ze služby. Byť Henriho čas od času znervózňovaly Brídiny průpovídky, že on je sice protestant, ale ona je možná čarodějnice, a marně se jí snažil její řeči vymluvit. Následně byl ovšem vyhlášen edikt chateaubriantský, podle kterého měl být protestantům zabaven majetek a byly zakázány veškeré styky s kalvinistickou Ženevou. Henri začal být nervózní a s Bríde plánovali, že by opustili Francii. Jednoho dne však zavítal do kláštera Jean Bodin a zatímco Bríde byla zadržena a vyslýchána, Henri se sbalil a utekl. Ani to jí ale v její lásce neodradilo a když konečně přišla vytoužená odpověď ze Skotska, že může odejít pouze, pokud za sebe vycvičí náhradu, Bríde vybrala rychtářovic nejstarší dceru Jeanne a pustila se do práce. Na podzim roku 1551 se pak rozloučila s těžkým srdcem s dívkami a v mužském převlečení vyrazila do Ženevy.

Cesta byla dlouhá a strastiplná... a když se Bríde do Ženevy přece jen dostala, zjistila, že Henri se již oženil s jinou ženou. Poněkud rozpačitě jí pak vysvětloval, že osud jim nepřál, ale je jí vděčen, že mu otevřela oči, že v životě jsou důležité i jiné věci než knížky. Byl ale vlastně rád, když zase rychle zmizela. Bríde se ovšem zhroutil celý svět a při pokusu opustit město se zapletla do svých slov a nakonec skončila v šatlavě, kde pobyla mnoho měsíců. Do té doby, než byl do vězení vhozen zbídačelý muž, který se vzápětí prokázal vskutku podivnými schopnosti a z vězení sebe i Bríde osvobodil. Ta byla hned přesvědčená, že se jednalo o ďábla, který ji zachránil a kterému tedy má sloužit. V tomto přesvědčení - a v jistotě, že tedy je čarodějnice - našla jistý podivný klid. Ďábel ovšem o její nabídky služby moc zájem nejevil a zase zmizel, Bríde se tedy rozhodla řešit svou cestu zpět. Po několika měsících, roku 1552, se tak Bríde opět vrátila do Poissy, kde ji náhle přepadly rozpaky. Nejprve strávila tedy chvilku v lese u Cecile a Beatrix. S pomocí abatyše a její promluvy pak Bríde našla nakonec odvahu i k návratu do kláštera, kde tedy dostala místo coby vychovatelka Élisabeth. Dívky se s ní radostně vítaly, ale ona se v lecčem změnila: přestala hned říkat co si myslí, přestala se modlit a začala trávit spoustu času s klášterními kozami.

Roku 1553, po tragédii v klášteře, při které zemřeli Paracelsus a Jeanne, byla pak Bríde s Élisabeth odeslána s dívkami ke dvoru Marie Stuartovny v Amboise.

#### U dvora v Amboise

Cesta do Amboise, na které je doprovázel William Maitland, byla náročná, nejen kvůli dešti. Ale zastávka u katedrály v Chartres Bríde v lecčem opět poznamenala: po průchodu labyrintem měla krásnou vizi panny Marie a společně se slovy kněze, kterému se tam vyzpovídala, začala získávat pocit, že ďábel ze Ženevy byl možná jen zkouška. Nebo to vlastně nebyl ďábel. Taky se ovšem v podzemí málem utopila, před čímž ji zachránila Inge. Neb kvůli Inge byly ovšem všechny v podzemí první řadě, Bríde měla od té doby vůči ní poněkud nevraživé myšlenky. V Amboise ji ale čekalo příjemné překvapení a opět se shledala s dědou Ianem - a Inge byla vzápětí odeslána pryč, do kláštera v Orléans, což Bríde velmi přivítala, neb ji začala považovat za velmi nevhodný vliv.

