Mycelium

Obálky prvních vydání Mycelia

***Mycelium*** je vědeckofantastická sága z pera Vilmy Kadlečkové, která vypráví o činech Lucase Hildebrandta a Aš~šáda z Fomalhiwy na počátku 27. století. Série tvoří prozatím nejdelší ucelený příběh z argenitového vesmíru.

## Vznik

Dopsání – a především vůbec vydání – *Mycelia* byl trnitý proces. Prvních pět dílů Vilma Kadlečková zplodila během let 2001–2005, rukopis však následně bylo těžké v této podobě udat. Následovalo několikaleté přepisování a žánrové posouvání, odvíjející se vždy od aktuální situace na knižním trhu, což se ovšem příliš neslučovalo s autorčinou vizí. V roce 2010, po vydání povídkové sbírky *Legendy o argenitu*, tak tyto snahy autorka definitivně vzdala. V následujících letech rukopis dále tříbila a upravovala, tentokrát ovšem z větší části věrna své prapůvodní koncepci; slovo dalo slovo a v letech 2013 a 2014 v nakladatelství Argo spatřily v rychlém sledu světlo světa první čtyři díly z plánovaných pěti.

Druhý zádrhel nastal během dopisování závěru ságy. Ačkoli měla být pátá kniha původně posledním dílem, *Mycelium* se autorce při dokončování pod rukama řádně rozbujelo a začalo být jasné, že před úplným koncem bude nutné vyjasnit a dořešit všelijaké události a dějové linie. V roce 2016 tak vyšel pátý díl, *Hlasy a hvězdy* – jenž obsahoval tři dříve napsané kapitoly a zbytek zbrusu nových –, a Vilma Kadlečková se jala finalizovat téměř dopsaný závěrečný šestý díl. Ten dostal jméno *Vrstva ticha* podle protilátky Pětice.

Na podzim roku 2019 autorka vydala prohlášení, v němž vysvětlila zdržení vydání šestého dílu: „Série románů, která v červnu 2013 začala v Argu vycházet, má jen málo společného se sérií, kterou jsem v roce 2010 pokládala za ‚hotovou‘. Přibyla řada linií a postav, a ty obohatily původně přímočarý příběh o vztahu dvou hlavních hrdinů, Lucase a Aš~šáda (a ne, vážně to není gay romance; ti dva nešťastníci jsou na tom podstatně hůř).“ Přestože se tedy Vilma Kadlečková původně snažila dostát svému předsevzetí a ukončit sérii v šesti dílech, seškrtání linií některých postav se u betačtenářů nesetkalo s nadšením; rozhodla se proto vše řádně rozvinout a z šesti dílů bude nakonec sedm. Nakladatelství proto rozhodlo, že *Vrstva ticha* bude moci vyjít, až když autorka odevzdá uspokojivý závěr.

Sága byla zcela dokončena v červnu 2021. Na podzim bylo oficiálně oznámeno, že ze slibovaných sedmi dílů je nakonec osm svazků – Vilma Kadlečková totiž dodala celých 1400 stran dalšího textu, které se do jediné knihy nevlezou. Sedmý a osmý svazek – *Zakázané směry* a *Program apokalypsy* – tak na sebe budou bezprostředně navazovat a tvořit závěrečný dvojdíl.

*Program apokalypsy* vyšel 25. května 2022, čímž bylo vydávání celé ságy završeno. V průběhu let byly ovšem zcela vyprodány první tři díly, a tak padlo rozhodnutí vydat celou ságu znovu, tentokrát v pevné vazbě a s bonusovými materiály. Reedice vychází od prosince 2021; v roce 2022 Argo vydalo první tři díly. Zbylých pět vyjde v následujícím roce či dvou, kromě čtvrté knihy však pro svou délku už žádné dodatky obsahovat nebudou.

## Díly

Sága *Mycelium* čítá sedm dílů v osmi svazcích, vydaných mezi lety 2013 a 2022 (a od roku 2021 vydávaných podruhé).

### Náležitosti

Původní autorčin záměr – totiž pojmenovat všechny díly série po Pětici posvátných drog teokratické civilizace Össe – vzal s přibývajícím počtem dílů zasvé. Podle Pětice se tak jmenuje prvních pět dílů; šestý byl nazván podle protilátky Pětice a názvy zbylých dvou dílů již s drogami vůbec nesouvisí, zato je však u nich patrná větší navázanost na samotný děj. Poslední tři díly se tak dle slov autorky dají chápat jako fomalhiwská triáda, jež tvoří případnou protiváhu k össenské posvátné Pětici.

