Jedovaté kvítí

Druhá kapitola knihy **Nevyzpytatelné jsou cesty osudu** se věnuje jediné ženské postavě z hlavního trojlístku dobrodruhů, kterou je zlodějka **Eiri Zlatouchá**. Ta se jednoho nedělního odpoledne setká s podivným trpaslíkem, který ji nepřímo přinutí opustit rodné město a vyrazit za dobrodružstvím.

**Následující řádky vyzrazují podrobný děj kapitoly**:

Ve **Zlatouchách**, malém městě na jihu **Danrijského království**, žije dívka Eiri, která touží po adrenalinu a dobrodružství.
SPOILER: Toto je první kapitola, v níž autoři otevřeně uvádějí celý název území tj. Danrijské království, na kterém se odehrává větší část příběhu **Božské tragikomedie**. Na konci úvodní kapitoly **Mocná Matko Přírodo**, kdy kouzelník Pipin odchází z vesnice, se hovoří pouze o „Danrijských končinách“.

Tato motivace ji přiměje ke spolupráci s tamním zlodějským cechem, jenž vede muž jménem **Bodar**. Eiri cechu pouze „externě“ vypomáhá a nemá zájem stát se jeho legitimní členkou. Z tohoto důvodu je také pověřována převážně jen jednorázovými činnostmi jako jsou drobné krádeže, předávání tajných zásilek a zapečetěných zpráv či zajišťování nezbytného vybavení pro ostatní členy cechu.

Eiri s cechmistrem uzavřela konkrétně smlouvu o „občasné výpomoci“ (brigáda) a nemůže být proto nikdy pověřena důležitým úkolem, jenž by jí přinesl reputaci, současně má také mnohem nižší plat než její „oficiálně zaměstnaní“ kolegové. To ji zpočátku samozřejmě štve, leč zjištění, že má takto v podstatě nulovou odpovědnost, je pro ni více než dostačující náhradou.
SPOILER: Ve městě existují i jiné cechy např. kouzelnický, leč žádný z nich hrdinové nenavštíví.

Eiri její „práce“ baví a nemá kvůli ní žádné výčitky. Okrádá pekaře o chléb i řezníka o špekáčky (což je ve Zlatouchách čin hodný jen nejlepších zlodějů), přidává ocet do jídla strážím a vůbec provádí různé čertoviny, jež však nikomu příliš neubližují. Před kolegy se však dívka nejednou holedbá, že zavraždit někoho, by ji rozhodně nedělalo žádný problém, ale nedělá to, protože je to hrozná nuda.
SPOILER: Nepříjemné prozření, že zavraždit někoho pro ni není po psychické stránce, tak snadné, jak si potud namlouvala, přichází již v této kapitole a to konkrétně ve scéně   městskou stráží, která po ní pátrá v lese za městem.

Eiri je jízlivá, sebevědomá a pevně přesvědčená, že se o sebe dokáže za všech situací sama postarat. Uvyklá maloměstskému životu a neznalá problémů širšího světa si však vůbec neuvědomuje, že je v tomto ohledu silně naivní. Tmavovlasá dívka s medovýma očima, jak je Eiri opakovaně popisována, pochází z chudé, leč milující rodiny. Má tři mladší bratry. Otce, jehož vídá jen zřídka, neb pracuje jako nádeník, a matku, která se jí od útlého věku pokouší přiučit bylinkářskému řemeslu. Sbírání kytek však Eiri příliš neoslovuje a pokud už ji nějaké bylinky zajímají, pak výhradně jen ty projímavé nebo jedovaté.

Eiri se doma většinu času nudí, vymýšlí lotroviny, pošťuchuje se s bratry a celkově se prezentuje jako mladá rebelka. První zlom v jejím životě nastává, když na dveře jejich domu zabouchá uprostřed noci zjizvený elf, jehož jí otec vzápětí představí jako starého, dobrého přítele **Shannora**. Dotyčný se posléze dozná, že je opětovně na útěku z vězení, kde skončil kvůli krádeži, jež se nešťastnou náhodou zvrtla v malé krveprolití. Dívka vycítí svoji příležitost a nedá elfovi pokoj, dokud nesouhlasí, že ji bude učit zlodějskému řemeslu. Naivně si myslí, že o tom rodiče nic nevědí, nicméně Shannor se nejprve dovolí jejího otce, jenž byl v mládí také pěkné kvítko.

