Horvatski jezik

**Horvatski jezik** (ISO 639-3: hrv) skupni je naziv za nacionalni standardni jezik Horvatov, ter za skup nareč, regionalneh jezikov i govorov šterima govoriju ili su negda govorili Horvati. Njime govori oko 5,546.590 ljudi, vekšinom Horvatov v Horvatske (3,980.000; popis iz 2001.) i Bosni i Hercegovini (469.000; 2004.). Takaj horvatski je materinski jezik za Horvate v drugih zemljah; Zjedinjenim Američkemi Državami (58.400; popis iz 2000.); Austrija, 19.400 (popis iz 2001.); Srbija 19.223 popis 2011.; Vugerska, (14.300; popis iz 2001.); Italija (3.500; Vincent 1987.); Črna Gora (6.810; 2006.); Slovačka, 890; popis iz 2001.).

## Rasprostranjenost

Horvatski je službeni jezik Republike Horvatske ter jen od tri službena jezika Bosne i Hercegovine; takaj je jen od 24 službena jezika Europske vunije.

Kak menšinski horvatski jezik je v službene vuporabe v nekih pokrajinah na ozemlju susjednih zemalj, tak je horvatski jen od službeneh jezikov v vuporabi v črnogorskih opčinah v Boke Kotorske, zatim jen je od sedem službeneh jezikov v srpske autonomne pokrajine Vojvodine, lokalni idiomi horvatskega jezika v službene su vuporabe v austrijske savezne zemlje Gradišću, ter takodjer v talijanske provincije Moliseu i rumunjske županije Karaš-Severin.

## Razvoj

Horvatski jezik ponajprije obuhvača standardni, odnosno književni ili opči horvatski jezik ter vse narodne govore šterimi se služiju Horvati.

V genetsko-lingvističkemu smislu horvatski jezik je sustav tri narečja/jezika :

* štokavskega
* kajkavskega
* čakavskega

Nazivi narečja potečeju od arhaičnega oblika odnosno-vupitne zamenice štera je glasila kъ, a kasneše je prešla v čь (ь i ъ oznake su za polglase). V čakavskemu se polglas vokaliziral i prešel v a (a javljaju se i druge kombinacije če, ca, ce, ća, će...), v štokavskemu se zamenica čь povezala s to, čьto. Kasneše je polgas iščezel ostavivši čto, štero je zaradi pojednostavnjivanja prešlo v što (a javljaju se i druge kombinacije šta, št'a, śta, što, št'o, śto...). V kajkavskemu se arhaični oblik zamenice kъ kombiniral s jь, pa je prelaskom v a prvega, a gubljenjem drugega polglasa nastal kaj  (a javljaju se i druge kombinacije kej, ke, ka...).

Zanimljivost je da se spodobna, štokavska zmena, dogodila i v ruskemu jeziku, no dok oni izgovaraju što, v pismu im je ostal arhaizem čto.

## Horvatska književnost

Najstaršu gramatiku horvatskega književnega jezika napisal je jezuit Bartol Kašić početkom 17. stoletja: knjiga je objavljena v Rimu 1604. leta (tj. kratko nakon prve gramatike engleskega jezika šteru je William Bullokar objavil 1586. leta, ter približno stoletje i pol preje prvih gramatik ruskega jezika) pod imenom *Institutionum linguae illyricae* (*Vustroj ilirskega/horvatskega jezika*): oslanjajuči se na stoletnu tradiciju horvatskega pisanj na vsa tri nareč, on se vekšinom oslanja na novoštokavsku jekavicu (šteru zove "dubrovačkem" govorom) na šteru 1630.-ih let prevodi Bibliju, ter v ono doba po horvatskim zemljam znatno rašireneše štokavsku ikavicu (šteru Kašić zove "bosanskem" govorom), šterum piše svoj *Ritual Rimski* (službena zbirka tekstov i uput za bogoslužje) iz 1640. leta.