Kromě (relativně) jednotných názvů mají všechny díly *Mycelia* společné také následující prvky:

* obálku s postupně se vynořivším Hmyzím bohem od výtvarníka Tomáše Kučerovského (u druhých vydání dávají obrázek Hmyzího boha dohromady také hřbety knih)
* paralelní název v össeinu
* poděkování (pro druhé vydání o pár jmen rozšířeno)
* „prolog“ o Pětici posvátných drog
* „Nejdůležitější věci se odehrají vskrytu.“ jakožto první věta první kapitoly (citát je s každým dalším dílem více odhalován)
* 25 kapitol, řazených v obsahu do snopů po pěti
* össenské znaky jako podklad názvů jednotlivých kapitol
* životopis autorky (pouze v některých druhých vydáních)

Specifikum osmé knihy, která tvoří dvojdíl s předcházející knihou, je navazující číslování stran (kniha začíná na straně 606); kapitoly jsou však číslovány tradičně (1–25). Druhá vydání prvních čtyř dílů pak obsahují dodatky.

### Vydání

Knihy a e-knihy *Mycelia* vydává nakladatelství Argo. Audioknihy vycházejí v nakladatelství OneHotBook (pro přehled interpretů viz články o jednotlivých dílech, sekce *Vypravěči*).

\*Hvězdička označuje plánovaný rok vydání.

## Kontroverze

Přestože sága bývá tradičně spojována s autorkou Vilmou Kadlečkovou a umisťována za počátek 21. století, ve skutečnosti se pravděpodobně jedná o promyšlený a zinscenovaný podvrh z 10. nebo 20. let 27. století.

Údaje v minulé sekci článku byly bez dalšího převzaty z archivů Světové knihovny a nereflektují nejrecentnější objevy v oblasti myceliologie a textologické kritiky. S přetrvávajícím přesvědčením, že série byla napsána šest set let předtím, než došlo k zachyceným událostem, se lze ovšem setkat též mezi studenty, alkoholiky, přívrženci össenských a jiných zvrácených kultů, návštěvníky obskurních okultních krámků a také mezi příznivci sexuálně nevázaných praktik a pijáky össenského čaje. Jde o bohapustý nesmysl. Vědecká komunita pevně stojí na hradbě racionality a odmítá údajnou nostradamovskou „prorockost“ textů osoby narozené ve válkami rozervaném 20. století – a v šiku jednotném a nerozdílném *Mycelium* označuje za hanebný podvrh neznámých autorů, sepsaný patrně kolem roku 2610, kdy pocity nudy a „mal du vingt-septième siècle“ dosahovaly vrcholu.

### Spory o Mycelium

Není jasné, kdy první výtisky *Mycelia* doložitelně poctily svou přítomností knižní trh. Představu, že *Jantarové oči* byly vydány roku 2013, lze prostřednictvím objektivních vědeckých důkazů označit za zcela blouznivou až sektářskou.

L-l-llandudnoská konference, která se konala mezi 19. a 26. říjnem 2688, shromáždila učence ochotné vystoupit proti romantizujícímu veřejnému mínění a otevřeně prohlásit existenci takzvané Vilmy Kadlečkové za smyšlenku. Analýza chemického složení zlatě vyražených písmen na pevné vazbě několika dochovaných výtisků *Jantarových očí* ukázala, že využité barvivo je pigment z enzymových výtrusnic troublíka pochybného, který se vyskytuje pouze na planetě Lošfa. Barvivo je navíc vylučováno pouze za situace, kdy samice troublíků, jsouce frustovány nezájmem samců, vábí k sobě jiné samice, což je jev zcela raritní a nepravděpodobný.

K nejzajímavějším badatelům v oblasti myceliologie patří Francis Lloyd Kurz, který se na základě stylometrické analýzy domnívá, že autorství knižní ságy je možné přisoudit Pinekrtině [sic!] Hildebrandtové a Žofii [sic!] Lymaiíldanové. Za zásahy do archivního softwaru činí Kurz odpovědným s největší pravděpodobností mistra Aš~šáda z Fomalhiwy, známého svým bezohledným nakládáním s informačním dědictvím Země, připouští však možnost samovolného psychotronického informačního výboje neznámé provenience, který „Vilmu Kadlečkovou“ vepsal do historických záznamů, přestože se jedná o zcela smyšlenou a vpravdě groteskní bytost.

### Historicita Vilmy Kadlečkové

Vilma Kadlečková je persónou beze vší pochyby smyšlenou a absurdně zveličenou. Žhavou otázkou v kuloárech literární vědy zůstává problém, kdo by se o takový bizarní způsob kulturního rozvratu mohl pokusit, a zejména proč. Představy, že šlo o intriku gerdánské tajné služby GASA nebo o prapodivný úklad giddöhrského dědka Aöhrlëmëgerla, jsou z pohledu moderního člověka již jen úsměvnými pozůstatky konspirativního myšlení minulosti.

