recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Sonic World Wiki

Witaj na wiki o ! Znajdziesz tu wszystkie potrzebne informacje o grach związanych z Sonicem!
Obecnie edytujemy ponad 95 artykułów.
Więcej informacji znajdziesz na stronie O nas.
Przed edycją zapoznaj się z Zasadami obowiązującymi na naszej wiki!
Przeczytaj również poradnik o tym **Jak napisać dobry artykuł**.

## Wskazówki

* Dopiero zaczynasz przygodę z edytowaniem wiki? Zajrzyj do Centrum Pomocy, aby nauczyć się wszystkiego co musisz wiedzieć o budowie wiki.
* Przejrzyj obecnie istniejące kategorie, aby dowiedzieć się jakie narzędzia masz do swojej dyspozycji i jakie strony zostały już utworzone.
* Odwiedź główna kategorię administracyjną, która zawiera wszystkie najważniejsze narzędzia pozwalające utrzymać wiki w dobrej formie.

## Zawartość

* Tutaj umieść linki do najciekawszych artykułów na wiki.
* Drugi link.
* I trzeci.

## Jak pomóc?

Pomóż nam i spróbuj rozbudować tę wiki.
<createbox>
width=24
break=no
buttonlabel=Utwórz nowy artykuł
</createbox>
Możesz także pomóc rozbudować tę wiki poprzez edytowanie zalążków artykułów.
Kurodomy

> **„Tak umné spojení hmoty živé a neživé – kurodomy jsou živoucím důkazem toho, jak jsou kouzla z dob prastarých mocná a jak málo o nich vlastně víme.“**
>
>

> - Anslavs Serzantský ve svém „Pojednání o nátuře kouzel národa Yag“
>
>

Kurodomy – v hovorové řeči častěji domky na kuří nožce – jsou magickými bytostmi, které, jak jméno napovídá, vypadají jako starší chatky postavené na mohutné kuří noze. Jsou hojně využívány jako obydlí yagami a hrstkou dalších, kteří poodkryli tajemství prastaré přírodní magie. Kurodomy jsou bytosti na pomezí čistě živých magických stvůr a stvoření umělých, kterými jsou například golemové. Noha a část, kde přechází noha v dřevo domku, jsou prokazatelně z živé tkáně, kdežto domek samotný z mrtvého dřeva. Vejce kurodomů jsou za pomoci prastaré magie vytvořena z vajec kuru domácího. Přesný postup této procedury je však lidské a elfské čarodějnické obci neznámý. Kurodomy se z vajec líhnou jako drobná stvoření, která již však dospělého jedince připomínají. Mládě je poté možné pomocí čar a elixírů tvarovat a přeměňovat, aby obydlí dobře sloužilo jeho budoucímu uživateli. Klasické kurodomy sice mají jen jednu nohu, pomocí těchto postupů je pak ale možno vyšlechtit i domy na dvou, třech nebo čtyřech nohách, s křídly, zobákem ba dokonce i s očima. Doba dožití kurodomů je neznámá, má se však za to, že domky stářím zemřít nemohou. Náchylné jsou na oheň, a pokud je noha oddělena od základů domku, celá bytost umírá.
Laech von Ortenburg

## Obecně

Hrabě Laech von Ortenburg je členem staré alchenburské hraběcí rodiny von Ortenbergů a velvyslancem Alchenburského království ve Slaviboři.

Narodil se roku 550 po Císařství v Ortenburgu, sídle rodiny von Ortenburgů jako první ze dvou bratří. Po smrti otce se Laech ve svých dvaatřiceti letech stává pánem Ortenburgu. Za manželku pojímá mladou Engelu a mají společně dvojčata Hanße a Mergelin. Oba sourozenci však tragicky umírají při požáru Ortenburgu po svých prvních narozeninách. Engel propadá hlubokému zármutku, a tak hrabě Laech přijímá místo královského velvyslance v Rivě, aby se Engel nemusela trápit v místě tragédie.

Roku 582 p. i. se tak celá hraběcí rodina stěhuje do Slaviboře, kde Laech dodnes zastupuje zájmy alchenburské koruny. Správy Ortenburg se ujímá Laechův mladší bratr. Hraběnce se v novém prostředí ulevuje a s Laechem plodí syna a dceru.
Dúbailte

Červové dúbailte jsou druhem magických červů. Jejich existence byla poprvé zaznamenána jedním z mistrů Oculus Videns z teruelského Corrien Ben. Odtud také červ získal své jméno - v jednom z původních corrien-benských jazyků znamená *dúbailte* dvojník.

Červ je znám pro svou schopnost brát na sebe podobu jiných živých bytostí. Pokud pozře jakýkoliv biologický materiál zvířete nebo některé inteligentní rasy, začne ho dúbailte zpracovávat a po několika dnech vyvrhne ze své tlamy hromadu bílého slizu, která na sebe asi po dni vezme podobu dotyčného tvora. Tělo červa následně umírá. Dúbailte v přeměněné podobě je takřka dokonalou kopií původní bytosti, pouze krev a další tělesné tekutiny mají podobu bílého slizu. Když je jeho dúbailtovo tělo v této podobě zabito, vyleze z jeho útrob nový červ, který se může dál proměňovat.

Diskutuje se o schopnosti červa uchovávat vzpomínky, dovednosti a znalosti původního tvora. Tato otázka dodnes nebyla vyřešena. Ani o inteligenci dúbailte toho není příliš známo. Někteří tvrdí, že červi mají vlastní vysokou inteligenci, jiní zas zastávají názor, že dúbailte sami o sobě nejsou schopni složitých úvah, ale dají se *vychovat* například zkušeným mágem. Někdo pak zase věří, že červi jsou i ve svých přeměněných podobách pouhými zvířaty neschopnými jakýchkoliv kognitivních úkonů.
Nemrtví

## Obecně

Nemrtví jsou mrtvé bytosti rozpohybované pomocí magie. Dělí se na *revenanty* a na *resurgenty*. Revenanti jsou nemrtví vzkříšení bez pomoci druhé osoby - nejčastěji jde o duchy a jiné nemrtvé střežící místo své smrti. Revenanti jsou očarování přirozenou všudypřítomnou magií. Naopak resurgenti jsou vzkříšeni záměrně nekromantem pomocí černé magie.

## Druhy nemrtvých

* **Kostěj**
* **Duch**
* **Zombie**
* **Ghúl**
* Leiche
Blagoj Dvorsky

## Osobní život

Blagoj Dvorsky se narodil jako čtvrtý syn jednoho z menších lordů Brunfláského království, dnes území Rivy, o jeho životě není však dochováno mnoho informací. Na rozdíl od svých starších bratrů se nemusel věnovat panským povinnostem a zvolil cestu obchodníka. Dlouhá léta působil na západním pobřeží jako obchodník s ostrnatkami. Měkkýš sloužící k výrobě purpuru byl žádaným zbožím v severních královstvích, kde Blagoj rychle zbohatl a na několik let se usadil v XXX, kde navštěvoval místní univerzitu. Na ní se zabýval historií, obchodem a především lingvistikou a studiem cizích jazyků, což mu dalo potřebný základ, na němž měl v budoucnu vybudovat Obchodnickou řeč.