Děvče se rychle učí a bez potíží zvládá všechny dovednosti, jež správný zloděj potřebuje pro přežití. Elf, jehož začne nazývat svým mistrem, ji posléze představí cechmistru Bodarovi a další výcvik tak pokračuje v prostorách zlodějského cechu. Eiri postupně zjišťuje, že znalost bylin vlastně není vůbec k zahození a začíná při své „práci“ hojně používat uspávacích jedů. Její vztah se Shannorem je čistě profesionální a jejich schůzky pozvolna ustávají, jak se dívka zlepšuje ve zlodějském řemeslu. Eiri běhá po střechách domů s nákupním seznamem v ruce a Zlatouchy jsou pro ni dětským hřištěm, kde si je jistá sama sebou. Nebojí se šibenice ani vězení, neb věří, že je nedostižná a skvěle trénovaná.
SPOILER: První větší vystřízlivění na Eiri čeká již v této kapitole, konkrétně na jejím konci, když je nucena opustit rodné město, neb na ni byla vypsána neuvěřitelná odměna 1000 zlatých. / V této kapitole se poprvé objevuje výraz „dobrodružování“, který se v knize vyskytuje dohromady pětkrát. Toto zvláštní slovo vzniklo během herních seancí společenské hry Dračí doupě, jež byly předlohou pro sérii **Božská tragikomedie**. Autoři tento výraz zakomponovali do knih jako připomínku oněch krásných večerů v pražských čajovnách a zejména na počest původní skupiny hráčů.

**Po tomto úvodním představení postavy zlodějky za Zlatouch nastává osudové nedělní odpoledne, během něhož se dívka poprvé setká s bláznivým kouzelníkem Pipinem**.

Eiri má na sobě své oblíbené žluté šaty, které si chce užít před nástupem chladných podzimních dní. Nemá co na práci a příšerně se nudí. Vtom si povšimne podivného mužíka v obnošeném modrém hábitu, který se kolébá ulicí a nad vším se hlasitě podivuje. Když vzápětí zjistí, že je to trpaslík, který hovoří elfím jazykem a ještě ke všemu má oholený vous, přepadne ji zvědavost a rozhodne se cizince sledovat do hospody **U Pěti švábů**.
SPOILER: Toto je jediná kapitola v celé první i druhé knize, ve které Eiri nosí šaty, nikoli zlodějský mundúr.

Ve Zlatouchách stojí pouze čtyři hospody a ta U Pěti Švábů je považována za nejčistší z nich. Jejím majitelem je totiž bývalý kolomazník **Bertel**, jenž údajně umí se špínou pěkně zatočit. Bertel hospodu vyhrál přes 7 lety v kartách a marně se ji snaží zbavit jejího „strašlivého“ jména, které vzniklo díky příhodě s **purkrabím ze Stříbrouch**, jemuž byl přinesen žejdlík piva s pěti utopenými šváby. Historka je ve městě velmi oblíbená a Eiri se ji snaží pravidelně přiživovat s pomocí mrtvého hmyzu, jež nenápadně hází hostům do piva.

SPOILER: Ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy** se dva z trojlístku hlavních hrdinů, konkrétně **Sebas** v kapitole **III. V nouzi poznáš přítele** a poté i **Pipin** v kapitole **VII. Tři jezdci apokalypsy**, osobně setkají se zmíněným purkrabím, zatímco se Eiri se blíže seznámí s jeho dcerou **Alexandrou**.

Pipin vchází do hospody se zlodějkou v závěsu a okamžitě na sebe strhává nechtěnou pozornost místních štamgastů. Zlatouchy jsou totiž poměrně zapadlé městečko, které neleží na žádné obchodní trasa, tudíž každý cizinec je tu považován za atrakci a v případě *elfího* kouzelníka to platí dvojnásob. Pipin je hospodou uchvácen a začne hlasitě obdivovat pugety květů, které tam Bertel rozvěsil za účelem „provonění“ lokálu. Poté si kouzelník z Lexaurrinu objedná pohár mléka, neboť nepije alkohol, přičemž ještě neopomene hospodského opravit, že není trpaslík, nýbrž elf.
SPOILER: SPOILER: V tomto úseku je poprvé zmíněno, že lidé v **Danrijském království** mluví v „obecné řeči“, již vedl elfího jazyka ovládá i Pipin. / Pipin se poprvé v životě opije již v této kapitole, konkrétně ve zlodějské hospodě **U Zbabělé dýky**, kam ho přivede Eiri po setkání směstkou stráží a představí mu tam svého mistra.

