Alkímia

*Ez a szócikk részben, vagy egészében a Wikipédia alkímiáról szóló angol nyelvű szócikk magyar fordítását tartalmazza.*
Az **alkímia** (az arab *al-kīmiyā* szóból, jelentése: "az átalakulás művészete") a természetfilozófia egy ősi ága, amely filozófiai és előtudományos hagyományokat foglal magába. Az alkímiát Európában, Afrikában, Kínában és Ázsiában is gyakorolták; már i. e. 73-49 között íródott kínai feljegyzések és hellenisztikus-római Egyiptom-korabeli (i. e. első néhány évszázad) írások is tesznek róla említést.

Az alkimisták bizonyos anyagok tisztítását, érlelését és tökéletesítését kísérelték meg. Közös céljaik: az aranykészítés (chrysopoeia), vagyis a "közönséges fémek" (pl., ólom) "nemesfémekké" (főleg arannyá) transzmutálása; az életelixír (az örök élet italának) elkészítése; a panácea (minden betegségen segítő csodálatos gyógyszer) megalkotása; és az alkahest, vagyis egy univerzális oldószer kifejlesztése. Úgy vélték, hogy az alkímiai *magnum opus* és – a hellenisztikus és nyugati misztikus hagyományok szerint – a gnózis az emberi test és lélek tökéletessége által érhető el. Az európai alkímiában a bölcsek kövének megalkotása különféle módon kapcsolatban állt ezekkel az elgondolásokkal.

Az *alkímia*, mint kifejezés gyakran korlátozódik az európai alkímia definiálására, azonban léteztek hasonló gyakorlati tevékenységek a Távol-Keleten, az Indiai szubkontinensen, és az iszlám kultúrában is. A középkori iszlám tudományról szóló művek lefordítása és Arisztotelész filozófiáinak újrafordítása után, a 12. századi reneszánszt követően az európai alkimisták jelentős szerepet játszottak a kora-újkori tudomány kialakulásában (különösen a kémia és az orvostudomány területén). Az iszlám és az európai alkimisták olyan alapvető labortechnikákat, elméleteket, szaknyelvet, és kísérleti eljárásokat dolgoztak ki, amelyek közül néhányat még a mai napig alkalmaznak. Ennek ellenére követték az ókor négy alapelemről szóló nézeteit, a kriptográfia és a szimbolikus ábrázolás segítségével pedig titokban tartották munkásságukat, amelynek olyan hermetikus elvek szolgáltak útmutatóul, mint a mágia, a mitológia, vagy a vallás.

Az alkímiáról szóló modern értekezések általában feloszthatóak a közérthető (exoterikus) gyakorlati alkalmazás és az ezoretikus szellemi vonatkozás vizsgálatára. Ezeket az álláspontokat azonban olyan tudósok is szembeállították, mint Holmyard és von Franz, akik arra a következtetésre jutottak, hogy a két szemléletmód valójában csak kiegészíti egymást. Az előbbit a fizikai tudománytörténészek vizsgálják a kezdeti kémia, orvostudomány és a sarlatánság keretein belül, valamint az olyan eseteket tanulmányozzák, amelyekben azok valamilyen filozófiai vagy vallási összefüggésben megjelentek. Az utóbbi az ezoterikus történészeket, a pszichológusokat, illetve némelyik filozófust és spiritisztát foglalkoztatja. A téma az irodalomra és a művészetekre is folyamatos hatást gyakorolt. Annak ellenére, hogy von Franz szerint ezek a megosztott vélemények már a nyugati hagyományok kezdete óta léteztek a görög filozófia, illetve az egyiptomi és mezopotámiai technológia egyfajta keverékeként, számos forrás már az i. u. első században is hangsúlyozta az alkímia ezoterikus és exoterikus egyesülésének szemléletét, például Pszeudo-Démokritosz szerzeménye, a *Physika kai Mystika* (*Fizikai és misztikus kérdések*).

Az alkímiát gyakorta hozzák összefüggésbe a mágiával. Lawrence M. Principe történész azonban legutóbbi történelmi kutatásai alapján kimutatta, hogy a középkori és kora újkori alkímia sokkal gazdagabbnak bizonyult a mágiánál, mind az ötletekben, a céljaikban, a módszereikben, és a gyakorlatban is:

"A legtöbb olvasó már valószínűleg tisztában van az alkímiáról szóló, általános állításokkal, mint például, ... hogy nagyon hasonlít a mágiához, vagy hogy az alkímia akkori és jelenlegi gyakorlása alapvetően megtévesztő lehet. Ezek az elképzelések az alkímiáról csak a 18. században, és azután alakultak ki. Szűkebb értelmezésben ugyan mindegyik elmélet megállja a helyét, azonban egyik sem nevezhető az alkímia pontos meghatározásának." (saját fordítás)

## Etimológia

Az alkímia szó az ófrancia *alquemie*, *alkimie* szóból ered, amely a középkori latin nyelvben nem más, mint az *alchymia*. Maga az elnevezés az arab *al-kīmiyā* (الكيمياء‎ vagy الخيمياء‎) szóból alakult ki, amely két részből áll össze: a kései görög *khēmeía* (χημεία) kifejezésből, amelynek a változatai a *khumeia* (χυμεία) és a *khēmía* (χημία), illetve az arab határozott névelőből, az *al-* (الـ‎) szócskából, amely 'A'-t és 'Az'-t jelent. Ez a szókapcsolat együttesen tehát értelmezhető akképpen, hogy "a transzmutáció folyamata, amelyben összeolvadás, vagy újragyesülés megy végbe az anyag eredeti formájával". A görög kifejezésre számos etimológiai javaslat született. Az első ilyen javaslat Panopoliszi Zószimosztól (3-4. század) származik, aki egy könyv címéből, a *Khemeu*-ból eredezteti a szót. Hermanm Diels 1914-ben pedig azt szerette volna bebizonyítani, hogy a kifejezés inkább a χύμα szóból ered, amely a fémtárgyak öntéssel való kialakításának kifejezésére szolgál.

## Források

1. ↑ Alchemy | Wikipedia
2. ↑ Alkímia | Wikiszótár
3. ↑ 3,0 3,1 Heraldikai Lexikon | Alkímia
4. ↑ Dr. Szathmáry László (1928) *Magyar alkémisták*
5. ↑ Tarr Bence László (1996) *Alkímia*
6. ↑ Tarr Dániel (1995) *Hermetikus mágia és okkultizmus lexikon*
7. ↑ Biedermann, Hans – *A mágikus művészetek zseblexikona*. (Kentaur, Budapest, 1973, 1989)
8. ↑ Drury, Nevill – *A miszticizmus és az ezoterikus tanok lexikona*. (Elektra, 1985, 1992)
9. ↑ Principe, Lawrence M. *The secrets of alchemy*. University of Chicago Press, 2012, 86