Словаччина

**Словаччина**, офіційна назва **Словацька Республіка** — держава на сході центральної Європи, межує на північному заході з Чехією, на півночі з — Польщею, на сході — з Україною, на півдні — з Угорщиною та на заході — з Австрією.

## Історія

У V ст. до н. е. на територію країни прийшли племена фракійців. Кельти з'явились у III ст. до н. е. Римська імперія завоювала частину країни в І ст. н. е. У V-VI ст. на території нинішньої Словаччини поселилися слов'янські племена. В VI ст. країна входила до складу держави Само, в IX ст. — Великої Моравії. Стала частиною Угорського королівства з 4 липня 907 р. Нашестя монголо-татар мало місце в 1241-1242 pp. У середині XVI ст. південну частину країни приєднали до Османської імперії. Решта країни опинилася під владою імперії Габсбурґів. До кінця XVII ст. вони повністю приєднали Словаччину. Наприкінці XVII ст. – на початку XVIII ст. зародився національний рух. Після розпаду Австро-Угорщини в 1918 p., Словаччина 28 жовтня утворила союз із Чехією — державу Чехословаччину. Тоді ж до складу Словаччини потрапила територія нинішньої Закарпатської області України. Під назвою «Підкарпатська Русь (Рутенія)» ці землі лишались у складі Словаччини до 1945 р. (з перервою в 1938-1939 pp., коли територію окупувала фашистська Угорщина). Протягом 1918-1920 pp. країна неодноразово входила до складу Чехословаччини, Угорщини, утворювала власні держави, «радянські республіки» включно. Перед німецькою анексією Чехословаччини 7 жовтня 1938 р. Словаччина проголосила свою автономію. Того ж року південні райони країни було приєднано до Угорщини. 14 березня 1939 р. країна стала незалежною (президентом став Йозеф Тісо), з 21 липня — під німецьким протекторатом; цей статус тримався до закінчення Другої світової війни. Щоправда, цю державу світ розглядав як маріонетку в руках А. Гітлера. Німецька окупація тривала з 28 серпня 1944 р. по 3 квітня 1945 р. У роки війни мав місце збройний антигітлерівський рух Опору. Словацьке національне повстання розпочалося 29 серпня 1944 р. і охопило 2/3 території країни. З квітня 1945 р. країна повернулася до складу Чехословаччини. 1 січня 1969 р. Словаччина одержала статус соціалістичної республіки у складі федеративної Чехо-Словацької Соціалістичної Республіки (ЧССР), 29 березня 1990 р. — Чехо-Словацької Федеративної Республіки (ЧФР), 20 квітня того ж року — Чеської та Словацької Федеративної Республіки (ЧСФР). У 1990 р. в Чехо-Словаччині припинив існування комуністичний режим, що правив країною з 1948 р. (після подій 1968 р. його очолив словак Ґустав Гусак; словаком був і Александр Дубчек — лідер компартії в 1968 p., який марно сподівався сумістити комунізм і демократію). Словацький націоналізм відродився. В листопаді 1992 р. парламент Чехо-Словаччини прийняв закон про припинення існування федерації після 31 грудня 1992 р. 1 січня 1993 р. Словаччина зустріла незалежною державою із новою конституцією. Розпад федерації стався без конфліктів. 2 березня Михала Ковача було вибрано президентом, а 1 січня Владимира Меч'яра — прем'єр-міністром. 15 червня 1999 р. новим президентом став Рудольф Шустер (після відставки М. Ковача 2 березня 1998 р. країна 14 місяців жила без президента, його обов'язки виконували прем'єр-міністри — спочатку В. Меч'яр, а з 30 жовтня 1999 р. Микулаш Дзуринда). На парламентських виборах у вересні 2002 р. перемогли право центристи. У листопаді 2002 р. країна одержала запрошення приєднатися до НАТО. Перехід до ринкової економіки був суперечливим. Етнічні проблеми існують у відносинах словацької більшості та угорської меншості населення країни.