Т-150

Т-150 на Кіровському заводі, лютий 1941 р.

### Тип двигуна

V-подібний, 12-циліндровий, дизельний В-5 рідинного охолодження, потужністю 700 к.с.

### Ширина рову

2,5 м

**КВ-150**, **Объект 150** або **Т-150** — совєтський експериментальний важкий танк сімейства "КВ". Є модифікацією серійного танка КВ-1. Розроблявся 1940 - 1941 рр. інженерами СКБ-2 Кіровського заводу під керівництвом Ж.Я. Котіна, провідним інженером машини було призначено Л.М. Переверз. Відрізняється збільшеною товщиною броні корпусу, командирською баштою, допрацьованою ходовою частиною, більш потужним двигуном. Випущено 1 машину.

## Історія

Влітку 1940 р. за підсумками Зимової війни та порівняльних випробувань було вирішено закрити роботи з тем важких танків СМК і Т-100, і сконцентруватися на розвитку та модернізації танка КВ-1, запущеного в серійне виробництво. Справа в тому, що на озброєння КВ було прийнято з гарматою Ф-32, виробництво якої затрималося, тому до січня 1941 р. танк оснащувався Л-11. Обидві гармати базувалися на балістиці 76-мм зенітної гармати системи Лендера зразка аж 1914/15 рр. із трохи підвищеною (з 592 до 613 м/с) початковою швидкістю снаряда. З одного боку, Л-11 мала цілком задовільнs характеристики. На дистанції в 1 000 метрів вона пробивала броню завтовшки 43 мм, поставлену під кутом 30°. З іншого боку, при товщині броні 75 мм КВ-1 не міг такою гарматою пробити собі подібного. Нарешті, Л-11 ставилася і в Т-34, а ситуацію, коли середній і важкий танк мають однакову гармату, військові справедливо вважали ненормальної.

Закономірним результатом цієї ситуації стали пропозиції щодо поліпшення системи танкового озброєння, датовані 11 червня 1940 року. Згідно з пунктом 1 танк КВ повинен був мати гармату 76 мм з початковою швидкістю не нижче 800 м/с для того, щоб пробивати броню товщиною від 70 до 80 мм. Найбільш відповідною гарматою була 76-мм зенітна гармата обр.1931 р. (3-К). У цій же пропозиції йшлося про посилення бронювання КВ до 90–100 мм. Завдання по новій гарматі з'явилося 21 червня 1940 р. у відомості з дослідних зразків танкових, самохідних та протитанкових систем, що підлягають розробці. Значилася вона як "76-мм танкова гармата, встановлена ​​в танк КВ із малою баштою". Виконавцем вказувався завод №92, термін виготовлення – 1 вересня 1940 р.

17 липня 1940 р. (за іншими документами - 17 червня) РНК СССР та ЦК ВКП(б) прийняли постанову № 1288-495сс, в якій обумовлювалося виготовлення модернізованих зразків танків КВ, а також самохідних установок на його базі. Кіровському заводу вказувалося створити на базі танка КВ два танки з бронею 90-мм (один із 76-мм гарматою з балістикою зенітної гармати 3-К, інший з 85-мм гарматою з балістикою зенітної гармати 52-К), два танки з бронею 100-мм (з аналогічним озброєнням) та одну самохідну установку з 152-мм гарматою БР-2.

Закипіла робота, в ході якої почали виринати деталі, які змусили Кіровський завод переробляти частину проектів. 85-мм гармата Ф-30 вийшла надто великою для штатної башти КВ-1. В результаті три з чотирьох танків зазнали радикальних змін.

На заводі №92 системі з балістикою 3-К надали індекс Ф-27. Як базу для гармати використовували іншу артилерійську танкову систему – Ф-34. Завдяки уніфікації жодних особливих проблем із проектуванням Ф-27 не було. Вже до 2 вересня 1940 р. система, встановлена ​​в танку Т-28, зробила перші 122 постріли. До 24 вересня Ф-27 зробила 600 пострілів, при цьому були виявлені недоробки у противідкатній системі. Водночас, гармата, згідно зі звітами, показала задовільну кучність. У жовтні у зв'язку з доведенням вузлів заводські випробування припинилися. Почалося збирання другого зразка з використанням вузлів системи Ф-34. Готувалася відправка танка Т-28 із дослідним зразком Ф-27 на АНВДП (артилерійський науково-випробувальний дослідний полігон у районі селища Мулине), але вона так і не відбулася.

Згідно з початковим планом, КВ з 76-мм гарматою і бронею 90 мм передбачалося побудувати до 1 листопада 1940 р. Через затримки робіт по Ф-27 озброєння було вирішено поміняти, і в дослідний зразок танка, що отримав позначення Т-150, вирішили поставити 76- мм гармату Ф-32. У листуванні цей танк також згадується як "КВ-150" та "Об'єкт 150". Провідним інженером машини було призначено Л.Н. Переверзева.

