Geografie náboženství

*Kolem roku 45 př. n. l. se do Říma dostalo hedvábí. V závislosti na zvolené trase urazila tato luxusní tkanina na své cestě z Číny více než 6400 kilometrů a pravděpodobně mohla vystřídat mnoho majitelů. Netrvalo dlouho a koření, produkty a další látky putovaly z východu na západ, z jihu na sever a všude mezi tím po celé Asii, Středomoří a severní Africe - což podle některých příběhů trvalo od několika měsíců až po téměř 10 let.   Cesty byly složitější nebo jednodušší podle toho, kdo je kontroloval a jakým daním a poplatkům se obchodníci snažili vyhnout. Tento soubor cest - který prosperoval téměř 1600 let - se stal známým jako Hedvábná stezka. Dnes se jim však častěji říká Hedvábné stezky, abychom si uvědomili, kolik cest, lidí a míst bylo součástí této sítě. A i dnes - více než 2000 let poté, co se hedvábí poprvé objevilo v Římě - nám zkoumání Hedvábných cest může hodně napovědět o tom, jak se po těchto obchodních cestách šířily světonázory a další myšlenky, které nakonec ovlivnily víru miliard lidí v čase a prostoru. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.*

V kulturní geografii nás konkrétně zajímá, jak a proč se kultura mění. 1600 let obchodování podél Hedvábné stezky nabízí spoustu příkladů toho, jak docházelo k difúzi neboli šíření myšlenek napříč prostorem, když se obchodníci mísili a zanechávali po sobě artefakty, jako jsou mapy a sochy. Představte si ty pozdní noci, kdy se cestovatelé z celého světa ubytovávali v hostinci, klášteře nebo jiném ubytovacím zařízení. Možná se po večerním jídle dělili o folklór ze svých domovů. Jsou to příběhy, které se předávaly, často mluveným slovem, a které vzdělávaly komunitu o jejich historii. Nebo by možná příběhy přeskočili a přešli rovnou k tomu, jak vidí současné poměry ve světě.   Ať tak či onak - a také jinak! -- podělili by se o něco málo o svém světonázoru, což je soubor přesvědčení, morálky a postojů ke světu a roli člověka v něm. Náš světonázor nám předává společenství, ale pak se utváří a mění díky našim životním zkušenostem. Pomáhá nám odpovídat na otázky, které vycházejí z naší přirozené lidské zvědavosti, jako například: Jaký je smysl života? Jak vznikl vesmír? Jaký je můj cíl?   Co je pravda? Je v téhle polévce banán?

Způsob, jakým k těmto otázkám přistupujeme, a způsob, jakým rozvíjíme a sdílíme znalosti, je základním kulturním rysem, jedním ze stavebních kamenů, které tvoří naši jedinečnou kulturní identitu, podobně jako jazyk. Konkrétně náboženství je systém víry a soubor praktik, které pomáhají společenství definovat, co je přijatelné. Náboženství mohou být vedena teologií neboli vírou v božskou sílu, ale existují také systémy víry, které se řídí morálkou a zásadami bez přítomnosti něčeho mimo lidi. Teď bych chtěl na chvíli říct, že mluvit o kultuře je opravdu těžké.   Pokud budete psát test AP nebo úvod do zeměpisu, možná uvidíte, že některá náboženství jsou zařazena do kategorií, které neodpovídají dokonale tomu, jak existují a jsou praktikována v dnešním světě.   A to dělá práci humánního geografa opravdu těžkou, ale také velmi vzrušující. Lidé jsou složití a to, co studujeme, má tolik nuancí. Proto se budeme snažit vysvětlit definice, které používáme, období, o kterém mluvíme, a proč nebo jak některá náboženství spadají do různých kategorií.

Ale pamatujte si, že hranice jsou dost nejasné. Třeba v Malajsii jsme viděli, jak se systémy víry mohou doslova otisknout do prostoru, když lidé cestují, přesně jak jsme si to představovali u těch nočních cestovatelů. Což je nakonec způsob, jak skončíme s modlitebnami postavenými s čínskými i evropskými prvky, nebo s lidmi v Malajsii a Indonésii praktikujícími stejné vyznání islámu jako lidé v Saúdské Arábii. A nám geografům může pohyb víry lidí a způsob, jakým si prostřednictvím této víry budují svou identitu, hodně napovědět o pohybu moci, impéria a lidí po planetě. Památky z dob Hedvábné stezky totiž ukazují, jak se systémy víry mísí a pohybují - pokud víte, kde hledat. Kolem roku 150 n. l. napsal Claudius Ptolemaios, řecký učenec žijící v Alexandrii, knihu, která obsahovala to, co Evropané nakonec použili k vytvoření (jak se domnívali) mapy světa. Jeho popisy toho, jak nakreslit dvourozměrnou mapu našeho trojrozměrného světa, byly tak slavné, že ho západní geografové někdy nazývají otcem geografie. Nyní víme, že jeho mapové projekce byly na svou dobu opravdu úžasné, ale před jeho knihou a mezi dobou, kdy Ptolemaios publikoval své výpočty, a dobou, kdy je Byzantinci o 1 145 let později znovu objevili, došlo k mnoha významným geografickým pokrokům. Ptolemaiovy výpočty jsou vzrušující, protože používají čáry zeměpisné šířky a délky, které dnes možná považujeme za samozřejmost, ale jsou skutečně úžasnou matematickou inovací.

