Poslední večeře

To, co se semlelo na Outlandu mezi ogřími klany již douho nemělo obdoby. Jedni (ti tupější a agresivnější) sočili na druhé (chytřejší a mírnější) a vůbec. Vypadalo to na ozbrojený konflikt, při kterém budou kyje, krocani, sekery, krocani, ogři, krocani... a další krocani, lítat luftem až do úplného vyhlazení ogřích populací. Ne že by to nekterým rasám, žijícím na Outlandu vadilo, ale přeci jen: pobít tolik nebohých zvířat kvůli sporu několika stovek rozkacených ogrů, není příliš košer a mohlo by to znamenat problémy v případě, že by se dostavila kontrola od D.E.H.T.A. Celou věc paradoxně rozsekli sami ogři. Chytřejší a umírněnější kmen zaslal žádost do nejbližší draeneiské osady a sliboval tučnou odměnu, pokud bude zabráněno masakru (masakru ogrů, pochopitelně - na krocany nebyl brán ohled). Z důvodu nedostatku diplomatů se na mírové rozhovory vydala skupina, kterou zastupovalo "od každé rasy něco". Dva elfi, draeneika a člověk. U prvního,chytřejšího kmene šlo vše hladce. Velký náčelník se obával hlavně gronnů, které měl k dispozici kmen druhý. Sám neměl zájem bojovat. Pro něj byli prostě důležitější krocani a nacpané panděro.

Výprava ke druhému kmenu byla poněkud rizikovější. Každý z rádoby diplomatů nesl jednoho krocana, coby poslední záchranu v případě, že by mělo po nezdaru diplomacie dojít ke kuchyňské úpravě vyjednávajících. Leč náčelník druhého kmene byl právě po večeři, tak nejevil zájem o jednohubky. Alespoň prozatím. Po vyčerpávajícím dialogu, ve kterém se to hemžilo gronny a jak jinak než krocany, uhodil Itas hřebík na hlavičku oznámením, že druhý kmen má excelentního kuchaře, který umí upravit hudrující drůbež na 100 způsobů. Na to jich několik vyjmenoval, ač vůbec nevěděl, zda kuchař tolik recepisů umí, ba jestli onen chytřejší kmen vůbec kuchaře vlastní. Náčelníka to navnadilo. Požádal, aby byl kuchař předveden a ukázal své umění, pak že bude možno debatovat, nadto naznačil, že pokud mu bude chutnat, najisto dojde k dohodě a válečný stav bude zrušen. Ovšem, pro sichr, aby se skupina vrátila, si na místě ponechal "toho co vypadá jak krocan", a ukázal na Berthallovu přilbu s chocholem. Co měl nebožák dělat. Zůstal i s krocany, kteří postupem času posloužili jako jednohubky pro čekajícího náčelníka, a modlil se za brzký návrat zbylých diplomatů. Ti mezitím pracně umlouvali náčelníka první vesnice, aby zapůjčil kuchaře, jenže bez úspěchu. Kompromis navrhl opět Itas. Co kdyby se náčelníci sešli nad pečeným krocanem rovnou ve vesnici? Jeden bude ochutnávat a ke smíru pak dojde najisto.

Po krátké cestě tam a zase nazpět se zdálo, že je vyhráno... opět hladový náčelník agresivnějšího kmene přistoupil na cestu do cizí vesnice a zdálo se, že ho kdekdo utáhne na vařené nudli...pokud bude z krocana. Náčelníci usedli, hodovali, dobrou vůli spolu měli, dokud nedošlo na gronny. Je lepší gronn, nebo krocan? Co nadělat...diplomatická skupina měla za úkol najít gronna na ochutnávku a pokud možno se při tom nenechat zabít. V tom měla pomoci posila. Jakýsi rytíř jménem Saifor, který narazil na nešikovného mága, byl ochoten vykonat téměř cokoliv, aby se z Outlandu (kam ho portál omylem vyhodil) dostal zpět na rodnou hroudu. Tedy jich šlo pět. Gronn, který se měl podle slov draeneiky často producírovat kolem "hory duší", byl opravdu na svém pravidelném špacíru a nebylo nesnadné jej zahlédnout. Ovšem: jak jej dostat na zem a posléze na pánev? Co se skupina dohadovala, zmizel gronn z dohledu. Jeho stopy mizely kdesi pod horami a těžko pátrat, kam se poděl.

Náhrada však byla nalezena brzy. Kolem úpatí kopců se pohybovalo sotva viditelné (hlavu mělo kdesi v korunách stromů) mládě gronna. První se na něj vyřítil Saifor a obratem byl změněn v chrastítko. Krom toho že chrastil, taky hodně řval, ale co se dalo dělat. Pro mír se musí něco vytrpět. Jakmile chrastící a svítící objekt gronna omrzel, švihl s ním do blízkého rybníčku. Světlonoš z incidentu naštěstí vyvázl nezraněn, pokud nepočítáme újmu na hrdosti, když se zcela nerytířsky zapíchl nosem do bahna, spolkl pár pijavic a po boji lovil úhoře z poza zbroje. Přítomné dámy sledovaly boj z bezpečné vzdálenosti a pokoušely se gronna upoutat řadou světelných efektů, ale bez většího úspěchu. Lépe na tom byl Itas. Za cenu kompletního oslintání a několika masivních modřin se mu podařilo gronna oslepit a následné naporcování těžkopádného živočicha již bylo otázkou minut. Těžko říci, co na následné hostině chutnalo ogrům více, zda křidýlko nebo stehýnko. Bojovat však už nechtěl ani jeden. Co dodat? Diplomaté se dočkali zasloužené odměny, kterou si nakonec odvedl Saifor, neb krocanů měli všichni ostatní plné zuby. Co s tou "výhrou" udělal, je otázka. K jízdě po belfském způsobu krocana nepoužil...a vlastně se ten krocan najednou tak nějak ztratil. Kam? Snad napoví skutečnost, že v jednom nejmenovaném sirotčinci měli zrovna ten den drůbeží hody...