V Amboise si hned našla novou misi, když zjistila, že Mariina nová guvernantka, madame de Paroy, se chce zbavit Beatrix a poslat ji pryč. Neb Bríde už k Beatrix značně přilnula, byla tím rozhořčená, a snažila se dívkám pomoci vymyslet, co by se dalo dělat. Když pak ke dvoru doputovala nová Mariina družička, Marsilia Strozzi, čekala Bríde nová výzva. Marsiliin sluha, Ital Angelino, se totiž měl s Bríde dělit o povinnosti. Přes počáteční nedůvěru se s ním Bríde záhy sblížila, zvláště po náhlém úmrtí dědy Iana při dudáckém koncertu, který Bríde zorganizovala pro až příliš pofrancouzštěnou královnu Marii. V následných měsících se tak Bríde věnovala své práci, pomáhala Magdalen podstrkovat Marii nějaká více skotská témata a příběhy - a čas od času podporovala (ne)romantická vzplanutí Maud a Muriel. Ze všeho nejvíc ale trávila čas s Linem, byť začala získávat jistá podezření ohledně jeho náboženství a častých zmínek o neexistující svaté Ester. Když Lina ale konfrontovala, ten se ji pokusil rozptýlit romantickou večeří. Moc to nezafungovalo, neb se navzájem zcela nepochopili a Bríde se navíc po zážitku s Henrim velmi obávala, že Lino bude kvůli své víře také časem muset možná utéct pryč z Francie.

Její myšlenky ovšem trochu rozptýlil - či nerozptýlil - příjezd Williama Maitlanda. Když se totiž Bríde dozvěděla, že ten studoval s Maudiným bratrem a Jeanem Bodinem na univerzitě v Paříži, kde kdysi trápili právě Henriho Estienna skrze jeho fóbii z žen, chvíli plánovala pomstu, neb dospěla k závěru, že nebýt toho, ona a Henri mohli být spolu šťastní. Když ovšem vychladla, rozhodla se nechat minulost minulostí a raději se věnovat svému vztahu s Linem, který po počátečních škobrtnutích začal roku 1554 opravdu vzkvétat. I přesto, že Bríde došlo, že Lino nejen, že není katolík, ale je to rovnou žid. Na podzim ho tedy málem přerušil odjezd, tentokrát Brídin a do Skotska, neb sestry Fleming tam měly kvůli problémům jejich rodiny být odeslány, vše na poslední chvíli ale zastavila královna. Jinak se tento rok Bríde hlavně snažila starat o své svěřenkyně a zjistila, že jakýsi šestý smysl - či anděl strážný - ji varuje vždycky, když je Marsilia v nebezpečí. Kromě toho taky trávila hodně času se starým malířem Francescem Melzim a převorem z Inchmahome, neb jí připomínali dědu, po kterém se jí stýskalo.

