Fáze rodinného života

*Jak se rodina stává rodinou?  No, když se dva lidé mají moc rádi... Dělám si legraci, dělám si legraci - tak trochu.  Jak jsme si řekli minulý týden, americké rodiny často vznikají kolem manželství.  Romantické vztahy tedy mohou být prvním krokem v etapách rodinného života.  Může se zdát zvláštní uvažovat o randění jako o součásti zakládání rodiny.  Koneckonců, když na Tinderu swipujete doprava, pravděpodobně nemyslíte na to, že byste danou osobu přidali do rodiny.  Rodina je však dynamická sociální instituce, která se v průběhu života mění.  To, co si pod slovem rodina představíte, bude úplně jiné, když vám bude 16 let, a když vám bude 60 let.  Sociologové říkají, že každá rodina má svůj životní cyklus.  Vznikají, mění se a někdy se rozpadají.*

Když mluvíme o fázích života, obvykle mluvíme o organismech - o životním cyklu majky nebo něčem podobném.  Ale stejně jako člověk prochází vývojovými stádii od dětství přes dospělost až po stáří, vyvíjí se i rodina.  Sociologové tento proces popisují jako životní cyklus rodiny - vývojové fáze, kterými rodina v průběhu času prochází.  Jednotlivé rodiny se samozřejmě liší.  Někteří lidé mohou procházet jednotlivými fázemi rodiny v jiném pořadí nebo některé fáze zcela vynechat.  Tyto fáze však mají popisovat typický životní cyklus moderní americké rodiny.  První fáze rodinného života je velmi roztomilá. Jsou to námluvy!  Určitě víte, co namlouvání znamená, ale pro případ, že by to bylo na závěr:  Je to období rozvíjení vztahu s výhledem na manželství nebo dlouhodobé partnerství.  Jak se tedy lidé v různých společnostech párují?  Inu, některé kultury - včetně USA - kladou velký důraz na romantickou lásku jako základ partnerství.  Hledání toho "pravého" je zabaleno do představy, že vztah by měl být založen na náklonnosti, přitažlivosti a vášni k partnerovi.

Jiné kultury praktikují dohodnuté sňatky, při nichž je manželství sjednáno mezi dvěma rodinami s cílem vytvořit mezi nimi pevnější pouto.  Láska není považována za nezbytnou podmínku pro uzavření manželství - i když rodiče se mohou při výběru partnera radit s city dětí.  Pokud společný život manželského páru nakonec vytvoří pouto náklonnosti, je to bonus!  Pro obyvatele kultur, které oslavují romantickou lásku, se představa domluveného manželství často zdá být zcela nemyslitelná.  Je však důležité si uvědomit, že ani v USA není sex a romantika obvykle jediným základem dlouhotrvajícího vztahu.  Vášeň je často méně stabilním základem vztahu než manželské dohody založené na sociální a kulturní kompatibilitě.  Když vášeň vyprchá, může se vztah, pokud nemá jiné základy, rozpadnout.  A ve skutečnosti i v zemích, které kladou důraz na romantickou lásku, společenské síly často "zařizují" manželství na základě toho, kdo je společensky, ekonomicky a morálně kompatibilní.  Společnosti často podporují homogamii neboli manželství mezi lidmi s podobným sociálním zázemím, jako je dosažené vzdělání nebo třídní postavení.

Dalším běžným faktorem romantické lásky je příbuznost neboli fyzická blízkost k jiné osobě.  Nezní to příliš romanticky, ale máme tendenci se sbližovat s lidmi, kteří jsou prostě... nablízku, protože často žijeme v blízkosti lidí, kteří jsou nám podobní.  Namlouvání samozřejmě nevede vždy k manželství.  Ve skutečnosti v posledních letech počet sňatků v mnoha zemích s vysokými příjmy klesá, částečně kvůli tomu, že lidé se sňatkem déle čekají, a částečně kvůli tomu, že se sňatků úplně vzdávají. Mezi ženami, kterým bylo v roce 2010 mezi 35 a 44 lety, bylo přibližně 20 % žen, které nikdy nebyly vdané.  Pro srovnání, v předchozí generaci v tomto věku nebylo nikdy vdáno pouze 10 % žen.  I přes klesající míru sňatečnosti se většina Američanů alespoň jednou vdá.  Manželství - a zejména svatba - je často vnímáno jako životní cíl, něco, o co je třeba usilovat.  Svatba ovšem není manželství a pro mnohé se v této fázi zabydlování nové rodiny mění očekávání, jak bude manželský život vypadat.  To, jak pár zvládne přechod od namlouvání k manželství, je důležitým ukazatelem stability rodiny.