## Zrod Obchodnického jazyka

Roku XXX se svým profesorem jazyků na XXX univerzitě začíná s tvorbou obchodnického jazyka. Jeho tvorba trvá asi sedm let do roku, kdy Blagoj univerzitu opouští a vydává se do XXX do místního centra Hanzy. Zde se mu daří přesvědčit představenstvo Hanzy, aby zavedlo Obchodnickou řeč jako svou oficiální. Hanza návrh přijímá a obchodnická řeč se tak brzy rozšiřuje mezi obchodníky na hlavních obchodních uzlech ovládaných tímto spolkem.

Deset let po opuštění univerzity se Blagoj setkává s Lichtenburským knížetem Larthainem. Ten je Obchodnickou řečí nadšen a ze své bohaté rodinné pokladny daruje Blagojovi a Hanze nemalý finanční obnos, který Dvorskymu umožňuje vydat se do Teruelu, kde lobuje na císařském dvoře. Roku XXX, dva roky před svou smrtí, je jeho životní dílo dovršeno, když císař zavádí obchodničtinu jako druhý oficiální jazyk Císařství. Do dvou set let od Dvorskyho smrti se pak Obchodnická rozšiřuje i do většiny Svobodných království.
Měsíční prach

Měsíční prach je silně návykovou omamnou látkou, která je nejčastěji distribuována v podobě bílého, křídě podobného, prášku. Měsíční prach se poprvé objevil na lichtenberském trhu přibližně před tři sta lety a tehdy pocházel pravděpodobně z dílny jedné z místních lóží řádu Oculus Videns. Měsíční prach je vyráběn z máku setého, blínu černého, pryskyřice, směsice esenciálních olejů a ze sušených kravích střev. Přesný poměr těchto látek je velice důležitý a jako tajemství si ho střeží různé zločinecké organizace, které s měsíčním prachem obchodují. Měsíční prach se buď šňupe nebo se rozpouští v alkoholu. Způsobuje malátnost, blažené stavy a halucinace. Jeho výroba a distribuce je zakázána téměř v celém civilizovaném světě. Dnes je jeho užívání doloženo už i mezi carskými a urozenými elfy a dokonce i mezi trpaslíky.
Ivan Mladota

## Životopis

Ivan Mladota je bývalým správcem pokladny rodiny Březinů a později rychtářem města Slaviboř. Díky svému vzdálenému příbuzenství s rodinou Kruszewski vyrůstal na dvoře hraběte Březiny, na kterém se mu dostalo formálního vzdělání. Později byl zaměstnán jako správce financí slavibořského hradu a celé rodiny Březinů. Po vypuknutí rivské občanské války a odjezdu hraběte Březiny z města se stává po lidové volbě prvním rychtářem Slaviboře. Později se mu nedaří svůj post obhájit proti Bratkovi Iskrovi, načež odjíždí za svým bývalým pánem Velebitem Březinou na frontu rivské občanské války.
Pán Much

## **O Pánovi Much**

Podle spisů řádu Oculus Videns se Pán Much objevuje poprvé kolem roku 780 a.i. po tzv. Zlatém období. O pozadí jeho původu se vedou spory. Mnozí tvrdí, že jde o prostého sedláka samouka, který propadl temným učením a díky vrozeným vlohám je ovládl tak, jak nikdo před ním. Jiní tvrdí, že šlo o bastarda tehdejšího teruelského krále, který byl stižen strašlivou kletbou, která jeho duši nenávratně zvrátila. Rozšířeným názorem mezi učenci je, že Pán Much jako první přišel s kouzlem na přeměnění se na Leicha. Jisté však je, že jestli Pán Much skutečně žil, byl pravděpodobně nejmocnějším černokněžníkem historie.

## **Legenda o založení Oculus Videns**

Podle řádových legend byl Pán Much současník dalšího velkého čaroděje Ba'abela. S ním vedl vleklou čarodějnickou válku, když se měl Ba'abel pokus zastavit jeho řádění. Pán Much Ba'abelovi ukradl jeho slavný grimoár Oculus Videns. Podle legend s ním Pán Much vyvolal takzvanou Muší ránu, obrovskou morovou epidemii, která přibližně kolem roku 780 a.i. ukončila tři sta let trvající Zlaté období. Ba'abel se pokusil získat knihu zpět a tak s Pánem Much vedl několik desítek let ničivou čarodějnickou válku, která skončila porážkou Pána Much a jeho "zažehnáním", ať už tento výraz znamená cokoliv. Někdo tvrdí, že byl Pán Much nadobro zabit, jiní zas, že byl zažehnán do jiných sfér. Někdo tvrdí, že byl pouze vyhnán a žije dodnes. Po tomto "zažehnání" byl grimoár Oculus Videns rozdělen na jednotlivé strany, které si rozebralo 111 Ba'abelových učňů. Ti se rozešli po celém světě a založili jednotlivá Lóže řádu, aby listiny ochraňovali. To mělo zabezpečit, že se grimoár již nikdy nezkompletuje a Pán Much - nebo někdo jemu podobný - ho nebude moci znovu použít.

## **Odkaz**

Přestože je osud Pána Much neznámý, jeho legenda i po staletích stále žije vlastním životem. Neznámo kdy vznikl Kult much. Tito kultisté věří, že se jednoho dne Pán Much vrátí, aby znovu získal grimoár Oculus Videns. Proto se kult snaží získat listiny grimoáru, které ochraňují jednotlivá lóže řádu Oculus Videns. Přibližně před patnácti lety se dostal kult do povědomí, když se mu na území Teruelu podařilo ukrást tři strany grimoáru. Všechny byly ale v následujících pěti letech získány zpět Lovci čarodějnic a agenty řádu Oculus Videns.

Mimo to je Pán Much adorován velkou částí všemožných temných čarodějů jako jakýsi "zakladatel" temných umění, i když je jisté, že černá magie existovala dávno přes prvními zmínkami o Pánovi Much.

## **Další zmínky**

Církev Svaté Stvořitelky má k postavě Pána Much také co říct. Jméno Pán Much se ve svaté knize Liber Orbis objevuje jako označení pro jednoho z padlých Archonů, Belzeba. Podle církevní nauky se Strážce Podsvětí nemůže dostat do lidského světa a posedává proto své démony a padlé Archony, aby na povrchu šířil svůj vliv. Podle některých kněží se legendy řádu Oculus Videns zakládají částečně na pravdě, neboť věří, že Pán Much byl skutečně pozemských ztělesněním padlého Archona Belzeba.
Slaviboř

## Rozložení měst

### **Svatovavřinecké náměstí**

Svatovavřinecké náměstí je pomyslným srdcem města. Stojí v jeho středu a je centrem městského života. Díky přítomnosti největšího slavibořského hostince *U Prázdného žejdlíku* a městské radnice je na náměstí vždy rušno. Každý den na náměstí také rozbalují své stánky všemožní trhovci, kteří konkurují místní pobočce obchodní společnosti Hanza. Nad náměstím se pak tyčí věž se slavným slavibořským orlojem a zdi katedrály svatého Vavřince, sídla slavibořské diacéze. K té pak přiléhá městský hřbitov.