Nakon kaj se tekom naredneh stoletj brojna književna del - pa i gramatike - pišu kak na novoštokavske ikavice, tak i na ijekavice (takodjer i na čakavskemu, ter osobito kajkavskemu), zaslugom Ilirskega pokreta sredinom 19. stoletja vse več prevladava ijekavica; krajem 19. stoletja postaje za vuporabu v školah obavezan *Hrvatski pravopis* Ivana Broza iz 1892. leta, šteri vupučuje na službenu vuporabu.

## Dijalekti

Do najnovšega vremena, najvekši del horvatskeh govornikov je zvan službenih prigod govoril jenem od nareč horvatskega jezika, štera se i denes puno rabiju, osobito v ruralnih područjih. Standardni jezik šteri se vse več vuporablja kak govorni jezik v vurbanih područjih, ima često regionalne posebnosti, štere v pravilu dohajaju iz lokalneh dijalektov.

Dijalekti čakavskega i kajkavskega narečja govoriju samo Horvati (na južnoslavenskemz dijalektalnemu kontinuumu, moremo prepoznati srodnost horvatskeh kajkavskeh govorov s nekšemi slovenskemi narečji, pogotovo s govori Slovencov vuz meje s Horvatskom, na područjih štera su negda cirkveno ili vupravno pripadala Horvatski), dok se štokavskem narečjem vuz Horvate služiju i Bošnjaki, Srbi ter Črnogorci.

Od štokavskeh dijalektov Horvati se služiju sa vsa četiri podrijetlom zahodnoštokavska dijalekta, a to su severni (slavonski) dijalekt šterem govoriju samo Horvati, zahodni (novoštokavska ikavica) dijalekt šterem vekšinom govoriju Horvati, ali i Bošnjaki v zahodne Bosne, izhodni (izhodnobosanski) dijalekt šterem se služiju Horvati i Bošnjaki ter južni (novoštokavska jekavica) dijalekt šteri rabiju Horvati na več terenov i osobito na širšemu dubrovačkemu području, ali i drugi južnoslavenski narodi šteri se služiju spodobnem ijekavskem poddijalektem.

Rubni dijalekti kajkavskega narečja; Donjosutlanski, Goranski i Prigorski poseduju vezu ili prehod prema čakavščini, a jugoizhodna podgrupa čakavskega narečja; južnočakavski, lastovski i jugozahodni istarski poseduju vezu ili prelaz prema (zahodni) štokavščini, dok sjeverozahodna (severnočakavski i buzetski) i središnja podgrupa (srednjočakavski) deli več izoglos sa kajkavščinom.

Staroščakavski dijelekti (slavonski i izhodnobosanski), deliju niz spodobnosti sa čakavščinom, dok sever slavonskega poseduje i prelaz prema kajkavskem govorem. Novoštokavski dijalekti (zahodni i južni) deliju pojedine izoglose s južnum podgrupom čakavskega narečja.

Horvati v Gradišču (Austrija, Vugerska, Slovačka, Češka) služiju se največ dijalekti čakavskega narečja v središnjemu Gradišču, zatem štokavskega narečja v južnemu Gradišču i kajkavskega narečja v severnemu Gradišču, no oni rabiju vlastiti zajednički standardizirani oblik gradiščanskohorvatskega mikrojezika. Horvati v talijanske pokrajine Molise služiju se štokavsko-čakavskem narečjom, a Horvati Krašovani v Rumunjske pod vutecajem okoline razvili su jen specifičen *karaševski* govor šteri denes po svojih svojstvih spada pod torlačko narečje, a nastal je od kajkavskega dijalekta šterem su izvorno govorili ovi Horvati (neekavsko, jer pod akcentom imaju zaprto e od jata, izvan akcenta i), v Rekašu na rumunjsko-srpske meje Horvatska manjina rabi kosovsko–resavski dijalekt odnosno rekaške govore, Hrvati po izhodnemu Sremu služiju se vojvodjanskem dijalektom ili iločkem dijalektom, a Horvati v Boke Kotorske zetsko–južnosandžačkem ili bokeljsko-perojskem, Horvati šteri živiju na Kosovu v Janjevu i Letnici razvili su govore torlačkega narečja, odnosno Janjevačko-lepenički dijalekt. Vsi ti dijalekti pripadaju srednjojužnoslavenskemu dijasustavu slavenskeh jezikov.