#### Prázdniny v Bretani

V prosinci 1554 se k dívkám vrátila Inge, nicméně Bríde neměla čas dělat si starosti, jaký bude mít na dívky vliv. Byla totiž i s nimi odeslána za trest do Bretaně na zámek Chateaubriant, kde měly čekat, dokud těhotná a neprovdaná Margaret Fleming neporodí. Tam si Bríde hned užívala příběhy spisovatele Rabelaise i legendy Marsiliiny urozené matky, Anne Stewart. Bríde zde s pomocí zvláštního anděla strážného opět zachránila Marsilii, tentokrát ze spárů podivné chůvy Ide a s pomocí jezuity Alfonsa de Ampuero. Při záchraně ale Bríde zapříčinila smrt Idina věrného a pomalejšího syna, Aubina, což si pak dlouho vyčítala. Následně se ovšem Margaret ztratila a když se ji dívky vydaly hledat, vstoupily mezi vílí kameny a dostaly se do podivného světa. Přes své obavy z víl byla Bríde dost nadšená tím, jak před nimi ožily legendy a artušovské příběhy. Radost ji kazilo jen to, že Lino byl lapen kouzlem, které v zámku Laudine drželo nevěrné muže a ona si nebyla jistá, zda ho chce tedy zpět. Náladu ji ovšem zvedlo setkání s dívkou-vodním drakem, kterou měla za Luned a zvláštním Alexandrem, kterého měla za jednoznačného Merlina a který dívkám prozradil, že jsou všechny z jeho krve. Což Bríde docela potěšilo, byť záhy dostalo vysvětleno, že na společenské postavení to nemá vliv. Také měla možnost trochu omládnout s pomocí pramene vodní víly, držela se ovšem více zkrátka, než Muriel. A s Linem si nakonec všechno vyříkali, když vyšlo najevo, že jsou různé druhy nevěry. Když tedy opět prošli všichni i s Alexandrem zpět do svého světa, byla nepotěšená, že Linovi bylo hned nakázáno doprovodit Margaret a Marsilií na Chateaubriant, neb se od něj nechtěla ani hnout. Nepochodila ovšem a doprovodila tak ostatní dívky a Alexandra dále, do zátoky Morbihan, kde nejprve dostali stopu ohledně legendárního meče, který by královně Marii mohl pomoci... a pak dodrželi slib a doprovodili Alexandra na schůzku s tajemným svatým Antonínem. Cesta se ovšem skončila tragicky, když Alexandr padl pod útokem svých podivných nepřátel se znakem krkavců.

Dívkám se podařilo utéci a dostat se zpět, záhy ovšem zjistily, že uplynul celý rok - a je leden 1556. Bríde, coby služebnou, tedy hned čekalo nepříjemné vysvětlování. Celý výlet do Bretaně, kdysi hrdé a nezávislé země, nyní provincie Francie, v ní také zanechal pevné odhodlání, že Skotsko takhle dopadnout nesmí. Po návratu na Chateaubriant se ovšem dozvěděla, že rozhořčená Anne Stewart vyhodila Lina ze svých služeb a ten odešel do Nantes. Následně se tedy hlavně snažila vymyslet, jak se dostat za ním a dostat ho zpět na Chateaubriant: to se částečně vyřešilo, když Magdalen přiznala, že ho chce najmout do svých služeb, neb se chce naučit hebrejsky. V Nantes se vše ovšem zkomplikovalo, neb Lino, který spolupracoval s anglickým určitě-ne-pirátem Halem Killigrewem, je požádal o ubytování rodiny Bondi, španělských náboženských poutníků. Bríde z Lina rychle vytáhla, že se ve skutečnosti jedná o židovské conversos, které se snaží dostat do bezpečí do Benátek, jak to již v minulosti dělal dříve. Celý podnik ovšem ohrožovala přítomnost otce Alfonsa, který si velmi všímal vztahu Bríde s Linem i zvláštních hostů. Lino to zkusil vyřešit tím, že poslal otce Alfonsa na neplánovanou projížďku po moři, nepočítal ale s rozhořčením Alfonsova společníka, mladého Johna Fleminga. Ten, přesvědčen že židé otce Alfonsa zabili, vše ohlásil na biskupství. Bríde tedy neprve pomohla Linovi dostat rodinu Bondi do bezpečí a posléze se, poněkud méně úspěšněji, snažila uklidnit střet mezi inkvizicí a rozhořčenou Muriel. Vše nakonec dopadlo v rámci možností dobře a Bríde se s Linem, který jí konečně prozradil něco o své minulosti, více sblížila. Její svěřenkyně, zvláště pak Muriel, si to u ní svými výtržnosti ovšem poněkud rozházeli a Bríde tak chvíli přemýšlela, zda by nebylo lepší s Linem někam odejít. To nakonec neudělala, ale od té doby pilně poslouchala na Magdaleniných hodinách hebrejštiny s Linem, pro případ, že by jednou s Linem přece jen odejít chtěla.