Je mu také připisována zásluha za to, že vypracoval přibližné hranice pevniny, a to i té, kterou předtím neviděl. A přestože nemáme k dispozici žádné verze, které by sám nakreslil, matematika, která se za mapou skrývá, nám vypovídá o Ptolemaiově pohledu na svět. Tvůrci map před Ptolemaiem určovali velikost jednotlivých zemí podle toho, jak byly důležité. Takže i když se později ukázalo, že mnohé jeho výpočty byly nesprávné, zavedení matematiky Ptolemaiem navždy změnilo kartografii. A pozornému geografickému oku tato mapa také prozradí mnoho o světonázoru kartografa, který mapu později nakreslil. Třeba to, že "Etiopie" je jakoby celá subsaharská Afrika.   Nebo jak to vypadá, jako by lidem foukal vítr kolem světa, což lehce připomíná cherubíny a řeckou mytologii. Podél Hedvábné stezky bychom také našli mapy, které odhalují jiné systémy víry a více náboženských ohnisek nebo míst původu, odkud se různá náboženství šířila ven.

Bývalé země Hedvábné stezky jsou dodnes známé velkým počtem lidí vyznávajících etnické náboženství, což je jedna ze dvou širokých kategorií víry a zahrnuje náboženství, která jsou obvykle úzce spjata s místem nebo skupinou lidí z určité kultury. Stejně jako v rámci etnických náboženství se často vyskytují animistické tradice nebo etnická náboženství, která uctívají na základě místního prostředí. Animistické tradice často chápou, že nelidé v přírodě mají duchovní moc pomáhat, škodit a učit lidi. V rámci geografie jsou systémy víry, které bychom našli na Hedvábné stezce, jako je šintoismus, taoismus a konfucianismus, často považovány za etnická náboženství, protože kulturní mechanismy pro učení systému víry jsou vetkány do místa jejich původu. Stejně jako šintoistické svatyně jsou velmi důležitými místy pro uctívání a mimo Japonsko je najdeme jen zřídka. To však neznamená, že tyto praktiky neexistují mimo tato místa a národy nebo že se k nim nepřidají další místa, jak se systém víry časem mění.

Znamená to jen, že jsou obvykle úzce spojeny s jednou skupinou lidí nebo jedním místem. Nyní, když se náboženství nebo systém víry rozšíří a stane se přístupným široké části obyvatelstva mimo své ohnisko, říká se, že náboženství je univerzální. Obecně se za univerzální náboženství považují taková, která se snadno šíří, lidé na jakémkoli místě k nim mohou snadno konvertovat a není nutné, aby člověk pocházel z určité etnické skupiny, aby se této víry mohl plně účastnit. "Etnické" nebo "univerzální" jsou příklady oněch chaotických kategorií, které používáme, když se snažíme porozumět náboženství. Buuuuut, je to složité. Třeba když se někteří lidé z dnešní Indie pohybovali od 4. století po Hedvábné stezce, mohli si s sebou přinést své systémy víry. To, co se původně vyvinulo v hinduistickém náboženském ohnisku, bylo pravděpodobně něco, čemu se říkalo bráhmanismus. Jak lidé tento systém víry praktikovali, měnil se a nakonec se stal více rozpoznatelným jako hinduismus, který inspiroval to, co je považováno za charakteristické indické kulturní rysy. Tyto rysy se však také mohou šířit, často prostřednictvím relokační difúze, což je jedna z širokých kategorií difúze, a to když se lidé stěhují a přenášejí svou víru.

K tomuto snadnému pohybu dochází částečně proto, že tato praxe víry je schopna zahrnout také širokou škálu přesvědčení. V geografických textech se tedy běžně setkáváme s tím, že hinduismus je zařazen do kategorie etnických náboženství, protože je nejdostupnější v Indii.   Hinduismus však dnes obsahuje prvky jak etnické, tak univerzální víry a je významným světovým náboženstvím. Představitelé všech hlavních náboženství by také měli místa zvaná karavanseráje, kde si cestovatelé podél Hedvábné stezky mohli odpočinout. Například na cestě spojující Baktrii s Taxilou bylo několik buddhistických klášterů. Přestože se za ubytování neplatilo, cestovatelé často přispívali jako projev štědrosti. Mniši jim na oplátku poskytovali duchovní vedení. Někteří obchodníci si tak časem mohli vytvořit pravidelný zvyk zastavovat se, aby se učili od konkrétních mnichů, a díky tomuto zvyku stoupenců buddhismu přibývalo. To je příklad typu nákazové difúze neboli šíření myšlenek na základě kontaktu, což je typ expanzivní difúze, druhé široké kategorie difúze.