### **Jižní čtvrť**

Jižní čtvrť je částí města, kterou většina návštěvníku ze Slaviboře vidí jako první, stojí totiž u hlavní brány. Nad jejími hradbami ční strážná věž městské hlídky, která má v Jižní čtvrti své kasárny. V jednom ze sklepení v západní části této čtvrti pak sídlí slavibořská lóže řádu Oculus Videns, lóže Sedmera tajů.

### **Nové město**

Nové město je nejmladší slavibořská čtvrť. Nachází se na východě města z největší části je zastavěna obydlími měšťanů a řemeslníků. V její západní části se pak nacházejí *masné krámy*, sídlo řeznického cechu a městské venkovní divadlo *Divizna*, ve kterém občané tráví volné neděle. Mimo to je Nové město také sídlem *alchenburského* *velvyslanectví* s velvyslancem hrabětem Laechem von Ortenburgem a jeho rodinou v čele.

### **Radogostovy ulice**

Radogostovy ulice jsou severní čtvrtí Slaviboře a se *Svatovavřineckým náměstím* její nejstarší čtvrtí. Pojmenovány jsou po Radogostovy Březinovi, zakladateli města i hraběcího rodu. Jsou často vyhledávány kvůli místnímu nevěstinci a lázním, takzvanému *Mieřině domu*, vedeného skupinkou elfů kolem Joána Nil'manora. Nedaleko Mieřina domu pak sídlí pobočka rivské královské banky. Radogostovy ulice propojují hlavní část Slaviboře s *podhradím* pomocí Radogostova mostu, který stojí nad řekou Jílec.

### **Chudinská čtvrť**

Chudinská čtvrť tvoří západní část Slaviboře. Jde o městský slum obývaný chudinou a početnou helborkskou komunitou. Čtvrť je nechvalně proslulá kvůli jejím nebezpečným ulicím a vysoké kriminalitě. Přestože zde příliš řemeslníků nesídlí, má zde svou pobočku trpasličí Kompanie Y&B.

## Správa města

Po úmrtí Radvana Březiny, syna současného slavibořského pána, Velebita Březiny, v bitvě u Borové, vyráží jmenovaný hrabě i se svým druhým synem Stojhněvem na frontu rivské občanské války. Správu města a svého panství nechává v rukou nově zřízené funkce městského rychtáře. Městský rychtář je volen většinou dospělých občanů Slaviboře na období tří měsíců. Současným - v pořadí již druhým - městským rychtářem je vladyka Bratko Iskra, jeden z nižších slavibořských šlechticů.
Bělopěnná knihovna

Bělopěnná knihovna je prastarou elfí knihovnou, ležící na Bělopěnném ostrově v severovýchodních mořích u Quen'daree. Již před několika tisíci let jí byla udělena nezávislost na elfím království. V jejích rozlehlých síních schraňují řádoví bratři a sestry tisíce knih, spisků, map a dalších písemností. Vstup do knihovny je povolen všem bez výjimek, avšak pod podmínkou, že návštěvník přinese novou vědomost, která ještě v knihovně není zaznamenána.

Řád knihovníků, kteří Bělopěnnou knihovnu střeží, v dnešních dnech čítá něco málo přes tři sta bratrů a sester. Dříve výlučně elfí řád již před desítkami let začal přijímat i členy jiných ras. Řád má přísně daná pravidla, která musí všichni členové i návštěvníci ostrova dodržovat. Každý z členů si po zaučení volí obor své specializace. Když tak přijde do knihovny návštěvník, je poslán za daným bratrem nebo sestrou, který ověří, že vědomosti, které nabízí, ještě v knihovně nejsou zaneseny, poté je návštěvník vpuštěn do útrob knihovny.

Vstup do knihovny je přísně beze zbraní, jakékoliv použité kouzlo pak znamená okamžité vykázání z jejích síní. Řád si při tom udržuje přísnou politickou nestrannost a nezávislost, zároveň je však přímo závislý na darech od soukromých osob i panovníků. Peníze jsou využívány především na potravu bratrů a sester, papír, inkoust a další vybavení knihovny.

Kolem Bělopěnné knihovny koluje mnoho pověstí a mýtů. Prastaré elfí spisky prý mají v jejích útrobách po nocích ožívat a poletovat v knihovních uličkách, řádoví bratři mají být zas následovníci Baa'Byluse, kterému nabyté vědomosti údajně prodávají za příslib věčného života. Mezi elfy i lidskými mágy pak panuje proti knihovnickému řádu hluboká nedůvěra, to i proto, že do knihovny mají díky její nestrannosti přístup i všemožní černokněžníci a další vyznavači temných umění.
Psohlavci

Psohlavci jsou největší žoldnéřskou skupinou působící na území Rivského království. Založena byla asi před dvaceti lety Ludomírem Kubátem, synem chudšího vikomta z jižní Rivy. Ludomír se narodil jako druhorozený, a když byl po smrti svého otce vyhnán svým starším bratrem z rodinného panství, začal se živit jako námezdní voják. Znak a jméno získali Psohlavci z erbu rodiny Kubátů - ten vyobrazuje dva černé chrty na zlatém poli. Ludomír u znaku jen proměnil barvy.

Řady Psohlavců čítají něco kolem 200 mužů. Ti působí po menších skupinkách po celém království. Ludomír se svou asi třicetičlennou družinou v současné době sídlí nedaleko severorivskhého města Slaviboře. Psohlavci se většinou věnují ochraně sedláků, doprovodu obchodníků a vybíjení nestvůr a loupežníků. Nesou se však zvěsti o tom, že se již účastnili rivské občanské války. Údajně měli v jedné z menších bitev stát na straně Teruelu a vzbouřenců krále Božimira.
Escargot

Escargoté - někdy také *plzáci* - jsou rasou humanoidních šneků, údajně žijících hluboko v džunglích Gondwanských ostrovů. Vědecká a čarodějnická obec se o jejich existenci stále pře, většina zmínek o escargotech pochází z úst hrstky mořeplavců a dobrodruhů, kteří je měli spatřit při svých toulkách pralesy. Všechny zdroje se shodují na průměrné výšce kolem dvou metrů, někteří učenci tvrdí, že si escargoté staví podzemní nory, kde se schovávají před predátory džungle, nejodvážnější zase, že jsou escargoté schopni práce s bronzem a vyrábějí si z ní zdobné zbroje a zbraně pro svojí ochranu.
Démoničtí pánové

Démoničtí pánové, někdy také *démoničtí princové*, jsou podle nauky řádu Oculus Videns mocné astrální bytosti obývající sféru Chaos . Každý z nich má vládnout nad svojí sféru, kterou obývají jejich zplozenci – stvoření vzniklá z podstaty samotného démonického pána. S materiálním světem, sférou Patriam , mohou komunikovat pouze nepřímo – vizemi a promlouváním do myslí smrtelníků. Jejich vyznavači mohou do jejich světa vytvořit větší i menší brány, skrz které se do materiální sféry mohou dostat jejich zplozenci. Tyto a další rituály nezřídka kdy vyžadují krvavé oběti, a proto je uctívání démonických pánů zapovězeno pod trestem smrti takřka v celém civilizovaném světě.