Celá hospoda, s výjimkou Bertela a Eiri, propukne v smích a jeden po druhém si *elfa* začnou dobírat. S takto otevřenou kritikou a výsměchem se Pipin setkává poprvé v životě a cítí se nesmírně dotčený, že neberou vážně jeho ani jeho Mocnou **Matku Přírodu**.
SPOILER: Tato událost se na Pipinovi podepíše, a přestože to zpočátku není příliš patrné, kouzelník si postupem času začne víc a víc všímat reakcí lidí na svoji osobu a rozpoznávat v nich výsměch. A s každým dalším dnem v civilizaci a pod vlivem špatných lidí, které ve své naivitě považuje za přátele, v něm začnou sílit trpasličí geny a jeho postava získá nejen nepěkný rys jako např. hrabivost, urážlivost, svalování viny na druhé či povýšenost.

Eiri si chce ze „zmateného trpaslíka“ osobně vystřelit, leč hodlá k tomu zvolit daleko rafinovanější způsob, než jsou nevhodné poznámky na jeho vzhled a tak se mu nabídne jako místní průvodkyně. Kouzelník je nadšen, nechá ji zaplatit pití a vyráží s ní do ulic. Cestou jí vykládá o Lexaurrinu a svém dosavadním životě. Zlodějka se ovládá, aby se mu nahlas nesmála a naivní Pipin ji začne považovat za laskavou a naslouchající duši.
SPOILER: Ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**, konkrétně v kapitole **III. V nouzi poznáš přítele**, Pipin již trošku prozře a přestane v Eiri vidět „světici“.

Dívka mu ukáže tesařství, očekávajíc od něho hysterickou reakci, neboť o elfech se všeobecně traduje, že jsou silně hákliví na kácení stromů. Pipin se ovšem chová veskrze flegmaticky a riziko zničení lesa si vůbec nepřipouští, neb věří v nezměrnou sílu Mocné Matky Přírody. Zmínka o lesu ho však přece jen nenechá zcela chladným, neb mu připomene strašlivou zkoušku dospělosti, o které Eiri hned poví. Ta, jakožto dítě města, pocítí nepříjemné svírání v žaludku, neboť lesy ani trávení času v nich nemá nijak zvlášť ráda.

SPOILER: Po zážitku s městkou stráží v lese za Zlatouchy začnou Eiri trápit zlé sny a po setkání s **medvědodlakem** a jeho černými psi v **kapitole VIII. Cesty osudu** počet jejích nočních můr ještě víc vzroste.

Další zastávkou je kovárna, kde nabízejí i službu podkování koní. Jízlivá Eiri začne Pipinovi hned barvitě popisovat proces usazení podkovy na kopyto a *elfovi*, který v životě neviděl koně, z toho jde hlava úplně kolem. Zlodějku to škodolibě těší, leč kouzelníkův následný nápad naučit koně létat jí trochu zkazí náladu, a tak se rozhodne pro tvrdší kalibr, jímž má být řeznický pult plný naporcovaných zvířat.

Tam ovšem dvojice nikdy nedorazí, neboť je na ulici zastaví kramář **Tabaan** prodávající králičí pirohy. Pipin se nechá zlákat vůní jídla a pustí do nabízených pirohů. Kramář si hned řekne o peníze a požaduje po něm nesmyslně vysokou částku. Eiri, která cenu pirohů zná, nahlas upozorní, že jde o podvod. Tabaan se začne nejprve vykrucovat a poté ji ignorovat, přičemž před Pipinem chválí své zboží až do nebes. Kouzelník díky zkušenosti v lese rozpozná v jídle krysí maso a začne to rozkřikovat na celou ulici, nadšený jaká je to delikatesa. O Tabanna se pokoušejí mdloby. Eiri je chvíli nevolno, ale pak ji napadne, že by mohla po městě rozvěsit plakáty s obrázkem krysy v pirohu, bez vysvětlujícího textu, neb chce kramáře jen popíchnout nikoli otevřeně poškodit.
SPOILER: Při setkání s kramářem je zmíněna dýka ukrytá v tajné kapse zlodějčiny brašny. Tuto zbraň Eiri ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy** konkrétně pak na konci kapitoly **I. Návrat domů** vytáhne na Sebase.