Někteří zjistí, že jakmile skončí fáze líbánek - tedy prvních pár let manželství, kdy je všechno nové a vzrušující -, přestanou být v manželství spokojeni.  Aby našli vášeň, obracejí se někteří k nevěře, která se vyskytuje častěji, než by se mohlo zdát.  V anonymním průzkumu, kterého se zúčastnilo přibližně 900 Američanů, vědci z Kinseyho institutu pro výzkum pohlaví, genderu a reprodukce na univerzitě v Indianě zjistili, že 19 % žen a 23 % mužů uvedlo, že své partnery alespoň jednou podvedli.  Jedním z důsledků nevěry, který vás možná NEpřekvapí, je rozvod.  Možná jste slyšeli, že polovina manželství končí rozvodem.  To však není zcela přesné.  Za prvé, není to tak, že by každý pár měl šanci na rozvod 50/50. Za druhé, rozvod je v podstatě šance na rozvod.  Statistika 50 % vychází z pohledu pravděpodobnosti, že manželství dosáhnou určitého výročí.  Jaká je pravděpodobnost, že spolu budete ještě 5 let po svatbě?  A co po 20 letech?  U párů, které se vzaly před 40 lety, víme, kolik procent těchto manželství skončilo rozvodem - a to je slušný ukazatel toho, kolik jich rozvodem někdy skončí.  U Američanů, kteří uzavřeli manželství v 70. a 80. letech, skončilo rozvodem asi 40 až 45 % těchto manželství.  V 70. letech došlo k obrovskému nárůstu rozvodů, částečně díky tomu, že mnoho států uvolnilo svá omezení týkající se toho, kdo se může rozvést, prostřednictvím zákonů o rozvodech bez zavinění, které umožňují párům rozvést se z jakéhokoli důvodu.  Před zavedením zákonů o rozvodu bez zavinění byl rozvod povolen pouze v případě, že jeden z manželů mohl prokázat zneužití, opuštění nebo nevěru.  Spolu s odstraněním právních překážek se změnily i společenské normy a rozvod se stal společensky přijatelnějším.

Navíc díky větším pracovním příležitostem pro ženy bylo pro ně schůdnější opustit špatné manželství, protože byly schopny lépe uživit sebe a své děti bez manžela.  Od 90. let 20. století však rozvodovost v USA klesá.  Podle některých odhadů se procento manželství končících rozvodem u novějších generací bude blížit spíše 1/3 než 1/2. Proč se snížila?  Za prvé, méně lidí se žení a vdává a méně lidí se žení a vdává mladých.  Vzhledem k tomu, že stále více lidí čeká s hledáním partnera až na dobu, kdy se více usadí, jsou manželství mnohem stabilnější než v předchozích desetiletích.  Navíc se změnil i typ lidí, kteří vstupují do manželství - a pravděpodobnost jejich rozvodu.  Míra rozvodovosti je vyšší u Američanů s nízkými příjmy a nižším vzděláním - ti jsou také socioekonomickou skupinou, u níž došlo v posledních 40 letech k největšímu poklesu míry sňatečnosti.  Čím méně lidí uzavírá manželství, tím méně se jich rozvádí.  Změna sňatkových vzorců znamená také změnu vzorců v životním cyklu rodiny... například kdy mají lidé děti.  Ačkoli je plození dětí obvykle považováno za fázi životního cyklu rodiny, která následuje po uzavření manželství, procento dětí narozených mimo manželství se zvyšuje a přibližně 40 % všech porodů se rodí svobodným matkám.  Zvyšují se také rozdíly mezi sociálními třídami v tom, kdo má děti před nebo po svatbě:  Zatímco pouze 9 % porodů vysokoškolsky vzdělaných matek se odehrává mimo manželství, 58 % porodů mimo manželství připadá na ženy s pouze středoškolským vzděláním.  Ale bez ohledu na to, zda se děti rodí před nebo po svatbě, je tato fáze životního cyklu rodiny důležitá.