Sedmi nejmocnějšími démonickými princi jsou:

* **Sheol** **Abaddon, pán ohně a slibů** – nejmocnější z Pánů. Smrtelníkům často za zaprodání jejich duše nabízí vše možné – věčné mládí, zlato, moc,…

* **Astarte, paní vášně a lásky** – Astarte ví, po čem lidé touží nejvíce a ráda jim to poskytne. Za určitou cenu. Dokáže poblouznit mysl smrtelníků a povolat sukuby, se kterými si každý nakládá, jak uzná za vhodné.

* **Bæebylus, pán tajemství a vědomostí** - Bæbyl shromažďuje všechny poznatky a vědomosti světa. Je ochotný propůjčit některou z informací smrtelníkům - výměnnou za jinou, hodnotnější.

* **Vortrâš, pán krve a války** – jeho uctívače najdete především mezi orky a seveřany. Je brutální a sadistický, vyžívá se v krvi. Za krvavé oběti rád propůjčí smrtelníkům nadlidskou sílu či obratnost.
* **Nakir Munkar, paní smrti a temnoty** – uctívána především nekromanty, Nakir Munkar vykupuje duše smrtelníků za delší život a prokletí jejich nepřátel. Duše zaprodaných smrtelníků se k ní připojí v její sféře a rozšíří řady její armády.
* **Barbaus, pán požitků a radosti** – Barbaus je považován za toho nejméně nebezpečeného z Démonických pánů. Miluje víno, tanec a zpěv. Rád poskytne smrtelníkům omamné látky, alkohol a jídlo, když ho však začnou nudit, prokleje je a oni se tak utancují či upijí k smrti.
* **Mos Lev, paní šílenství a chaosu** – démonická paní, která se vyžívá v chaosu. Své přívržence proto nutí tropit různé nepravosti a blázniviny - jen kvůli vlastnímu potěšení.
Janos

## Obecně

Janoské království je zaniklý stát, který se kolem roku 1500 a. i. společně s Bruenem oddělil od Lichtenburgu po tzv. ostrovní válce. Kolem roku 1200 a. i. má však janoský král dva syny - dvojčata. Po jeho smrti nastává mezi sourozenci spor o trůn, který nakonec řeší diplomatickou cestou, a Janoské království je rozděleno na Alendeer a Morwen. Tento čin se však posléze ukázal jako nemoudrý, neboť oba bratři mají s vládnutím problémy a tak obě království skokově chudnou. Dodnes většina obyvatel ostrovských království vzpomíná na dvě století Janosu jako na dobu prosperity a míru, a není proto divu, že během následujících staletí se objevilo již několik pokusů Alendeer a Morwen opět spojit pod společnou janoskou vlajku.
Maroux

## Obecně

Maroux je společně s Jortlandem, Porhédím a Corrien Ben jedním ze čtyř teruelských arcivévodství. Nachází se na západním pobřeží Císařství, z většiny na Saténovém poloostrově, na sousedící pevnině a na přilehlých ostrovech Prsech Stvořitelčinných. Hlavním městem arcivévodství je velké přístavní město Vallés, které v obchodu úspěšně konkuruje veronským přístavům na jihu a čtveřici svobodných městských států, tzv. Svobodné čtveřici, na severu.

Většina vnitrozemí Maroux je pokryta úrodnými nížinami se subtropickým podnebím, což z arcivévodství dělá příhodné místo pro pěstování vinné révy a dalších pochutin, které jsou na panských dvorech celého Císařství velice oblíbeny. Především pak červeným vínem je Maroux proslulé - marouxské rudé bez problémů konkuruje vínu bruenskému i al'd roenskému.

Politicky je Maroux nezanedbatelnou hybnou silou císařství. Hned po Porhédí jde zdaleka o nejbohatší arcivévodství Teruelu a nejen arcivévodové la Maroux mají tak na císařském dvoře jeden z nejsilnějších hlasů. Maroux taktéž disponuje nemalou námořní flotilou, která mohla vzkvétat, neboť ji Císařství nikdy příliš nevyužilo - západní teruelské vody nikdy totiž nebyly místem velkých námořních střetů.
Jablečníci

## Historie řádu

Jablečníci jsou největším a nejznámějším rytířským řádem, sídlícím v Teruelu. Řád vznikl v době svaté války, kdy byl zřízen na popud tehdejšího hebronského arcibiskupa Siegmara jako elitní vojenská organizace církve.

Bojoval na straně církevních vzbouřenců po celou dobu války. Když však válku Svatý stát prohrál, tehdejší teruelský císař Daniel II. nenechal mezi prostým lidem oblíbené Jablečníky rozpustit, neboť se obával rolnických nepokojů. Tehdejší velmistr řádu přísahal věrnost teruelské koruně a řád byl přesídlen na hranice Velké pouště, kde byl pověřen bezpečným převodem věřících přes poušť do Asy'Yru.

Dnes Jablečníci působí především jako misionáři a podpůrné vojenské jednotky Teruelu při bojůvkách s pouštními nomády na hranicích s Velkou pouští. Druhé velké války se prozatím nezúčastnili.

## Organizace

Řád má několik málo desítek sídel po celém Teruelu a tři menší pevnosti v severních částech Velké pouště. Formálně jde o mnišský řád, jehož členové se zavázali chránit věřící i se zbraní v ruce. V čele řádu stojí volený velmistr. Současným velmistrem je Oliverus Chevalier, rodák z teruelského Maroux.
Alkonosty

Alkonosty jsou bájné hybridní bytosti - napůl ženy, napůl ptáci. Jejich výskyt je hlášen na území dnešní Rivy, Alchenburgu, jižního Lichtenbergu, severního Teruelu a občasně i Raveny. Většina čarodějnické a akademické obce je považuje za stvoření příbuzná harpyjím, ty se však vyskytují v jižnějších a teplejších oblastech. Alkonosty nebývají příliš agresivní a mají velké zalíbení ve špercích, především v těch zlatých. Přestože je jejich vzhled blízký lidem, případně elfům, vedou se spory o jejich inteligenci - podle většiny svědectví alkonosty na přítomnost ani řeč lidí výrazněji nereagují a zdají se být většinu času nepřítomné a nezúčastněné. Samy nejsou schopny mluvit.

Někteří lidé v Alchenburgu, Rivě a v několika dalších oblastech jejich výskytu věří, že alkonosty jsou posly Svaté Stvořitelky. Proto k jejich hnízdům nosí kusy papírů s přáními, tužbami a modlitbami a věří, že je okřídlené ženy zanesou za jejich Matkou.
Teruel (město)

## Obecně

Teruel je hlavním městem stejnojmenného císařství. Stát Teruel byl pojmenován po jeho hlavním městě ještě za dob království před stovkami let. Město Teruel je zároveň sídlem císařské rodiny, sídlem Lóže Vynoření a Nazemivystoupení, hlavní lóže řádu Oculus Videns, a domovem asi jednoho a půl milionu obyvatel.
Leiche

## Obecně

Leiche *(/la*ɪ*çə/)*, někdy také Lich (*/lɪç/ nebo /lɪtʃ/*), je název pro černokněžníky, kteří prošli zvláštním kouzlem. Tento rituál je čarodějnické obci neznámý, pravděpodobně je držen v tajnosti hodnostáři všemožných černokněžnických a nekromancerských společností.