Tabaan si odvede Pipina stranou a za úplatu - doživotní příjem pirohů zdarma – požaduje, aby o krysím mase v pirohách pomlčel. Kouzelník je z nabídky zmatený, neb na konzumaci delikatesy jako je krysí maso neshledává nic špatného. Nakonec, ale souhlasí a začne se zaobírat myšlenkou podnikání tj. vlastní výroby pirohů plněných krysím masem a magickými houbičkami (lysohlávky), které by lidem pomohli lépe pochopit všechny krásy **Matky Přírody**.

Eiri, která se rozhovoru již neúčastní, vycítí díky zlodějským instinktům, že ji někdo pozoruje. Pohledem najde v přilehlé uličce jednoho ze svých kolegů z cechu a jde se ho optat, co potřebuje. Bezejmenný muž jí sdělí, že si ji žádá sám cechmistr Bodar, neb pro ni má úkol. Zlodějka zprávu uvítá s nadšením, leč nechce se jí „zmateného trpaslíka“ ponechávat napospas nástrahám města a tak Pipina požádá, aby na ni před setměním počkal u&bsp;mostu, k němuž snadno dojde podle jejích instrukcí. Kouzelník se zatváří smutně a s povzdechem pronese: „To samé mi říkal i můj mistr o těch místech, kde měly růst vzácné byliny.“
SPOILER: Toto je vůbec první známka Pipinovi otevřené nedůvěry vůči ostatním bytostem, ze které se postupně vyvine ukřivděnost z nedostatku pochopení ostatních.

Zlodějský cech sídlí ve **Vydoule**, nejvykřičenější čtvrti ve Zlatouchách, a to v podzemních prostorách pod hospodou **U Zbabělé dýky**. Vchod se nachází za šenkem, který hlídá rozložitý krčmář **Basten**, jenž vyžaduje tajné heslo, přičemž skryté dveře chrání navíc i skrytý mechanismus. Nejčastější potíží, již členové cechu zažívají, Eiri nevyjímaje, je zapomenutí hesla, které se každý týden mění a často si ho nedokáže vybavit ani Basten. Tmavovlasé zlodějce špína ani zápach nevadí, od mala je zvyklá na mršiny uhynulých zvířat a odpadky v ulicích, její rodný dům stojí ve čtvrti, která sousedí s Vydoule.

Eiri při vstupu do hospody překročí opilce a jako správná uličnice nabere hrst páchnoucí rybiny z vědra, kterou vzápětí vstrčí do brašny jednoho z karbaníků zabraného do hry. Poté se vydá k šenku, vyhýbajíc se nastaveným nohám a plácání po zadku od štamgastů. Tajné heslo zní „syrečky“ a zlodějka je po jeho vyslovení před Bastenem puštěna do zadních prostor odkud se ihned přesouvá do podzemí.

Podzemní chodby se rozprostírají takřka pod celými Zlatouchy a jsou tam k vidění podivné značky, jimž nikdo nerozumí. V cechu se mj. také traduje historka o zrádných pastech a propadlištích, jimiž měly být prošpikované chodby až k prostorám, kde se nachází cech. Jejich účel byl nejen ochranný, ale současně měl i ozkoušet schopnosti jednotlivých zlodějů. Bohužel, poté co se do první z nich chytil sám cechmistr, jenž ostatním předváděl „jak se to správně dělá, bylo od používaní těchto léček upuštěno.

Zlodějský cech se jmenuje **Mastná pracka** a jako symbol má ruku držící špekáček. Schůzka s cechmistrem se koná v jeho kanceláři v podzemí a Eiri, stejně jako každý jiný zloděj, který chce Bodara navštívit, musí nejprve vypáčit zámek na jeho dveřích. To zlodějce nedělá žádný problém, ani s tím nemá žádné skrupule.