Možná tedy není náhoda, že u většiny náboženství, která bychom označili za "univerzální", lze vysledovat původ podél Hedvábné stezky a že v rámci každé z těchto širokých náboženských skupin existují stovky denominací a místních praktik. Dnes se můžeme ohlédnout zpět a sledovat, jak se podél Hedvábné stezky šířily i další myšlenky.   Na celém Blízkém východě a v severní Africe vedl kulturní význam přikládaný vzdělání nejprve ze strany Řeků, poté Římanů a nakonec muslimů k tomu, že v 9. století n. l. byla ve Fezu v dnešním Maroku založena jedna z nejstarších existujících a v současnosti fungujících univerzit. Fez se stal centrem vzdělanosti, v němž spolu s mnoha velkými městy podél Hedvábné stezky často docházelo k hierarchické difúzi, což je další typ expanzivní difúze, který pozorujeme, když významná populace praktikuje nějaký kulturní rys.   Pomalu se tato myšlenka šíří do menších měst a okolí.

Jako produkt těchto vzdělávacích systémů vznikla v roce 1154 n. l. nová mapa Hedvábné stezky, kterou vytvořil Muhammad al-Idrísí, arabsko-muslimský geograf, cestovatel a učenec, který pocházel z říše Almorávidů v dnešním Maroku. Tato mapa vznikla na základě zpráv z první ruky od cestovatelů a geografů, kteří pro něj pracovali, a také na základě jeho vlastního výzkumu. Artefakty jako Al-Idrisiho mapa zanechávají stopy o tom, jak lidé komunikovali se světem a jak ho viděli, stejně jako Ptolemaiova mapa. Tato mapa byla pozoruhodná tím, že podobně jako mnoho map muslimských a čínských kartografů byl v horní části mapy orientován jih, nikoliv sever. Ačkoli neexistuje jednoznačné vysvětlení, proč byly mapy orientovány právě tímto způsobem, díky orientaci mapy s jihem v horní části stránky je Svatá země Mekka často v centru mapy. Mapy často odhalují, co bylo pro kartografy, kteří je vytvářeli, důležité, a ve skutečnosti by islámská Svatá země byla důležitá pro mnoho lidí, protože je svatá i pro ostatní abrahámovské víry, křesťanství a judaismus. V roce 2020 vyznává tyto tři hlavní abrahámovské víry více než polovina světové populace.

Toto obrovské rozšíření má několik důvodů, ale jedním z nich by mohly být různé typy expanzivní difúze, což je situace, kdy se kulturní rys vyvíjí v nějakém centru a pak se šíří směrem ven. I když Blízký východ a severní Afrika nebyly jediným místem významné difúze.   Do roku 1402 n. l. se to, co dnes nazýváme Korea a Čína, stalo místem velkého kulturního míšení, zejména podél obchodních cest mezi dnešní Indií, Tibetem, Čínou a Koreou. V té době se používala korejská mapa zvaná Gangnido, o níž se předpokládá, že byla dokončena s pomocí muslimských a čínských map. A stejně jako předchozí mapy je Gangnido významná, protože ukazuje pohled na svět, který je soustředěn na domovinu kartografů, a je jednou z prvních map, která má většinou správný tvar Afriky a Arabského poloostrova. Dnešní náboženská mapa ukazuje svět plný jedinečných výkladů morálky a víry. A tato mapa je ošidná - nezapomeňte, že u takové tematické mapy jsou nuance údajů zastřeny. Stejně jako existuje spousta případů kulturní akulturace podél Hedvábné stezky, kde si lidé vybírali různé prvky a kombinovali je.   Nakonec dostaneme něco příbuzného, ale odlišného.

V některých z těchto případů končíme s vírami, které kombinují základní přesvědčení dvou nebo více náboženství, což se nazývá synkretická náboženství. A tematické mapy nemohou ukázat tuto složitost, prolínání a překrývání náboženství v jednotlivých regionech a to, že na každém z těchto míst existuje více náboženství. Jak víme, mapy jsou často vytvářeny na základě světonázoru kartografa a mohou upřednostňovat určité příběhy - například kde je střed světa - nebo mohou minimalizovat jiné, například umístění nebo význam etnických náboženství. Porovnáním map v historii však můžeme zjistit, že Hedvábné stezky hrály významnou roli při šíření vědomostí, a to jak akademických, tak náboženských, spolu s pohybem zboží, jako je koření a hedvábí. I dnes, o stovky let později, stále pociťujeme vliv toho, jak se znalosti vyvíjely - například v koření, které používáme při vaření, v látkách, které považujeme za krásné, a v tradicích a rituálech, které praktikujeme.  To vše se podél Hedvábné stezky změnilo a bude se měnit i nadále, jak budou naše kultury sdílet znalosti a přebírat je za své.