Po návratu na Chateaubriant se tak Bríde pilně chodila modlit k obrazu svatého Antonína, o němž zjistila, že jeho symbolem je právě prasátko se zvonečkem, které se jí občas zjevuje, zejména ohledně toho, aby ochránil Setony před Maitlandy, neb si vzala do hlavy, že klan Maitland je prokletý a ničí své chlebodárce, kteřími jsou nyní právě Setoni. Její budoucnost následně zkomplikoval fakt, že Margaret Fleming měla být odeslána do Skotska a provdána za Johna Stewarta, hraběte Atholla... a Bríde byla stále oficiálně její služkou, ne ostatních dívek. Následně ovšem Bríde onemocněla a když se pak po více jak měsíci začala cítit lépe, zjistila, že je v Orléans... a že dívky jsou v tahu. Sotva tak vyčinila Linovi, že je pořádně nehlídal, už se je jala hledat a užila si s nimi tedy rovněž vlkodlačí dobrodružství za Orléansem, kde se ukázalo, že Inge o svém původu lhala - a je také jen vesničankou. Bríde nakonec tento Ingin společenský pád a novou kolegyni přijala bez problémů, byť nějaký ten komentář si vzhledem k tomu, jak jí Inge za zpochybňování své urozenosti dříve vyhrožovala, neodpustila.

#### U dvora v St Germain

U královského dvora čekalo Bríde několik změn. V prvé řadě se domluvila s Margaret, odjíždějící do Skotska, a opustila tak rodinnou tradici služby Flemingům, když se nově stala služebnou Maud. S Margaret před odjezdem ovšem trávila dost času, rozhodnutá zejména pořádně prozkoumat malého Malcolma Fleminga, o němž byla přesvědčená, že bude asi vyměněnec. S radostí se také znovushledala se starou Agnes, odjíždějící s Margaret do Skotska, a převorem z Inchmahome. Na rozdíl od Inge také zvolila méně konfrontační přístup a když se jejich paní začaly střetávat s družičkami Gabrielle a Angelique Babou, Bríde se vytrvale snažila se spřátelit s jejich služebou Jeanne a trochu si ji naklonit. Snažila se také dávat Inge nějaké rady, především ohledně toho, jak se dobrá služebná do určitých věcí neplete, a že i služebná si musí vážit sama sebe a nehonit se za nějakým Arthurem Erskinem, nepadaly však na zcela úrodnou půdu. Její služba Maud byla jinak velmi produktivní, neb si obě rozuměly co se experimentů s módou a účesy týče, ve snaze vyrovnat se stylu slečen Babou, a Bríde se tak začala trochu učit také od Jeana de Compiègne, krejčího královny Marie. Když si pak Brídiných schopností všimla také královna, začala jí také dávat úkoly a darovala jí a Maud panenku na zkoušení nových účesů a módy, cítila se Bríde velmi poctěna. Zato její vztah s Linem pro změnu trochu skřípal, neb Bríde se chtěla bavit o vážných věcech - jako třeba, zda se setkají po smrti v nebi, když ona je katolička a on žid - a Lino se obecně moc vážně bavit nechtěl.

Následně se Bríde moc nedaří. Magdalen přijímá do svých služeb Simone Estienne, mladší sestru Henriho, která Bríde záhy irituje všmi možnými způsoby, byť se s ní Simone snaží hlavně upřímně spřátelit. Ve snaze zjistit, zda je malý Malcolm vyměněnec, se Bríde nechá přistihnout v kapli kardinálem de Lorraine, který ji od té doby vydírá a naznačuje jí, že očekává plnou spolupráci ohledně jeho plánů s dívkami. Navíc má pocit odcizení od všech ostatních dívek a i s Linem se docela dohaduje, až se dokonce na oko rozejdou. A v srpnu, pár dní po jejích narozeninách, jí na plese Lino sdělí, že musí zmizet - kardinál de Lorraine na něj totiž nasadil svého člověka a začíná to být pro něj nebezpečné. Trochu útěchy by jí mohlo přinášet snad to, že v gardě našla příbuzného, Neda Campbella, ale nedá se říct, že by jejich prvotní setkání proběhlo zcela mírumilovně.