Cechmistr je postarší tělnatý muž a když Eiri vstupuje do jeho kanceláře, zrovna si čte dopis. Zlodějka si s Bodarem rozumí a tyká mu, stejně jako svému mistrovi. Děvče rádo vymýšlí přezdívky pro ostatní – Shannorovi v myšlenkách říká *Ušoun* a cechmistrovi i nahlas *Nejvyšší špekáček*. Bodar jí vysvětlí její nový úkol, kterým je převzít dnes před soumrakem zásilku u starého mlýna za městem. Odměna, která na ni za to čeká je 100 zlatých, což nejsou zrovna malé peníze a půlku navíc dostane předem.
SPOILER: Zloději v sérii **Božská tragikomedie** mezi sebou hovoří vlastní mluvou tzv. argotem, který je v podání autorů kombinace brněnského a ostravského hantecu. Toto je vůbec první úsek v knize, kde se tato mluva objeví.

Eiri je z úkolu i peněz nadšená, rychle si přepočítá sumu a odejde. Sotva se za ní zaklapnou dveře, cechmistr si sejme z krku řetízek, na kterém má zavěšený klíč, jenž nebyl pod oblečením vidět. Tím vzápětí odemkne zásuvku u stolu, za nímž sedí a ponoří ruku do záplavy zlaťáků. Chvilku si nechává peníze proklouzávat mezi prsty a užívá si ten pocit. Potom uchopí dopis, naposledy se na něj podívá a přiloží jej k plamínku svíčky se slovy: „Máš fakt nadání, holka. Ale jsi tak naivní.“
SPOILER: Tato scéna je v knize konkrétně první scénou, v níž autoři začínají pozvolna hrát na vážnější a temnější notu příběhu.

Po cestě zpátky se zlodějka střetne v podzemních chodbách se svým mistrem. Nějakou chvíli ho už neviděla, takže má ze setkání radost a pochlubí se mu novým úkolem. Elf si ji zvláštně prohlédne a poté jí poradí, aby si s sebou vzala „nějakýho snadno postradatelnýho blba“. Zlodějka to považuje za vtip, ale je ihned varována, aby „nepokoušela osud“. Eiri z toho trochu zamrazí, ale věří, že se jí nemůže nic stát, a že všechno jako vždy a za jakýchkoli okolností zvládne.
SPOILER: Shannor ví moc dobře, že se jedná o léčku, jíž je on sám součástí, leč spoléhá na to, že jeho učenka je dost zkušená a samostatná, aby to zvládla.

Eiri opouští podzemní chodby jednosměrným východem, který ústí nedaleko jejího domu. Staví se krátce doma, pozdraví matku a v tajnosti se převlékne do zlodějské výstroje, kterou skladuje společně s kuší v tajné skrýši, aby o tom matka nevěděla. Ta skutečně neví, co její dcera provádí a čeho se účastní, a proto po ní chce vědět, kde a s kým bude trávit onen večer a ještě jí v dobré víře nabídne „jisté byliny“. Mladá rebelka vetuje snahu matky jízlivým komentářem a uteče z domu.
SPOILER: Zmíněnými „bylinami“ je zde míněna přírodní antikoncepce.

Pipin na zlodějku již čeká na smluveném místě na mostě, kde se pokouší rozchodit „následky svého obžerství“, neb mezitím zkonzumoval všechny „králičí“ pirohy. Kouzelník poprvé vidí Eiri ve zbroji a se zbraní a nahlas přiznává, že se mu v šatech líbila mnohem víc. Zlodějka ho vezme na kopec za městem a odtamtud pokračují ke starému mlýnu. Přejedený *elf* funí a sotva se vleče.
SPOILER: Eiri má v toulci šipky s černým opeřením, což je ve světě **Božské tragikomedie** typický znak zlodějů. / Pipinovi se Eiri fyzicky líbí, protože však dosud nemá žádné sexuální zkušenosti ani o této „problematice“ nic neví, nedokáže své pocity správně pojmenovat. Eiri naopak Pipin jako muž vůbec nepřitahuje a vidí v něm nanejvýš „roztomilého troubelína“, kterého je třeba ochránit před krutostí světa. Její podivná náklonost Pipina o to víc mate a začne ji považovat v podstatě za matku.