## Moc

Jisté je, že při tomto rituálu černokněžník upoutá svoji duši k určitému předmětu, který se stává jeho škapulířem. Lich nemůže zemřít, dokud tento škapulíř není zničen. Zároveň se však nemůže od škapulíře vzdálit na určitou neznámou vzdálenost. Dále je známo, že při stvoření Leicha je zapotřebí sedmera lidských panenských obětí. Po provedení rituálu je tělo černokněžníka znetvořeno, jak jeho žilami začnou proudit temné čáry. Díky nim dokáže Leich s nebývalou silou sesílat všemožná temná kouzla a bránit se cizím čarodějným útokům. Je známo, že Leiche si dokáže udržet menší armádu čítající až desítky nemrtvých, nad kterými má plnou kontrolu. Zaznamenány byly také případy, kdy Leiche ovládal mocná myšlenková kouzla a další prokletí a uřknutí.

## Církevní teorie

Církev Svaté Stvořitelky má na vznik Leichů svůj vlastní názor. Podle duchovních hodnostářů jsou Leichové vyvolenými mezi řadami Strážcových stoupenců. Ti jsou za svou službu Pánovi Podsvětí odměněni nekonečným životem. Díky této teorii získali Leichové i své jméno - to se poprvé objevuje ve svaté knize Liber Orbis, kde figuruje jako křestní jméno prvního člověka, který propadl Strážcovým plamenům.

## Ostatní

Mystická postava Pán Much má být podle učení čarodějů z Oculus Videns prvním Leichem.
Pojednání o nesmyslnosti Démonických pánů

**Pojednání o nesmyslnosti Démonických pánů**
Sepsal mistr Farald z lóže Jasnozřivé tajemnosti

"*Mnozí členové vážené naší obce snad z čilé nedbalosti domnívati by se mohli, že takzvaní Démoničtí pánové, Ďasové, jak jsou některými zváni, jsou snad bytosti skutečné – z masa a kostí. Že snad skutečně kdesi v hlubinách Zásféří lehávají v Nicotě a ze svého nitra vyvrhávají své zplozence.*

*Nenechte se však mýlit! Nikdo – žádný jediný odborník na Sféry nebeské – zatím věrohodně setkání podobné nezaznamenal! Jistě nyní však namítati budete: „Pisateli, sečkej! Však mistr Lodewijk, ten se s Pány démonů tváří v tvář střetnul!“ Omyl, říkám já!*

*Mistr Lodewijk, představený slavné naší lóže Zamčených stromoví, jistě slavné pojednání o jeho setkání s Pánem Šel Abadonem sepsal, troufám si však pochybovati o jeho podloženosti. Jakkoliv byl mistr Lodewijk uznávaný za svého mládí, ve stáří ho již trápila dědkovská demence, na kteroužto jako lék užíval odvar z pelyňku. Co je tedy pravděpodobnější? Že mistr s všemocnou bytostí ze zásféří Chaosu setkal se? Nebo že v prostém oblouznění mysl zmátla jeho smysly? Má odpověď na otázku takto položenou je jasná.*

*Jak k tomu tedy ale přijdeme, že mýt o Pánech démonů je stále v obci naší toliko rozšířen? Zamyslíme-li se, důvod se nám sám vyjeví! Stejně jako pohané vymysleli si své bohy a bůžky, i my – jako prostí lidé – potřebujeme cosi, co by životy naše přesahovalo. Vymysleli jsme si proto bytosti mocné životatvorby, ničení a nesmrtelnosti. Jako by snad muselo být něco nad námi, něco, co nás převyšuje. Ale nenech se mýlit, drahý čtenáři – žádní Pekelníci, to my, lidé, čarodějové kujeme osudy tohoto světa."*
Aemos Jehris

✍

## Životopis

### **Dítě solných polí**

Aemos se narodil roku 389 p.i. do rodiny zámožného západozemce a obchodníka se solí. Brzy po završení svých stých narozenin mladý Aemos vstupuje do Quen'dareenské armady, kde se učí zacházet se zbraní. Po letech služby je za své činy při válce o Garbazské ostrovy povýšen a stává se plukovníkem 11. pluku senátní armady.

### **Al'd Roenské povstání**

Roku 588 se na Soumračné ostrovy z exilu vrací nïnael Benantin al Elsier se svým vzbouřeneckým vojskem, čímž začíná starosvětská válka. Aemos Jehris vede 11. pluk do bitev o Soumračné ostrovy. Roku 590 je vyhlášen na období několika týdnů klid zbraní a je svolán takzvaný Soudružský turnaj, na kterém se mají utkat představitelé obou znesvářených stran, zatímco velitelé obou armad budou vyjednávat. Aemos se zde seznamuje s nïnaele Benantinem al Elsier, který byl očarován jeho šermířským uměním. Údajně na turnaji strávili svou první společnou noc.

O půl roku později v bitvě o ostrov Půlměsíc Aemosův 11. pluk zrazuje Quen'dareenskou republiku, poráží zbytky její přítomné armady a přidává se na stranu Al'd Roen. Aemos se stává jedním z Benantinových hlavních vojenských poradců a začínají se šířit zvěsti o jejich milostném poměru. Roku 594 je rebely starosvětská válka vyhrána, veškerá senátní vojska jsou ze Soumračných ostrovů vyhnána a oficiálně je založeno Al'd Roenské království. Nedlouho poté jsou zmíněné zvěsti potvrzeny, když Aemos a Benantin vstupují do per'ilské svazku.

### **Vojenská kariéra**

Boje s Quen'daree o nezávislost Al'd Roen i po roce 594 pokračují. Aemos je svým milencem místokrálem pasován na *aëla*, elfí obdobu rytíře, kterýžto krok je posléze většinou Al'd Roenské svrchovanosti silně odsouzen. Aemos je stále považován za pochybnou figurku a šíří se zvěsti, že skrytě pracuje pro Quen'dareenskou republiku a má Benantina omotaného kolem prstu. Přes veškeré námitky je Aemos jmenován velitelem Al'd Roenské armady, což se stává doposud největší kontroverzí Benantinovy vlády, která ho málem stála korunu i hlavu.
Orkové

## Obecně

Orkové jsou barbarským národem význačným zelenou barvou jejich kůže a svalnatou stavbou těla. Jejich obličeji dominuje výrazné čelo a dva tesáky vyrůstající z úst. Průměrný ork je asi o třicet centimetrů vyšší než průměrný člověk, dorůstá tedy přibližně XXX. Průměrný věk dožití je kolem šedesáti let, většina orků ale umírá dříve v boji. Orčice jsou o něco málo nižší. Jsou hubené, až vychrtlé a spíše atletické postavy.