Через затримку з боку Іжорського заводу, який відвантажив корпус та башту Т-150 лише 1 листопада, термін виготовлення дослідної машини змінився. Завершили виготовлення танка у грудні місяці. За проєктом машина мала важити 48 тонн, але зважування дослідного екземпляра показало масу 50 160 кг. Загальний бюджет на Т-150 становив 1,5 мільйони рублів (без урахування озброєння), тобто трохи менше вартості трьох серійних КВ-1.

Нова машина дуже нагадувала серійний КВ-1. Зовні танк відрізнявся лише установкою гармати Ф-32 (її на серійні КВ-1 стали ставити з січня 1941 р.) і командирською баштою, що була праворуч по ходу руху. У башті знаходилися 6 призматичних перископів, а також перископ ПТК, що обертається. Крім того, на Т-150 встановили перероблену кульову установку кормового кулемета ДП.

Подібне розміщення командирської башти було тимчасовим рішенням, яке не відповідало вимогам. Ще в листопаді 1940 р. була спроектована нова командирська башта, яка мала певну схожість з баштою німецького танка PzKpfw III. Це й не дивно, оскільки закуплений у Німеччині танк уважно вивчався танковими заводами. Дуже схожу башту, позбавлену перископа ПТК, поставили в легкий танк Т-50 розробки Кіровського заводу. На побудованому в металі Т-150 командир разом із баштою знаходився праворуч від гармати. На переробленій башті він переміщався в кормову нішу зі зміщенням вліво. Судячи з конструкції башти, люка в ній не передбачалося.

Крім озброєння та командирської бишти, Т-150 відрізнявся від КВ бронюванням корпусу, посиленим до 90 мм. Зважаючи на збільшення маси для танка на заводі №75 (м. Харків) було розроблено форсований варіант двигуна В-2, який отримав індекс В-5. Завдяки форсуванню потужність В-5 підняли до 700 к.с., але подібні зміни неминуче спричинили проблеми із надійністю.

Згідно з наказом НКО №010/19с від 14 січня 1941 р., наступного дня почалися випробування танка. Крім ходових йшли вогневі випробування, а також проводилося вивчення умов роботи екіпажу. До командирської башти було висунуто низку претензій.

По-перше, через невеликий сектор огляду по вертикалі видимість через призматичні прилади була визнана недостатньою. По-друге, використовувати прилади спостереження башти можна було тільки стоячи, а на ходу (і тим більше в бою) це ускладнювало роботу. По-третє, командиру діставався обов'язок із перезарядки спареного кулемету. По-четверте, перенесення місця командира танка ускладнило роботу заряджаючого. Висновок був однозначним – слід було перенести командирську башту (разом із командиром) назад, як це було зроблено за проектом листопада 1940 р.

Вогневі випробування показали цілком задовільну кучність гармати. Щоправда, був один маленький нюанс. Зважаючи на те, що конструкція гарматної маски виявилася сирою, кут відмінювання замість належних 6,5° склав всього 3°. Неоднозначними виявились і підсумки випробувань на швидкострільність. З одного боку, вона досягала 5 - 7 пострілів за хвилину, але такі показники виходили при зарядженні з найбільш зручних з погляду заряджання укладок. А от при заряджанні з укладок, що знаходяться з лівого боку, швидкострільність падала до 3 пострілів за хвилину.

Найбільші проблеми нового танка, проте, виявили ходові випробування. Було пройдено 199 кілометрів, і під час заводської обкатки 21 січня 1941 р. двигун вийшов з ладу. Перші ж кілометри показали, що на третій і четвертій передачах по шосе танк їхати не може, оскільки навіть при температурі повітря -12° мастило перегрівалося. Нормально танк міг їхати лише на другій передачі. На 21 лютого 1941 р. Т-150 продовжував перебувати у ремонті – перероблялася система охолодження. У результаті на пропозицію ДАБТУ 1 березня ходові випробування було припинено.

Незважаючи на цілу купу проблем, виявлених при випробуваннях Т-150, загальний напрям робіт у ДАБТУ визнали вірним. Оскільки плановані переробки вважали незначними, було ухвалено рішення дати переробленому Т-150 зелене світло. 15 березня 1941 р. вийшла постанова РНК Союзу ССР та ЦК ВКП(б) №548–232сс, згідно з яким з червня Кіровський завод переходив на виробництво важкого танка КВ-3. Саме під таким індексом перероблений Т-150 мав піти до серії. Перероблена версія танка, документація по якому почала готуватися з 16 березня, отримала креслярський шифр 222 (Объект 222). В цілому, ця машина повторювала Т-150, але при цьому отримувала більш вдалу за конструкцією командирську башту, а також 76-мм гармату Ф-34 як озброєння.

Для відпрацювання програми модернізації КВ-1 навесні 1941 р. Т-150 знову повернули на випробування — і до 20 червня 1941 р. танк наїздив 2 237 кілометрів. Війна, що почалася для СССР 22 червня 1941 р. внесла серйозні корективи в долю Т-150 і серійних КВ-1. Кілька місяців дослідний Т-150 простояв, чекаючи на подальші розпорядження, і лише восени його вирішили використати у бойових умовах.