U mlýna na ně nikdo nečeká, zato v náhonu plave mrtvola s dírou v zádech. Eiri dostane strach a chvilku neví, co si má počít. Chce tělo vytáhnout a zevrubně ho prozkoumat, ale obává se, aby pohled na mrtvého Pipina ještě víc psychicky nepoškodil. Vymyslí si tedy, že nutně potřebuje natrhat kvítí pro matku a požádá *elfa*, aby jí s tím pomohl. Kouzelník chce vědět, jaké květiny přesně Eiri potřebuje, a ona ho škodolibě pošle natrhat „andělské trumpety“ neboli durman.
SPOILER: Toto je v knize již druhá rostlina s halucinogenními účinky, po lysohlávkách, jež spásl hladový Pipin.

Eiri vybalí z brašny lano s kotvičkou a začne tahat umrlce z vody. Rozhodně to není její první setkání s mrtvolou, neb jako dcera bylinkářky měla již nejednou možnost být v blízkosti těžce nemocného či umírajícího člověka. Zlodějka začíná mít strach v co se situace může proměnit. V okamžiku, kdy vytáhne mrtvolu na břeh, objeví se jí za zády Pipin a hlasitě ji pokárá: „Slečno! Co to tomu nebožákovi děláte?!“ Zlodějka div nevyletí z kůže a vůbec nechápe, jak kouzelník zvládl tak rychle natrhat plnou náruč květů a z dalších si ještě uplést věnec.
SPOILER: Eiri se sice z pohledu na nemocné nebo zesnulé nedělá mdlo, ale sama dosud ještě nikdy nikoho nezavraždila.

Zlodějka si připadá přistižená při činu a začne z toho koktat. Posléze se pokusí obhájit tím, že se potřebuje nutně podívat, jestli u sebe mrtvý nemá „jednu takovou věc“. To v Pipinovi vzbudí zvědavost a začne ji zasypávat otázkami. Eiri mu není schopná odpovědět a raději prošacuje tělo. Když u muže najde měšec a před *elfem* si vysype do 29 zlatých mincí, probudí se v Pipovi trpaslík a peníze jí zabaví se slovy: „Tohle bych si s dovolením vzal.“ Děvče je v šoku, ale váček mu nechá.
SPOILER: V Lexaurrinu, odkud Pipin pochází, funguje směnný obchod čili tam neznají peníze. Kouzelník zde tudíž drží zlato v ruce poprvé ve svém životě. Přesto ihned začne mince jednu po druhé zkoušet zuby, aby si ověřil, zda jsou skutečně pravé. V tomto případě se jedná vrozenou schopnost tzv. instinkt, který je zakódovaný hluboko v genetice.

Zavražděný posel u sebe žádný balíček nemá a Eiri se rozhodne, že bude lepší, když odtamtud rychle zmizí. Odpoví tedy Pipinovi na dotaz ohledně ražby na mincích s podobiznou krále **Karnikka Jednookého** a poté ho požádá, aby spolu s ní pospíchal pryč. *Elf* vůbec nechápe, co se děje a začne Eiri pokládat dotěrné otázky. Ta se mu svěří se svou obavou, že by je tam mohla najít městská stráž, což by logicky vyústilo v obvinění z vraždy a šibenici. Kouzelník jí oponuje, že oni dva onoho muže přece nezavraždili a tvrdošíjně si stojí za tím, že „Matka Příroda by nedovolila, aby nevinní zbytečně trpěli.“ Zlodějka ho upozorní, že ve městě o právu a vinně rozhoduje výhradně „lidský soud“, ale ani to Pipa nepřesvědčí k odchodu. V okamžiku, kdy se nad ním Eiri rozhodně zlomit hůl, se na kopci objeví městská stráž.
SPOILER: Zde autoři vůbec poprvé zmiňují jméno současného vládce **Danrijského království.**

Eiri vezme do zaječích, avšak tři z pěti strážců ji stíhají do lesa. Zlodějka se použije staré finty, kdy se vrátí kousek ve vlastních stopách a poté obratně jako veverka vyleze na strom. Chvilku nato dorazí ozbrojená hlídka s loučemi a začne pročesávat podrost. Vyděšená zlodějka neví, co si má počít. Nakonec se rozhodne, že stráže uspí, protože nechce mít na krku další vraždu. Dva z mužů se jí podaří zasáhnout šipkami z kuše, jejichž hroty má namočené v uspávací jedu. Třetí ji donutí opustit úkryt na stromě a skrýt se v keřích. Eiri ztratí kuši a zůstanou jí jen dýky s čepelemi potřenými toutéž tekutinou. Děvče ví, že v přímém boji nemá šanci, ale odmítá se vzdát. Na okamžik věří, že je schopná strážného chladnokrevně zavraždit, ale když uvidí jeho tvář, pozná v něm nejen obyvatele Zlatouch, ale především otce tří dětí, což ji zastaví. Zlodějka se v závěru rozhodne zariskovat a jednu z dýk po strážném hodí. Zbraň ho škrábne do krku a muž usne.

