Dud

thumb
***Kada ste zadnji put jeli dud?? Vjerovatno se ne sjećate. Bilo je tzo davno.  Ja sam ga jela prije nekih 40-45 godina. Nas četiri, moje sestre rodica i ja, išle bi  sa Korane, gdje smo se kupale.***

***Na raskrsnici za nas zaseok  bila su dva stabla duda, bijeli i crni. Tu bi malo odmarale, ne zato što smo se umorile već da bi jele  dud. sjelem bi naravno pod bijeli dud. Tu je kamenje bilo čisto u odnosu na  kamenje ispod crnog duda. Ako bi sjedile na kamenju ispod crnog duda ostale bi tamne fleke na odjeći. Kad bi se  dobro najele, da više nismo u stanju zinuti a kaamoli jesti,  nastavile bi put.***

thumb
Ova vrsta voća u našim krajevima skoro iskorijenjena, jer njegova sadnja nema neki poseban značaj. Nekada je skoro svaku avliju prekrivao hlad duda, u kome se odmaralo ljeti poslije radova u njivi, akšamlučilo,a bogami znalo se i slatko zaspati.

Stablo crnog duda je visoko i dugovječno. Raste u svim krajevima BiH, kao i u svim područjima balkanskog poluostrva. U istočnoj je Evropi poznat je od davnina, a smatra se da je u ove krajeve došao iz Perzije. Za razliku od njega, bijeli dud (Morus alba) potiče iz Kine. Naziv mu dolazi od latinske riječi mora, što znači kašnjenje, vjerojatno zbog polaganog razvoja pupoljaka.

Spominje se u mnogim djelima antičke Grčke i Rima (Horacije, Ovidije). Vergilije je za dud napisao da je najpametnija biljka jer zadnja propupa čekajući toplo vrijeme, a kad počne pupati propupa u jednoj noći. Kao takva, biljka je posvećena božici Minervi. Čini se da je dud bio više popularan u to davno doba nego danas.

Plodovi duda jagodasta su oblika i beru se od juna do augusta. Mogu biti bijele i crne boje, pa odatle i naziv bijeli i crni dud. Manje poznati su crveni dud porijetlom iz SAD-a te francuski dud. Bijeli dud razlikuje se od crnoga po boji ploda, višem stablu, glatkim nenazubljenim listovima te po sastavu. Sadrži slobodne organske kiseline, vitamin C, karotin, pektin, invertni šećer, sluz, gume i smolu.

Crni dud sadrži 9% invertnog šećera, jabučnu i limunsku kiselinu, gorke tvari, smole, gume, karotine, vitamin C i mangan. Po količini grožđanog šećera dud je na samom vrhu među voćem. Više ga ima jedino u višnjama i grožđu. Plod mu je ovalan, duljine od 1 do 4 cm, žarkocrven dok ne sazrije, a potpuno zreo može biti purpurne do crne boje. Plodovi duda koriste se u prehrani kao ukusno voće, svježe ili prerađeno u džem, sirup, sok te rakiju dudovaču. Od lista i kore prave se ljekoviti čajevi koji pomažu liječenju upale grla i mokraćnih putova, kao i kod šećerne bolesti.

U narodnoj medicini sirup od ploda crnog duda koristi se kod visoke temperature te za regulaciju stolice. Plod bijelog duda u kombinaciji s plodom trešnje kao sirup pomaže kod upale krajnika, želučanih problema, groznice i proljeva. Lišće bijelog duda koristi se najviše u svilarstvu, za prehranu svilenih buba (dudov svilac).

Na području Hrvatske dudovi su u davna vremena rasli na mnogim okućnicama jer su njegovi plodovi bili ukusna slastica djeci, pa i odraslima, u oskudnoj prehrani. Iz tog vremena poznat je običaj da se ženidba ili rođenje djece obilježi sadnjom stabala duda. Sadio se uz cestu da bi u njihovu hladu putnici mogli predahnuti, a u vrijeme dozrijevanja osladiti se.

Na području Neretve dudovo drvo koristilo se i za izradu dijelova za tzv. neretvansku lađu. Kad se prereže dudovo deblo, vide se dva sloja: unutrašnji crveni i vanjski bijeli. Crveni sloj cijenio se kao trajniji, dok se okolni bijeli sloj izbjegavao upotrebljavati kao građa.

Kategorija:Voće