Henri Lamboise

**Henri Jean-Ilian-Frédéric Maximilien Lamboise** var en tussarixisk tronpretendent og jarl av Quirin fra Lamboise-familien, en gren av huset Tudoir. Han var sønn av Antoine og Suzette Lamboise, og dermed den yngre broren til Gauthier og Louise-Suzanne Lamboise, og den eldre til to andre søstre.

Henri var gift med Nicolette Chapuis, som han fikk seks barn med – hvorav de to sønnene overlevde barndommen. Av Clovis og Georges var det sistnevnte om arvet setet, da Clovis døde i en duell bare et par måneder før farens bortgang.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Som den yngste sønnen i en søskenflokk på fem var Henri blitt dullet med fra fødselen av, men samtidig blitt oppdratt med tanke på å være den mulige arvingen til setet som marki av Crochelle-Biozac. Dette gjorde at Henri ble etterlatt i en tilstand av limbo gjennom oppveksten: enten var det han gjorde ikke bra nok, eller så gjorde han det så godt at han overskygget broren – som heller ikke var bra, for Gauthier. For å komme seg fri fra de umulige foreldrene lot han seg verve inn i hæren, hvor han – med foreldrenes penger – ble satt som offiser i kavaleriet. Ingen i familien mente han kom til å gjøre noe godt utav seg uansett, og tok ham derfor lite seriøst.

### **Invasjon av Det praxiske riket**

Denne tonen snudde seg imidlertid med starten av annekteringen av Jipsir i 1502, ble Henri og en rekke andre adelsmenn sendt til Jipsir på veiene av keiseren. Som en offiser i kavaleriet, ble han satt under ledelsen av sin fjerne slektning: prins Télesphore Tudoir av Tussarix. Etter at kjetteren og oppdageren Evynne Méricourt returnerte til Tussarix etter å ha "overlevd et sammenstøt hvileløse sjeler fra Mortehavet", som hun kalte det. Keiseren satte Evynne til å lede invasjonen, til gjengjeld for hennes støtte til keiserriket ville hun ikke måtte bli sendt i eksil – men hun kunne aldri sette sine ben på tussarixisk fastland. Keiseren stolte allikevel ikke på en enkel borgers evne til taktikker, så prins Télesphore ble satt som øverstkommanderende – med et sett på tolv brigaderer under ham, blant disse var keiserens adoptivdatter: Charlotte Vadim.

Invasjonen av Jipsir varte i ni år, men da overtok Tussarix Inqui, Verana og Yugotivitas. Henri var allikevel med på store deler av dette felttoget: han var en del av adelsmennene som ble satt til å lede store deler av Jipsir etter Jipsir var overtatt. Hæren opprettet base i storbyen Darukus, hvor keiserriket sendte flere skip og andre styrker etter falne. Med de militære styrkene ble det samtidig sendt andre verktøy: kanoner, trekkdyr og håndvåpen.

Som medlem av kavaleriet var Henri fote på frontlinjen, og han mistet flere kamerater. Blant disse var en barndomskamerat, Chrétien, som hadde gått gjennom en lignende barndom som Henri. De hadde latt seg verve for å komme seg bort fra foreldre som ikke verdsatte dem nok. Da Chrétien falt i slaget om Hasenkamp for en alminnelig praxer – og foreldrene ønsket Henri å komme hjem – hadde han ingen intensjoner om å forlate kampbrødrene sine. Med hodet høyt hevet, ledet Henri kavaleristene mot flere landsbyer og bosettinger for praxerne. Navnet hans ble kjent i markise Quemar sitt regiment, og hun nevnte den unge kavaleristens fremgang for prinsen. Vel vitende om Henris stilling til tronen, sørget prinsen for at Henri ble skjenket et sterkt jarledømme etter invasjonens slutt. Quirin var et av de senere jarledømmene som ble opprettet – sør på Jipsir. Det grenset inn mot Nadelhüsle, og ga jarlesetet en mulighet å drive med handel til sjøs.