**Výchova dětí.** To, jak vypadá rodina, se za posledních několik století hodně změnilo.  V předindustriální Americe byly velké rodiny mnohem běžnější - částečně kvůli nedostatku účinné kontroly porodnosti, částečně proto, že více dětí znamenalo více rukou, které pomáhaly s prací na farmě, a částečně proto, že vysoká dětská úmrtnost znamenala, že se mnoho dětí nedožilo dospělosti.  S poklesem dětské úmrtnosti a industrializací USA se však průměrná velikost rodiny snížila ze 7 dětí v roce 1800 na 3,5 dítěte v roce 1900.  V dnešní době je porodnost ještě nižší.  Staré pořekadlo o tom, že americkým snem je dům s plotem, pes a 2,5 dítěte, není příliš daleko od pravdy - průměrná americká matka má 2,4 dítěte a tato míra je v posledních 30 letech poměrně stabilní.  Mění se však doba, kdy mají ženy děti.  Kromě toho, že ženy odkládají sňatek, odkládají také narození dětí.  Průměrný věk při prvním porodu je 26 let, v roce 1970 to bylo 21 let.  Zčásti je to způsobeno lepší dostupností antikoncepce, která lidem umožňuje lépe kontrolovat načasování, kdy mají dítě.  A částečně je to proto, že výchova dítěte je drahá!  Mnoho lidí chce počkat, až budou starší a finančně zajištěnější, než si pořídí třetí hladový krk.  Americké ministerstvo zemědělství odhaduje, že u dětí narozených v roce 2015 utratí typická rodina střední třídy za toto dítě v průběhu jeho dětství 233 000 dolarů.  Oblečení, jídlo, hračky, doprava, základní vzdělání, lékařská péče - to vše se rychle nasčítá.  A to ještě nejsou započítány náklady na studium na vysoké škole!  Ale i když jsou náklady vysoké, být rodičem je v americké společnosti vysoce ceněno.  Průzkum z roku 2010 ukázal, že většina mileniálů tvrdí, že být dobrým rodičem je "jedna z nejdůležitějších věcí" v životě - a řadí ji výše než úspěšné manželství.

Další etapou rodinného života je fáze, kdy děti dospívají a opouštějí dům svých rodičů, obvykle ve věku kolem dvaceti let.  Ačkoli máma a táta mohou při prvním odchodu dětí trpět určitým syndromem prázdného hnízda, mnozí z nich zůstávají zapojeni do života svých dětí a často zajišťují péči o vnoučata, jakmile jejich děti založí vlastní rodiny.  Tato fáze rodinného života po narození dětí je závěrečnou částí životního cyklu rodiny.  Navíc s prodlužující se délkou života se mnoho dospělých dětí ocitá v roli pečovatele o své stárnoucí rodiče.  Jako sendvičová generace se označují lidé, kteří pečují o své stárnoucí rodiče a zároveň se starají o děti žijící v jejich domácnosti.  To je zvláště časté u žen, které častěji přebírají pečovatelské role v rodině.  Jak jsem uvedl na začátku, tyto fáze životního cyklu rodiny jsou jen jednou z cest, kterou se rodina může ubírat.  Existují všechny typy rodin a ne všechny budou nukleární rodiny s matkou, otcem a partou biologických potomků.

Za prvé, manželský pár nemusí tvořit jen muž a žena.  V roce 2015 Nejvyšší soud USA zrovnoprávnil manželství a rozhodl, že všechny státy musí uznat manželství párů stejného pohlaví.  Za další, ne všechny manželské páry mají nebo chtějí mít děti.  Navíc ne všechny rodiny s dětmi mají dva rodiče.  Rodiny s jedním rodičem tvoří přibližně třetinu všech rodin s dětmi.  V čele neúplných rodin stojí nejčastěji svobodná matka, nikoliv svobodný otec.  Existují také velké rasové rozdíly ve struktuře rodin: 66 % černošských dětí je vychováváno v rodině s jedním rodičem, zatímco u bělošských dětí, které nejsou hispánského původu, je to pouze 25 %.  Některé z těchto dětí však stále vyrůstají v domácnostech s oběma rodiči - 58 % dětí narozených v nesezdaném soužití připadá na páry, které spolu žijí, aniž by byly sezdány.  Nesezdaní nebo rozvedení rodiče se také mohou oženit s někým novým, čímž vzniká smíšená rodina s jedním rodičem v domácnosti, který není v příbuzenském vztahu s některými nebo všemi dětmi.  Existuje tedy velká rozmanitost v tom, jak může rodina vypadat.  Často však mají tendenci ubírat se podobnými cestami.  Ať už však rodina vypadá jakkoli, životní cyklus rodiny nám pomáhá pochopit, jak se rodiny v průběhu času vyvíjejí.

Dnes jsme se podívali na jeden ze způsobů, jak uvažovat o různých fázích rodinného života: námluvy, manželství, výchova dětí a rodinný život v pozdějších letech.  Probrali jsme také měnící se vzorce uzavírání manželství a rození dětí v USA a poukázali na některé z rozmanitých typů rodin, které existují.