Je však zjevné, že jde o text zásadně manipulativní. V moderním bádání jsou považovány za klíčové především teorie o roli některých z předních protagonistů. O Aš~šádovi F. L. Kurz otevřeně uvádí: „Z dnešního pohledu je jasné, že se jednalo o zcela fiktivního gymnastického zvrhlíka, který má potencionální čtenářky přesvědčit svými absurdně přifouknutými prostocviky o nutnosti překonávat číselné a prostorové hranice lidské korporality.“ Na Kurzovy teorie navázali v rámci tzv. postdekonstruktivistického hyperfeminismu Anna A. Allegheny, Pernille Ursová a H. Frederick Meade. Představa Aš~šáda jako animálního erótopompa, který má přivádět ženy k vyvrcholení na hrazdě, byla však definitivně opuštěna na počátku 28. století; okolnosti tragických případů hypersexuálního exitu, které celý skandál rozdmýchaly, lze dohledat v dobovém tisku.

Lucas Hildebrandt je v Kurzově pojetí naopak figurou spíše pozitivní. „Je jasné,“ uvádí v návaznosti na jeho úvahy postpostmarxistický myslitel Carl Festeringham, „že kdyby se soudruh Lucas dotloukl na dveře fabriky a bylo by mu bývalo otevřeno, mohl se ještě stát chrabrým budovatelem světovounijnězemských statků, chrabrým rozmnožovatelem všelidských latifundií. Avšak intrikou zhoubného fomalhiwského kulaka se vše propadlo do zkázy: soudruh Lucas, ačli bychom ho přijali jako bytost z masa a kostí, bez ustání a bez odpočinku buší na bránu budovatelského provozu, aby mu bylo otevřeno.“ Vzhledem k tomu, že citovaný výrok byl používán zejména v rámci neo-ludditského hnutí během akce „Zničme stroje a artisatelity“ v roce 2655, je zřejmé, proč nebyl i přes svou neobyčejnou prozíravost uveden ve všeterronskou platnost.

O něco menší všeobecnou oblibu si získalo „Hnutí dvanácti hvězd“, které se v návaznosti na rozšíření myceliálních textů postulovalo nutnost finanční podpory mezihvězdného cestování a dostupnost vesmírných dalekohledů i mezi ženami v nejproletářštějších vrstvách zbídačených habitatů. Prudký rozvoj ženského dalekohlednictví byl v roce 2699 přerušen rituálním obrazoboreckým paličstvím pod vedením gerdánského odpadlíka Gerrarda L. Erriho. Případ lošfanské hudebnice, která se s výkřikem „Jsem Vilma Kadlečková!“ vrhla do energetického jádra neo-lošfanského artisatelitu a způsobila škodu přesahující polovinu ročníku hrubého domácího produktu planety, je jen jednou ze smutných teček za celou absurdní mystifikační anabází.

## Poznámky

1. ↑ Jistou volnost v pojmenovávání lze ostatně pozorovat už od pátého dílu, kde dochází k odklonu od doslovného „díl se nějak jmenuje, několik postav v něm tuto látku pozře“.
2. ↑ U prvních šesti dílů tento název zcela odpovídá českému. *Zakázané směry* se však v össeinu jmenují dle össenského koření *Üewerögikalüx* a *Program apokalypsy* pak *Arügieni* – argenit.
3. ↑ Citát je v úplnosti odhalen v šestém dílu. Sedmý díl tak obsahuje jen jeho parafrázi a na začátku osmého dílu, který navazuje na sedmý v půlce slova, jej nenajdeme vůbec.
4. ↑ V prvních pěti dílech přináleží ke každému snopu kapitol jeden znak (znaků je tedy celkem pět a po každých pěti kapitolách se střídají). Od šestého dílu platí, že v celé knize figuruje jediný znak. Dodatky ve formě povídek jsou vždy uvozeny novým znakem.
5. ↑ E-knihy vyšly vždy relativně souběžně s prvním vydáním tištěných knih. Druhé vydání e-knih, rozšířené o dodatky, se však zatím nekonalo.

## Reference

1. ↑ *Jak to celé vzniklo.* argenite.org, oficiální web autorky
2. ↑ *Nová zpráva z Arga: Dvě Mycelia místo jednoho.* Vilma Kadlečková, přejato z nyx.cz
3. ↑ *Mycelium má soundtrack. Konec zatím ještě ne – ale už to bude!* Vilma Kadlečková pro argo.cz
4. ↑ Tamtéž.
5. ↑ *Mycelium je dokončené, ale ještě se máte na co těšit.* argo.cz
6. ↑ Tamtéž.
7. ↑ Vilma Kadlečková na nyx.cz