Etter invasjonens slutt tegnet prinsen og prinsessen av Tussarix og de høyt ansette medlemmene av Hæren opp landområder som ble delt ut til mennene og kvinnene som hadde deltatt aktivt under krigen. Om de oppfylte dette enkle kravet – og det faktum at de ikke hadde noe sete i Tussarix å arve, da de skulle fokusere helt og holdent på kolonien Jipsir – ble de skjenket et jarledømme eller baroni. Andre soldater som ønsket seg en del av kaken – men som gjerne ikke var annet enn enkle riddersønner eller -døtre – ble tildelt et lite område med land under en baron. Andre som ikke hadde noe liv å vende tilbake til i Tussarix, og hadde blitt med i invasjonen for å sikre seg en liten belønning, ble sluppet fri til å gjøre som de ville. Mens de fleste endte med å slå seg ned i bygder eller byer som anstendige borgere, valgte andre å bli bønder eller røvere.

### **Jarl av Quirin**

Som jarl av Quirin tjente Henri som vasall under fyrsten av Süden-Felder, et sete som var fylt av Claude-Marie Tudoir. De lignende rollene i resten av kolonien ble gitt til en av brigaderenes sønner. Jarlen av Quirin var pålagt å tjene sin lensherre militant i en konflikt, og økonomisk i fredstider.

Henri var ikke gift, og ettersom det tok tid å få igang jordbruket – og han ikke hadde noen aning på sjøhandel – fikk han moren sin til å se etter en kvinne med høye standarder: helst rik, en dekkende medgift for sønn av en marki, og nå jarl; kunnskap om handel, yndig, og åpen til å leve på landet. Ivrig til å hjelpe en sønn hun trodde var død, valgte hun Nicolette Chapuis. Ikke bare møtte hun sønnens nødvendige kvalifikasjoner, men var hun født inn i en gammel adelsslekt – de var en gren av den gamle kongsætten av Tuss gjennom prinsesse Véronique Tinville. De ble ektet i ett av Jipsirs mange gamle templer til Oldtidsgudene – selv om det var i åsyn av Vokterne de giftet seg – sommeren 1512.

Ekteskapet med Nicolette førte til intet mindre enn seks barn, selv om bare to av sønnene overlevde barndommen. Henri og Nicolette levde i et symbiotisk ekteskap, hvor Henri vartet opp barna og hun selv tok seg av det økonomiske arbeidet. Ekteparet bestemte avtalene sammen, men det var viktig at de hadde et åpent forhold til hverandre. Dette medførte blant annet at Henri åpnet opp om sin barndom som en oversett gutt, og behandlet som en reserve: han følte seg aldri verdsatt av familien. Han hadde derfor alltid strevet etter foreldrenes anerkjennelse. Han passet derfor godt på sønnene sine, og ønsket å finne dem passende hustruer når den tiden kom.

Allerede som niåring ble sønnen Clovis lovet til Jeanne Quemar, barnebarnet til markisen som Henri hadde tjent under invasjonen av Det praxiske riket. Jeanne hadde ikke kontakter selv, men brødrene hennes hadde det, hvilket kunne bli nyttig for Clovis senere. Imens ble Georges lovet til en tussarixisk baronett som ville arve et baroni i Tussarix når hun ble gammel nok.

Årene gikk, og Nicolette – som var nesten ett tiår eldre enn Henri – mistet livet til en hjerneblødning. Henri sørget over konen sin i en uventet lang tid, og det antas at han gikk inn i en periode av depresjon. Clovis gjorde ikke saken noe bedre: da han hadde tatt en av vasallenes sønn å kurtisere Jeanne, utfordret han mannen til duell, og mistet livet sitt sådan. Henri ble ødelagt av dette tapet: han hadde mistet fem barn allerede før seg selv, og en kone han satte svært høyt. Da han til slutt sovnet inn – mange mente det var hjertesorg han døde av – fortalte han Georges hvor høyt han elsket ham.

Georges hedret faren sin ved å reise en statue av ham utenfor slottet.

## ***Trivia***

1. *Henri* er den franske formen av det germanske *Heimrich*, som betyr "hjemmets hersker".
2. *Jean* er den franske varianten av *John*, som betyr "Gud er nådig".
3. *Ilian* er en ukjent variant av *Elijah*, et hebraisk navn som betyr "Jahve er (min) Gud".
4. *Frédéric* er den franske formen av et germansk navn som betyr "fredlig hersker", avledet fra *frid*"fred" og *ric*"hersker".
5. *Maximilien* er den franske formen av det romerske *Maximilianus*, som er avledet av *Maximus*, og betyr "størst, noblest".