Серійний випуск Т-150 не відбувся не тільки через затримки технічного характеру і війну, що почалася незабаром. З літа 1941 р. деякі серії танків КВ-1 мали литі башти з товщиною лобової броні 95 мм. Крім того, частина танків раннього випуску комплектувалася додатковими накладними бронеплитами завтовшки 25 мм, що доводило бронювання до 105 мм. Цей тимчасовий захід, що здається на перший погляд надмірним, дозволив танкам КВ-1 витримувати влучання 88-мм зенітних гармат, які на той момент були основним засобом боротьби зі "сталіськими монстрами". У такій ситуації налагоджувати випуск важчої машини з недоведеним двигуном та аналогічним озброєнням вважали недоцільним.

## Користувачі

* СССР
	+ 123-я окрема танкова бригада;
	+ 31-й гвардійський важкий танковий полк прориву.

## Бойове застосування

11 жовтня 1941 р. танк Т-150 було передано до 123 танкової бригади. Символічно, що Т-150 йде останнім у списку відправлених з Кіровського заводу танків, хоча насправді останній танк завод відвантажив 19 жовтня. Оскільки цей танк практично нічим не відрізнявся від звичайних КВ-1 (у 123 танкову бригаду йшли КВ-1 крайніх випусків із бронею, потовщеною до 90 мм), у документах бригади він окремо не виділяється.

У документах бригади танк знайти не вдалося. Натомість у документах 31 гвардійського важкого танкового полку (ГвВТП) (командир - гвардії підполковник С.Ф. Семеркін) цей танк абсолютно раптово з'являється як безповоротна втрата. Сталося це 18 травня 1943 р. Після цього танк відправили на завод №371, де він пройшов капітальний ремонт. У липні 1943 р. Т-150 знову з'являється у складі 31 ГвВТП. Командиром танка призначили гвардії молодшого лейтенанта І.А. Куксіна. Танк отримав баштовий номер 220. Згідно зі схемою зв'язку полку на липень 1943 р., танк із баштовим номером 220 мав позивний "Сом".

До 12 липня 1943 р. полк зосередився у районі села Мар'їно Ленінградської області. 22 липня полк спільно з 63-ю гвардійською стрілецькою дивізією висунувся в атаку за заздалегідь підготовленими маршрутами. 4-а рота полку боролася за селище Арбузове. У ході боїв, що проходили з 22 липня до 6 серпня 1943 р., танкісти 31 ГвВТП записали на свій рахунок 10 танків (5 "Тигрів", 3 PzKpfw IV та 2 PzKpfw III), 12 ДОТів, 34 ДЗОТи, а також близько 750 німецьких солдатів і офіцерів. Про розпал боїв говорить той факт, що 19 з 21 танка роти були пошкоджені і евакуювалися з поля бою, з них 6 — двічі. На полі бою було відновлено 7 танків, ще 13 силами польової бази.

Відзначився і екіпаж Куксіна. На свій рахунок екіпаж Т-150 записав 5 ДЗОТ-ів та 2 ручні кулемети, а також 36 солдатів і офіцерів противника. У ході бою танку збило гусеницю. Під вогнем противника екіпаж танка з баштовим номером 220 поставив гусеницю назад і підтримав піхоту, яка переслідувала супротивника. Після цього танк гвардії молодшого лейтенанта Куксіна протягом 4 діб тримав оборону. За цей епізод Куксін був удостоєний ордена Червоної Зірки.

12 серпня полк був перепідпорядкований 73 морській стрілецькій бригаді. 4-й роті було поставлено завдання атакувати селище Анненське, опанувати його південно-східною околицею та забезпечити піхоті вихід на північний берег річки Мийка. О 4:55 ранку 18 серпня 1-а та 4-а роти пішли в атаку. До 6 ранку з 10 танків 9 виявилося виведеними з ладу. Неушкодженим виявився лише танк №206 із 1-ї роти під командуванням гвардії старшого лейтенанта І.П. Міхєєва. Піхота під час атаки ворожих позицій зазнала великих втрат і на задані рубежі вийти не змогла.

У ході бою 18 серпня 1943 р. за Анненський гвардії молодший лейтенант І.А. Куксін загинув. Разом із ним загинули механік-водій, гвардії технік-лейтенант М.І. Шинальський, і також навідник, гвардії старший сержант О.С. Юрдін. Що ж до Т-150, він не значився в документах полку як втрачений безповоротно. Танк наприкінці серпня 1943 р. надійшов на завод №371, але цього разу ремонтувати його не стали.

## Галерея

Дослідний зразок важкого танка Т-150, січень 1941 р.Дослідний зразок важкого танка Т-150, вид на корму, січень 1941 р.Дослідний зразок важкого танка Т-150, вид на лівий борт, січень 1941 р.

## Джерела

* https://ru.wikipedia.org/wiki/КВ-150
* https://warspot.ru/4969-malaya-modernizatsiya-kv
* https://web.archive.org/web/20131204011740/http://forum.worldoftanks.ru/index.php?/topic/91195-танк-т-150-или-объект-150/
* https://web.archive.org/web/20131202231458/http://www.tankinfo.ru/Country/SSSR/2/heavi/KV/T-150.php
* http://www.bronetehnika.narod.ru/superkv/superkv.html