Vyplašené děvče najde svou kuši, leč hozenou dýku již nikoli. Potom vysvlékne nejmenšího ze strážců, jímž je stopař, převlékne se do jeho šatu a ukradne jednoho z koní, na nichž muži přijeli. Zbylé dva pro jistotu splaší a rozjede se na pomoc Pipinovi, který si podle jejího mínění nezaslouží za svou vrozenou prostoduchost trpět, natož zemřít.
SPOILER: S postupem příběhu Eiri víc a víc lituje, že se Pipinovi, kdy rozhodla pomoct.

Pipin zůstal u mrtvoly a setkává se tak nejenom s městkou stráží, ale také vůbec poprvé s koňmi. Slušně hlídku pozdraví a informuje ji, že tam jmenovitě se slečnou Eiri našli tělo. Jonas, podsaditější z dvojice na *elfa* křikne, ať odloží všechny zbraně a jde s nimi. Kouzelník jim bez protestů odevzdá otcův lovecký nůž. Hubený strážce s jizvou vytáhne provaz a chce Pipa svázat. Ten ho ujistí, že to není vůbec nutné a schytá facku, tak silnou, že ztratí vědomí.
SPOILER: Pipin nůž již nikdy nedostane zpátky.

Když *elf* přijde znovu k sobě, má spoutané ruce, postrádá svoji brašnu i durmanový věnec a ještě ke všemu ho vedou za koněm. Strážci se baví tím, že ho nechávají schválně padat a vláčejí ho trávou. Vtom z lesa vyjede osamělý jezdec bez louče. Hubenější z dvojice, který je velitel, mu zamíří vstříc a je trefen šipkou z kuše. Převlečená Eiri rychle přebije a zasáhne i druhého člena městské hlídky, k jehož sedlu je přivázaný Pipin. Jonas spadne ze sedla. Jeho kůň se splaší a začne vláčet Pipina za sebou. Zlodějka zvíře dostihne a uklidní. Potom zbaví *elfa* pout a vyslechne si od něj namísto vděčnosti, vskutku nepěkná slova. Kouzelník totiž stále věří ve spravedlivost „lidského soudu“ a má pocit, že Eiri celou situaci zbytečně zkomplikovali, ne-li přímo zkazila.

Děvče nechce věřit vlastním uším a začne být jízlivé. Pipin se nafoukne a urazí. Eiri bojuje  touhou ho tam nechat, ale rozhodne se mu dát ještě šanci. Podá mu jeho brašnu a vybídne *elfa* k odjezdu. Ten opět protestuje, ale nakonec se ho zlodějce přece jen podaří přesvědčit, a to tak, že mu zevrubně popíše, co je to vlastně žalářní cela, a především, jak je to tam s přídělem jídla. To je pro Pipa dostatečně silný argument pro to, aby s Eiri uprchl. Bohužel neumí jezdit na koni a už vůbec na něj nasednout, takže ho zlodějka musí vézt jako pytel brambor.
SPOILER: Pipin si v následující kapitole pořídí osla, jehož k jízdě motivuje s pomocí mrkve zavěšené na prutu.

Dvojice uprchlíků se přesune do hospody U Zbabělé dýky, kde se Pipin poprvé setká s elfem Shannorem. Nejprve si však u hospodského objedná pohár mléka a současně obdivuje jeho prázdný oční důlek, jenž Basten ukrývá pod páskou. (Krčmář si nedopatřením sám vystřelil oko, když se před lety pokoušel otevřít drahou pálenku z dovozu.) Eiri chce jít za cechmistrem, avšak do zlodějského cechovního domu je přísně zakázáno vodit civilisty a ona má strach nechat kouzelníka bez dozoru. Při dotazu na volný pokoj, jí hospodský odvětí, že mají plno. Naštěstí její mistr se pohotově nabídne, že jim přenechá svoji „cimru“, nikoli ovšem zadarmo a cenu, že společně proberou u „čechru“.