## Kultura

Orkové žijí ve více či méně organizovaných tlupách a kmenech. Přes svoji nepříliš vysokou inteligenci ovládají četná řemesla a dorozumívají se vlastním jazykem  - orkštinou. Není však neobvyklé, že by se pár jedinců z kmene bylo schopno dorozumět lámanou obchodničtinou. Obvyklou praxí je, že si orkské kmeny zotročují kmeny skřetí, kteří se tak stávají součástí jejich armád.

Orkské kmeny mají bez výjimek silnou hierarchii založenou na fyzické síle. V čele kmene většinou stojí náčelník obklopený harémem žen, se kterými plodí své potomstvo. Na ostatní orky většinou zbydou ženy, o které náčelník nejeví zájem. Náčelník si ve většině případů udržuje moc silou. Stává se, že po jeho boku stojí kmenový šaman, starý a moudrý ork, který mu pomáhá s vládou. Přestože jsou zaznamenány případy, kdy by se orkský kmen živil zemědělstvím, většina jich spoléhá na drancování a na nájezdy na přilehlé osady lidí, elfů  a trpaslíků . Ty jsou také důvodem, proč jsou lidé a orkové již odedávna takřka nesmiřitelní nepřátelé.

Omezený počet orků je schopný naučit se tajům magie. Šamani jsou tomuto umění často učeni od útlého věku svými staršími kolegy. Orkská magie je magií starou a přírodní, destruktivní, většinou v ní figuruje oheň a živé oběti. Orkové taktéž často tíhnou k uctívání démonických pánů  - především pak Arcibalda -, kteří jim s oblibou propůjčují svojí ničivou moc.

## Původ

O původu orků se toho napsalo již mnohé. Četní učenci dumají nad jejich možných spojením s démony – orkština  podle slavného jazykovědce Dvorskyho  nese mnoho společných rysů s řečí démonů. Podivuhodný je pak také fakt, že orkové a skřeti jeví přirozenou odolnost proti účinkům kovu peoritu, který je zraňuje méně, než například jejich lidské protějšky. Obě teze však dodnes nebyly uspokojitelně prokázány a z řad učenců z bruenských  a veronských  universit se ozývají názory, že jde o pouhou snahu zaryté nepřátele lidí ještě více očernit. Téměř jisté však je, že orkové a skřeti mají původ společný – animální rysy, zelená pokožka, špičaté uši a stejná řeč nemohou být prostou náhodou.
Natsu Dragneel

### Aliases

Salamander (サラマンダー Saramandā)The Great Demon-Lord Dragneel (大魔王・ドラグニル Daimaō Doraguniru)[2]E.N.D. (ＥＮＤイーエヌディー Ī Enu Dī)[3]Etherious Natsu Dragneel (エーテリアス・ナツ・ドラグニル Ēteriasu Natsu Doraguniru)

## Physical description

### Gender

male

**Character name Natsu Dragneel**.

**Natsu Dragneel** (ナツ・ドラグニル *Natsu Doraguniru*) is a Mage of the Fairy Tail Guild, where in he is a member of Team Natsu. He is the younger brother of Zeref Dragneel, having originally died 400 years ago, being subsequently revived as his brother's most powerful Etherious: **E.N.D.** ( *Ī Enu Dī*). Natsu is also among the five Dragon Slayers sent to the future from four hundred years past, having an additional purpose in the assistance of the defeat of Acnologia.

## Biography

.

☀He has no separate eye color, his eyes instead being solely the color of his black pupils. Natsu is of regular height, and his body is toned but not noticeably muscular. His member's stamp is located at the top of his right arm, just below his shoulder.

Natsu has a carefree and reckless nature and, despite his constant brawls with the other members of the guild, is a fiercely loyal and protective friend. He has a particularly close, and competitive relationship with fellow members; Gray Fullbuster and Erza Scarlet. With the former, he has had a constant rivalry from a young age and although they often denounce each other as not being friends, they regularly watch each others' back even when they are enraged with one another. He has had the same sort of relationship with Erza—the two both being scared of her since a young age—and they seemed to have a fairly good relationship in the past as, according to Erza, they used to shower together. He befriends people rather quickly too, considering Lucy a friend and willing to team up with her only after a few days of knowing her.

Natsu's father had left him when he was young. Igneel, a dragon, found him in the forest and ended up taking care of him. He taught Natsu how to speak, and use magic. But one day Igneel disappeared on July 7, X777; Igneel left Natsu to fend for himself without so much as a goodbye or an explanation for his reasons for doing so. This made Natsu look forward to the next time that they would meet.
Žoldnéři z Černé hory

Žoldnéři z Černé hory jsou největší světovou žoldnéřskou skupinou, která nachází uplatnění především ve Velké poušti, Teruelu a Quen'daree. Jejich řady čítají přes 7 000 mužů, většinou původem z Gondwany a Velké pouště. Sídlí na ostrově v Perlovém moři, kterému dominuje vyhaslá sopka, takzvaná Černá hora, od které žoldnéři odvozují svoje jméno. Skupinu vede půl-Asy'Yřan půl-Teruelan námořník Bashir Nazrim Vozhra. Žoldnéři disponují i početným námořnictvem, které bylo najato například současným ni'qäelem Benantinem al Elsierem na začátku starosvětské války.
Den svatého Mikuláše

## Obecně

Den svatého Mikuláše je největším svátkem věřících ve Svatou Stvořitelku . Připadá na 7. den před koncem kalendářního roku a je slaven s různými obměnami v celém lidském světě. Před 24. prosincem drží většina lidí týdenní půst až do *Dne svatého Mikuláše*. Při něm zdobí lidé jehličnaté stromy sušeným ovocem, dřevěnými a slaměnými ozdobami a svíčkami a schovávají pod něj pro svou rodinu drobné dárky. O půlnoci se ve všech kostelech konají slavnostní mše.

Zdobením stromečku si lidé připomínají zázrak vykonaný Stvořitelkou z legendy o svatém Mikuláši. Dárky pak má nosit sám štědrý svatý Mikuláš, který v den své smrti smí opustit svou věčnou stráž.

## Legenda o svatém Mikuláši

Svatý Mikuláš byl velmistrem rytířského řádu Jablečníku, své funkce se však ve stáří vzdal, aby mohl cestovat světem a věnovat se rozjímání. Při svých cestách se dostal až do dnešního jižního Teruelu, do osady Patara. Zde se usadil a s pomocí místních vybudoval dřevěný kostel, ve kterém začal místní pohany seznamovat se Stvořitelčiným učením. Brzy se stal v místní komunitě velice oblíbeným, což vyvolalo závist v *Galeriovi*, rychtáři Patary.

Galerius se tak jednoho zimního dne obrátil na Strážce a s jeho pomocí otevřel v dřevěném kostele bránu do Podsvětí. Z něj se do Patary vyhrnuly tucty Strážcových démonů. Svatý Mikuláš sešikoval vyděšené občany a zavelel k ústupu. Celý den a noc utíkali zamrzlou krajinou, s démony v patách a Galeriem v jejich čele. Když už byli lidé vysílení, padl Mikuláš na kolena a začal prosit Stvořitelku o pomoc. Ta slova svého věrného služebníka vyslyšela, a tak začaly na stromech všude kolem uprchlíků rašit všemožné plody - od hroznů vína, přes jahody, až po jablka. Posilněni sladkým ovocem, vydali se znovu na cestu.

