Berta Tamsioji: Demonologija I

Magijos ir okultizmo šaknys Vakarų civilizacijoje kyla iš Egipto ir Babilono (chaldėjų) kultūrų. Graikiškas žodis mageia kilo iš šumerų kalbos "**emga**", reiškiantį "**gilus**" (tos pačios reikšmės yra lot. occultus). Babilono magai buvo toks "dvasininkų" sluoksnis, kuris teigė turįs slaptą žinojimą, kuriuo naudojantis jie galėjo veikti pasaulį. Įvairūs užkeikimai, žolelių ir medžiagų mišiniai, jų teigimu, teikė galimybę priversti dvasias vienaip ar kitaip veikti šį pasaulį, o per astrologinius skaičiavimus jie teigė galį numatyti, kas laukia žmogaus.

Labai panaši ezoterinė (t.y. *skirta uždaram ratui*) sistema egzistavo Egipte. Lygindami įvairias pagoniškas religijas matome, jog beveik bet kokios pagonybės pagrindas yra tikėjimas daugybe dvasinių būtybių, iš kurių skirtingos atlieka skirtingas funkcijas ir magas savo veiksmais gali panaudoti žinojimą apie dvasias savo labui. Tačiau tobuliausią žinojimą turi uždaras žynių sluoksnis, kuris jo niekam neatskleidžia.

Demonas yra graikiškas žodis, reiškiantis "**jėga**", "**dievybę**". Graikijos pagonys nežinojo kokios nors "angelo" sampratos. Pagonybėje demonai buvo garbinami, kartais siejami su dievais, kartais kaip žemesnės būtybės, buvo suvokiama, kad jie gali skirtingai paveikti žmogų: sužadinti lytinę aistrą, sukelti agresiją ir t.t... Gerovė graikų magų buvo suvokiama kaip eudaimonija, t.y. gerojo demono įgijimas.

**Kiprijanas (Κυπριανός)** buvo III mūsų eros amžiuje gyvenęs Romos imperijos pagonių žynys, magas. Savo pagoniškose praktikose jis naudojo bendravimą su demonais ir pačiu *šėtonu*. Sakoma, jog jis buvo ir **Tamsiosios bažnyčios** pradininkas Graikijos regione.

Kartą jis susidūrė su nekalta mergele *šv. Justina*, kurią panorėjo sugundyti. Ji priklausė **Šviesos bažnyčiai**, kuri eilarų tarpe dažnai būdavo vadinama krikščionybe. Bandydamas burti jis pastebėjo, jog jokie jo burtai neveikia. Besiženklindama *kryžiaus ženklu* ji nuvydavo visus demonus. Tada pats Kiprijanas pabandė persižegnoti. Teigiama, kad mistinės vizijos metu jis nukeliavo pas patį *šėtoną* ir iš paties šėtono išgirdo, jog šis *bijąs Dievo*. Todėl Kiprijanas, kryžiaus ženklu išsilaisvinęs iš šėtono pančių, atsivertė į krikščionybę t.y. šviesos kelią.

Būdamas tvirtai tikintis laikui bėgant jis tapo diakonu, po to kunigu, o po to ir aukščiausiuoju vyskupu. Tačiau pagoniškoje Romoje krikščionys vis dar buvo persekiojami, o Kiprijanas, kaip buvęs pagonių magas, užsitraukė ypatingą pagonių nemalonę. Imperatoriaus Diakletiano išpuolių prieš krikščionis metu jis buvo sulaikytas su Justina ir žiauriai kankintas, o kadangi narsiai neišsižadėjo savo tikėjimo, stojo prieš patį Diakletianą, kurio buvo nuteistas miriop.

**Demonas** - gera arba pikta dvasia, padedanti ar trukdanti magui vykdyti jo sumanymus. Dažnai įsivaizduojama, kad demonus galima iššaukti ir valdyti.

Viduramžiais su miegančiomis moterimis santykiaujantys demonai vadinami inkubais, su vyrais – sukubais. Šie demonai užmušdavo savo aukas, išsiurbę visą gyvybės energiją. Moterys nuo inkubų galėdavo susilaukti palikuonių, kurie dažniausiai būdavo išsigimę, kartais net tamsių galių turintys kraujomaišos padariniai.

Senovės graikų mitologijoje demonų buvo daug. Senovės graikų religijoje iš pradžių – beasmenė jėga, vėliau – dievams pavaldi dvasia. Demonas tapatinamas su romėnų genijumi, dvasia globėja, vadovaujančia žmogaus veiksmams ir mintims.

Kategorija:Knygos