Pipin je pajzlem i štamgasty okouzlen, avšak nejvíc ho zaujme zlodějská mluva a začne se zajímat, cože je to ten „čechr“. Shannor mu neřekne, že se jedná o pivo a namísto toho hned objedná tři korbele. Kouzelník začne notorického elfa napodobovat a rychle se opije. Následně vyleze na stůl a vysokou fiskulí zaječí na celou hospodu: „K čemu jsou v životě peníze?!“, načež podoben velmoži začne rozhazovat zlato, které předtím sebral mrtvému kurýrovi.

Druhého dne se Pip probouzí se strašnou kocovinou. Je sám v pokoji nad krčmou a když se chce umýt, musí si vlastnoručně načepovat a nanosit vodu. Potom se pokusí vykonat svůj ranní rituál holení, leč ruce se mu klepou tak silně, že se div nepodřízne. V momentě, kdy do pokoje vrazí Eiri, se kouzelník lekne a způsobí si tři palce dlouhou jizvu na levé tváři. Následně si začne stěžovat na kvalitu „čechru“, avšak zlodějka mu oznámí, že mají daleko vážnější problém a to, že je na ně byla vypsána odměna. Eiri se tuhle informaci dozvěděla od svého mistra, ale před Pipinem řekne, že to někde zaslechla.

Jakmile *elf* uslyší o penězích, okamžitě ožije a začne se zlodějky vyptávat na podrobnosti. Ta mu řekne, že se konkrétně jedná o sumu 2000 zlatých za ně za oba, což jsou v té době neuvěřitelné peníze. Pipin z toho odvodí, že bude pracháč, neboť teď může jít oba udat a následně je obhájit před soudem, díky čemuž se nejen omilostní, ale navíc i shrábne všechny peníze. Eiri po jeho vysvětlení ztratí řeč. Pak se rozhodne, že „toho troubu“ musí dostat pryč z města.

Řekne proto Pipinovi, aby se vrátil domů do Lexaurrinu, leč to kouzelník odmítne se slovy, že dostal za úkol šířit po světě moudrost a slávu kouzelnictví. Zlodějka mu tedy navrhne, aby zkusil putovat na sever do města **Stříbrouchy**, kde by si mohl najít práci a snadno tam zapadnout. *Elfovi* se to úplně nezamlouvá, neb svůj nápad s udáním se považuje za mnohem lepší, ale poslechne Eiri. Ta mu zaplatí oběd a posléze společně na jednom koni vyjedou směr les.

Tam už na ně ovšem čeká osm členů městské hlídky včetně Jonase a hubeného velitele. Zlodějka zvolí taktiku zběsilého úprku a Pipin během divoké jízdy začne klouzat ze sedla. Eiri se podaří ho včas zachytit a vytáhnout zpátky, leč o chvilku později ho ztratí, a již se jí ho nepodaří najít, neboť o stopování ví pramálo. Nezpozorována vyslechne rozhovor strážců, kteří Pipa taktéž nenalezli a když má pocit, že je vzduch čistý, vrátí se zpátky do města, konkrétně domů, kde se rozhodne svěřit matce.
SPOILER: V kapitole **VII. Krvavý náhrdelník** vznese Eiri v duchu obdiv nad schopnostmi stopování hraničáře **Sebase**.

Následující tři dny stráví Eiri na matčin popud schovaná v tajném sklepě pod domem, kde její rodiče před léty ukryli i hledaného Shannora. Má výčitky svědomí, bojí se o rodinu a tiše pláče, když seshora slyší své bratry, kteří se po ní ptají. Čtvrtého večera to už nevydrží a rozhodne se, že musí utéct z města, aby uchránila rodinu. Převlékne se do zlodějského, sbalí si nejdůležitější věci a zlato od cechmistra ponechá ležet u lůžka spící matky. Potichu se vyplíží z domu a bez rozloučení opustí město. Následuje zářící Severku a nemá nejmenší tušení, že do Zlatouch se již nikdy v životě nepodívá.

Kapitola končí větou: „Tou dobou již začínalo svítat a osud pro ni z těch zářících paprsků tkal pomalu ale jistě hedvábný gobelín s obrázky k příběhu plného dobrodružství, ale také bolesti a zrady.“

Pro jejich zobrazení klikněte na rozbalit/expand.