Démoni lid Patary dohnali a obklíčili v kamenné soutěsce. Starý velmistr Mikuláš vystoupil z řady vyděšených lidí a sám se postavil přesile démonů. Ohnal se svou berlí, a kterého se berla dotkla, ten se proměnil ve stromek cesmíny. Jeden z pekelníků se nakonec ohnal svým hrůzným drápem a roztrhl hrdlo svatého Mikuláše. V ten moment se skála za patarským lidem rozlomila a z jejího nitra vystoupil arch Ianos. Než je stačili démony pronásledovat, provedl arch lid skrz skálu do Stvořitelčiných Zahrad a bránu za sebou zase zapečetil. Démoni lačnící po lidské krvi pozřeli zrádného Galeria a navrátili se za Strážcem do Podsvětí.

Podle legend stráží duše svatého Mikuláše bránu do Zahrad dodnes.
Projekt: Dolnohradsko

Dolnohradsko byl RP projekt navazující na svého předchůdce Astaru. Fungoval ve hře World of Warcraft. Oproti Astaře se více soustředil na zdání historické přesnosti, více čerpal i ze světa Zaklínače. Pro Dolnohradsko byla v Noggitu vytvořena vlastní mapa na základech zóny Red Ridge Mountain. Hlavní hráčský hub Dolnohradského knížectví bylo přístavní město Stříbrný brod, na druhé straně mapy se tyčil hnížecí hrad.

Hlavní příběhová linka se zprvu točil kolem občanské války, ve které kněz Svaté Stvořitelky Kazimír s pomocí zfanatizovaného davu obsadil místní hrad a velkou část dolnohradského území. Kníže s pomocí hráčských postav nakonec Kazimíra přemohl. Dolnohradsko se ale záhy stalo obětí teruelské invaze. Zbytek příběhu serveru se odehrával v kulisách teruelského protektorátu.

Odkaz na galerii: https://rydlstepan.rajce.idnes.cz/Dolnohradsko\_RP

Dolnohradsko polednice.jpgPoledniceHrad
Lichtenberg

## Politická situace

### **Vláda**

Lichtenberg je jedním z nejstarších lidských států a v současnosti po Teruelu druhým největším lidským státem. Založen je na feudálních principech. Trůn je vyhrazen královské rodině, v jejíž čele stojí mladý král Mach II. Senkeldam. Kvůli častým záplavám jsou obydleny především pohraniční oblasti království a většina poddaných žije právě tam. Naopak královská rodina se svým dvorem a většinou zámožnějším lichtenberčanů žije v Altstatdu a Delftu, dvou velkých přístavních městech, ležících na pobřeží Tiché zátoce. Toto územní dělení dále prohlubuje velké rozdíly, které mezi vnitrozemím a periferními oblastmi království existuje z důvodů ekonomických nerovností. Jelikož je Lichtenberg na svou velikost nebohatým státem, existují mezi zmíněnými oblastmi i velké rozdíly v životní úrovni, které vytvářejí silné sociální pnutí.

**Spojenci a nepřátelé**

Lichtenberg má dlouhodobě nedobré vztahy s kalmarskými kmeny, jelikož je nejčastějším cílem jejich drancovných nájezdů. Ve stejné situaci je království i s Haagenskou unií. Hlavním ohniskem jejich nesvárů je pak Hjoburn, panství na hranicích Haagenu a Lichtenbergu, o nějž a jeho nerostné bohatství v podobě železné rudy a uhlí vedou oba státy dlouhotrvající spor.

Naopak dobré vztahy má Lichtenberg s ostatními sousedícími státy – Alchenburgem a Bruenem. S oběma státy udržuje Lichtenberg čilé obchodní vztahy. Spojenectví s Alchenburgem však v posledních letech ochladlo poté, co Lichtenberg dlouhodobě odmítá nabídky Alchenburgu na připojení se ke Svobodné smlouvy. Král Mach Senkeldam však dále trvá na neutralitě království v *druhé velké válce.* Důsledkem války mezi Svobodnou smlouvou a Teruelskou ligou je Lichtenberg společně s Bruenem v posledních několika letech cílem velkého množství válečných uprchlíků.
Yagy

## **Obecně**

Yagy (často také *Ježibaby* nebo *Babizny*) jsou prastarou rasou žen nápadně podobných těm lidským. Obývají především staré jeskyně a močály, kde si staví své zkřívané chatrče – mnohdy na kuří noze. Jsou známy jako mocné uživatelky prastarých a temných čar a jako vařečnice roztodivných lektvarů.

## **Biologie**

Dodnes nebyl zaznamenán jediný případ Yagy muže. Vědci a mágové se přou o to, jakým způsobem se Yagy rozmnožují. Jedni tvrdí, že k plození potomků využívají sémě jiných ras, jiní zas, že Yagy tvoří své nové sestry z mladých ženštin za pomoci svých lektvarů. Pro jejich dlouhověkost – a pravděpodobnou nesmrtelnost – se objevují i teorie, že se nové Yagy jednoduše nerodí.

Yagy nejčastěji vypadají jako starší obtlousté lidské babizny oděné do starých hadrů. Jejich tělo bývá často hrůznými způsoby zdeformováno, což bývá dáváno za vinu jejich zálibě ve vaření lektvarů. Při komunikaci se smrtelnými rasami pak na sebe pomocí své magie často berou podobu sličných panen.

## **Chování**

Yagy pro své magické nadání a temnou pochroumanou mysl v lidech a ostatních rasách budí přirozený respekt.
Bio-luminescence

## **Bio-luminescence** (**☆1 to ☆10**) *(Level 1)*

**Effect:** Bio-luminescence allows the user radiate visible light.

**Description:** Allows the user to emit light in the visible spectrum. This light is not strong enough to blind other characters, but it definitely helps light the way through the dark places.

* **Cost:** 2 Quantum/Scene
* **Radius:** ( Stamina/Presence + Bio-luminescence ) Meters
* **Type:** Instant

### ***Extras***

* **Spectrum Suite**
	+ **Increased Spectrum:** Allows to user to emit infrared and ultraviolet light.
	+ **Monochromatic:** Light radiates in just one frequency, avoiding senses and sensors looking elsewhere in the spectrum.
	+ **Strobe:** Strobe decreases the initiative of all combatants in the user's radius, although treating this as a bonus to the user's initiative may be easier. Roll [ Wits/Manipulation + **Bio-luminescence** ]
* **Burning Bright Suite**
	+ **Flashlight:** The user can project a beam of light ( Stamina/Presence + **Bio-luminescence** ) x3 Meters.
	+ **Spotlight:** The user can concentrate their **bio-luminescence** into a spotlight. Doing so costs and additional 3 Quantum/Scene. Spotlight has a range of has a range of ( Stamina/Presence + **Bio-luminescence** ) x10 Meters.
Alkohol

## Pivo

Pivo je snad nejoblíbenějším nápojem celého lidského a trpasličího světa. Velké oblibě se těší i u carských elfů. Trpasličí lid je svým pivovarnickým uměním proslulý a říká se, že ani ten nejlepší lidský mok se nemůže rovnat té nejhorší trpasličí břečce.

