A call to the hunt: Locate and cull the the centipede menace 3 - logbook

diskuterede hvad vores næste skridt burde være, blev Doktor Ysara lidt for nysgerrig og bevægede sig tættere på. Dette fornemmede tusindbenene
 og de prøvede at snige sig ind på os. Vi spottede dem før de kunne
overfalde os og vi fik dem besejret uden mén. Efter dette valgt vi at
tage chancen og begive os ind. Vi fandt ud af at de kunne meget vel føle
 bevægelse igennem det væv de har lavet deres hule af. Vi bruger dette
til vores fordel og skød pile for at bortlede dem. Vi gik ud fra det
lykkedes da vi undgik flere tusindben fra da af. Vi fandt frem til nogle
 gamle ruiner som var blevet inkorporeret ind i hulens konstruktion. Vi
skyndte os ned i en af dem som havde et hul der gik ned under
jordoverfladen. Vi endte i en lille skakt med et hul som så ud til at
fortsætte ned i den ene side, og en klynge af lig i den anden side. Vi
undersøgte klyngen først. Det lod til at de var brugt som foder til
nyudklækkede tusindben. Mens vi undersøgte klyngen kom der et væsen ud
fra hullet i den anden side. Et væsen som jeg ikke selv er familiær med,
 men har læst om i vores bestiarium. En slags bjørn med et edderkop‐væsen
 levende i det. En velplaceret pil fra Lailah reducerede væsnet til
aske. Efter dette tog vi et kig nede i hullet som det kom ud af. **Hvad vi så dernede lignede et form for hjerte, eller i hvert fald opførte det sig som et.** Vi gik stærkt ud fra at dette var roden til at tusindbenene var begyndt at tage over i Hanvil omegn. Vi blev enige med os selv om at destruere det og Doktor Ysara havde lige hvad vi skulle bruge til det. Med hendes evne til at skabe eksplosive kugler skabte hun en superpotent bombe som vi ville efterlade ved hjertet. Men idet at vi skulle til at gøre dette lagde Van Hoenn at der var nogen på vej ned til os. Det viste sig at være en gammel mand med en mærkelig vækst på sit hoved. Det var umiddelbart svært at forstå ham men vi havde ikke tiden til at finde ud af det. **Hvad jeg kunne forstå på det, var han en slags opsynsmand for hvad end som styrede tusindbenene og mange af de andre ting som forgår her på øen.** Efter vi havde fået den gamle mand under kontrol, plantede Doktor Ysara bomben og vi skyndte os ud. Eksplosionen jævnede næsten området med jorden, og et øresønderrivende skrig ekkoede. Vi tog tilbage til Hanvil og **anbragte den gamle mand i deres varetægt. Det kan være han ved mere om hvad der forgår.** Efter jeg havde fortalt dem historien om vores dåd, **blev vi betalt rundhåndet betalt 1600** af den lokale møntenhed. Vi delte det ud imellem os så vi fik 400 hver.

## Lailah

#### Logbook

Vi startede fra Hanvil og Grizzle og hans ulv ledte os på sporet af tusindbenene. Da vi kom ind i junglen kunne vi set at den hvide spindelsvævslignende substans havde inficeret et større område end før. Deres mur havde også vokset. Ved indgangen planlagde Grizzle og Vam Hoenn at sætte en fælde op i tilfælde af at vi havde brug for at flygte. Ysara valgte at gå fremad, men hun vækkede 3 tusindben. En af dem var større end de 2 andre. Den første blev nedkæmpet og Van Hoenn brugte noget magi der fik dens rester til at eksplodere, hvilket var nok til at dræbe en af de små. Dette udløste noget rødt dis og fik den mystiske stemme til at tale, og den sagde noget med at de skulle æde. Det sidste tusindben udviklede sig hvad der ligner et menneskeansigt og den blev mere aggressiv, men blev nedkæmpet.

Vi fortsatte dybere ind i deres område og da vi kom længere ind begyndte der at dukke strukturer op, som lignede bygninger, men stadig dækket af det hvide. Vi fandt en tunnel der ledte ned under en af disse. Ysara ville undersøge den, men snublede og gled et stykke ned. Van Hoenn nåede at redde hende med mit reb. Vi besluttede os at tage derned og lade rebet blive så det var nemmere at komme op igen.

Vi kom ned i en lang gang. Den ene vej endte blindt, hvor der var en bunke af lig, som var magen til dem fra Da’shars gravplads. I den anden vej ledte hen mod en tunnel længere ned i dybet, og der var rester af lig foran indgangen. I bunken af lig var der små huller efter små tusindben der havde gravet sig ind. Van Hoenn ville undersøge det med sin dagger og der var noget der greb fast så han sad fast. Han gik i panik og ramte mig med sin store økse i et forsøg på at komme fri. Jeg tændte en ildpil og skød den ind i bunken. Guds ild brændte dem alle. Imens vi var optaget af bunken med lig, dukkede der en af bjørn/edderkop mutanterne frem og gik frem mod Ysara, som hurtigt gemte sig. Vi reagerede hurtigt og ingen kom til skade før jeg med guds hjælp brændte den til aske med en ild pil.

Efter at monstret blev besejret lagde vi mærke til at der kom bevægelse i rebet. Vi stod klar til at kæmpe, men det viste sig at være en gammel mand, som havde nogle synlige mutationer. Han var utilfreds med at vi forstyrrede og det vidste sig at han tog sig af at passe tusindbenenes æg. Han fortjener at dø, for den skade han har gjort, men vi valgte at han kunne være til gavn for at løse mysteriet, så vi slog ham ud og bandt ham så vi kunne tage ham med tilbage.

I mellemtiden havde Ysara undersøgt hullet ned i dybet, som havde en mærkelig organisk struktur der bevægede sig. Vi besluttede at forlade stedet, og ødelægge det med hjælp af en mystisk magi som Ysara havde lært fra Rald. Hun smed en mørk orb ned i hullet og vi kravlede alle sammen op af rebet hvor Van Hoenn havde en gamle mand over skulderen. Da vi kom op udløste magien en eksplosion der fik bygningen til at kollapse. Der kom et øredøvende skrig der fik Grizzle og Van Hoenn til at gå i panik. Guds styrke beskyttede mig mod denne magi og han talte i stedet til os. Han sagde: ”Den røde gudindes kætterske barn ved den firkantede pyramide. Stop dens skrigeri og bring orden tilbage til dette gudsforladte sted”.

Vi rejste tilbage til Hanvil og overladte den gamle mand til dem. Deres shaman fortalte at vi havde stoppet tusindbensproblemet og byen var meget gavmilde med vores belønning.