## Víno

Víno je oblíbeným nápojem vyšších vrstev lidské a elfí společnosti. Trpaslíkům se obecně víno hnusí. Z lidských států je vínem proslulý Bruen a teruelské arcivévodství Maroux. Mimo lidí se vinařství ve velkém věnují i urození elfové z Quen’daree a Al’d Roen.

## Kef'malh

Kef’malh je slaným karamelovým alkoholickým nápojem původem od elfů z Quen’daree, kde má jeho výroba dlouhou tradici. Podle znalců je nejlepší kef’malh vyráběn z cukrové třtiny, levnější kef’malhy však mohou být i z cukru z řepy nebo brambor. Sůl je do nápoje přidávána v pozdějších fázích výrobního procesu a dodává kef’malhu jeho nezaměnitelnou, pro mnoho lidí však odpornou, chuť. Nejkvalitnější kef’malh prý obsahuje sůl z *dar'dareejských* solných planin, které jsou výrobou tohoto nápoje proslulé. Kef’malh je díky cukru táhlý a má zlatavou až hnědavou barvu. Podáván je po panácích. V Quen’daree a Al’d Roen je zvykem panák kef’malhu zakousnout poupětem sladké *kouřové růže*, rostliny rostoucí na Al’d Roenských ostrovech.
Prvotní Hřích

## Obecně

Prvotní hřích je jméno legendárního meče, který byl dlouhé roky uložen v barchfeldském biskupství v severní části Teruelu. Po zradě biskupa Kazimíra byl však uloupen a odnesen do Dolnohradska  Po zmaření Kazimírova povstání zůstal Prvotní hřích v knížecí pokladnici až do dobytí Dolnohradska teruelskými vojsky. Dnes je meč opět v držení barchefldeského biskupa.

Podle legendy dokáže Prvotní hřích zahánět duchy i démony a pokud řízne hříšníka, bude tato rána *pálit žárem tisíce pekelných ohňů a hojit se nebude sedm dní.*

Prvotní hřích byl ohniskem častých sporů kvůli jeho údajnému obsahu peoritu, církev si však dodnes dokázala obhájit jeho vlastnictví i přes protesty Lovců čarodějnic.

## Legenda o stvoření meče

Bývalého barchfeldského biskupa Krystoffa ve snu navštívil archon Samael, který mu přikázal, aby vykoval krásný meč ze svého hříchu a stvořitelčiny milosti. Krystoff okamžitě archona uposlechnul a druhý den nechal vykovat přesně takový meč – z ocele s příměsí peoritu  a stvořitelčina stříbra. Po týdnu byla zbraň hotova a té noci Krystoffa navštívil Samael podruhé. Tentokrát mu přikázal, aby mečem zabil jednoho z řádových bratrů. Krystoff se zprvu zdráhal, když ho ale archon navštívil i další noc, příkaz uposlechl a bratra při ranní modlitbě mečem zabil. V tom okamžiku se Samael Krystoffovi opět zjevil a vyzradil mu, že se kněz, kterého právě skolil, před lety vyhnul církevní kastraci a dopustil se hříchu nejvyššího – zmocnil se jedné z žen v přilehlé vesnici. Po Krystoffově smrti byl meč svěřen do opatrovnictví barchfelfdským bratrům a byl hlídán jako církevní relikvie.
Yukino Yukinoshita

**Character name** is Yukino Yukinoshita

**Yukino Yukinoshita** is the student of Class-2J of Sobu High and also the President of the Service Club. She was the lone member until Hachiman Hikigaya joined her.

Yukino is quite popular even for her cold personality. Because of her look and skills in various fields, even Hachiman, who doesn't talk to anyone and doesn't even know his own classmate (Yui), recognized Yukino at the very instant he met her in the club room

## Biography

Yukino is mostly seen wearing her school uniform, which consists of a black blazer with a white shirt underneath it, a red ribbon tie, a plaid skirt and black stockings up to her knees.

Yukino is smart, beautiful, and comes from a wealthy family, but she has a tendency to be blunt and often points out faults in other people where normally it would be very hard to do so. Yukino believes that it is the duty of the "exceptional" (a.k.a. herself) to help the less fortunate, which Hachiman refers to as her twisted nobility. She also has a very cold and unfriendly demeanor for which Hachiman nicknames her the "Ice Queen".
Ostrovanský turnaj

Ostrovanský turnaj je velkým turnajem, který se každé tři roky pořádá střídavě v Bruenu, Alendeeru a Morwenu. Do turnaje vysílá každý velký lidský stát své nejlepší rytíře, aby zde reprezentovali svou rodnou zem. Soutěží se v několika disciplínách, jako je boj s mečem, lukostřelba, souboj na koních a další. Vítězové turnaje se těší velké popularitě a turnaj je pro ně vhodnou příležitostí, jak se dostat do přízně svých panovníků. Na turnaj jsou již několik století nepravidelně zváni i zástupci Quen'daree, Velkocarství a některých velkých trpasličích *karheimů*. Tradice Ostrovanského turnaje vznikla kolem roku 1000 a. i. na popud tehdejšího alendeerského krále, kterému přišlo, že se bývalé země Janoského království příliš odcizily. Posléze byl na turnaj přizván i Bruen, kterého s Morwenem a Alendeerem poutala společná historie v tzv. *Ostrovanské unii.* Po několika dalších letech se do turnaje začaly přidávat další a další státy. Turnaj se stal místem, kde se všichni významní politici a vojevůdci mohou v míru setkat a společně řešit svoje neshody.
Rindeverští komáři

## Obecně

   Rindeverští komáři jsou všemi obávaní obyvatelé močálů a mokřad. Životním cyklem i biologií jsou téměř totožní se svými bratry, komáry pisklavými.

## Rindeverský jed

Na rozdíl od svých známějších příbuzných, komárů pisklavých, jsou komáři rindeverští nezměrně nebezpečnější. Toxin v jejich slinách kromě obvyklého zastavení srážlivosti krve navíc působí na nervovou soustavu oběti. Způsobuje tak krátkodobé i nezvratné ztráty paměti různého rozsahu. Již nejeden nešťastník pobodaný hejnem rindeverských komárů ztratil při svých toulkách močály paměť a ze zrádných mokřad se již nikdy nedostal.

## Původ a využití jedu

Komáři rindeverští dostali své jméno po Mistrovi z Rindeveru, čarodějovi z menšího panství na jihu Lorthenského království. Byl to právě Mistr z Rindeveru, který jako první tento druh hmyzu identifikoval a popsal účinky jeho jedu.

Od objevení účinků rindeverského jedu se mnoho vědců a čarodějů pokoušelo jeho účinky zužitkovat pro vlastní účely - dodnes pravděpodobně neúspěšně. Jed totiž mimo tělo komára velice brzy ztrácí svoje účinky.