recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Група Аполлона

**Гру́па Аполло́на** (або *аполлонці*) — найчисельніша група навколоземних астероїдів, що отримала назву від першого відкритого її представника — астероїда 1862 Аполлон. Разом із групами Амура та Атона належить до родини навколоземних астероїдів. Станом на 25 травня 2014 відомо 5 965 аполонців, що становить 54.3% від усіх навколоземних астероїдів.

## Загальний опис

До групи належать астероїди, велика піввісь орбіти (*a*) яких більша за 1 а.о., а відстань у перигелії (*q*) менша 1,017 а.о. Практично всі вони перетинають орбіту Землі. Деякі з них можуть наближатися настільки близько, що можливе зіткнення із нашою планетою.

Такі небесні тіла становлять потенційну небезпеку. Наприклад, наприкінці 1960-х років порівняно близько від Землі пролітав астероїд 1566 Ікар.
Після усвідомлення небезпеки вчені почали активніше шукати відповідні астероїди. Було розроблено методику оцінки небезпеки зіткнень із навколоземними об'єктами — шкала Торіно та шкала Палермо.

1998 року спільними зусиллями ВПС США, НАСА та Массачусетського технологічного інституту було започатковано програму LINEAR (англ. *Lincoln Near-Earth Asteroid Research*) для систематичного пошуку, вивчення та відстеження орбіт та характеристик навколоземних астероїдів. Майже всі вони належать до групи Аполлона. Найвідомішим серед них є астероїд 99942 Апофіс, що 13 квітня 2029 року має пролетіти на відстані менше 40 000 км від Землі.

У 2012 р. було виявлено астероїд 2012 DA14 з Групи Аполона. Опівночі з 15 на 16 лютого 2013 року цей астероїд пролетів на мінімальній відстані від Землі — 27 000 км. Тобто, ближче поясу геостаціонарних супутників.

## Цікавинки

* Невеликий астероїд 2010 SO16 має оригінальну орбіту. Орбіта астероїду являє собою вирішення задачі трьох тіл з міграцією навколо точок Лагранжа. З погляду земного спостерігача орбіта виглядає, як підкова, а сам астероїд із періодом 350 років спочатку наздоганяє Землю ззаду, обганяє її, опиняється попереду, а потім починає відставати доки знову не опиняється позаду.
* Астероїд (29075) 1950 DA, діаметром понад кілометр був Шаблон:Дата сфотографований методом радіолокації. За наявними даними (до 2032 року уточнення маловірогідн) цей астероїд має значний ризик зіткнутися з Землею у 2880-му році.

## Див. також

* Група Амура
* Група Атона

## Посилання

* List Of Apollo Minor Planets (by designation) (англ.)

```
Перевірено 2010-07-13

```

* MIT Lincoln Laboratory: LINEAR (англ.)

```
Перевірено 2010-07-13

```

## Джерела

* Аполлона група // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 25. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

1. ↑ Сторінка присвячена навколоземним астероїдам на сайті NASA
Група Атона

**Атонці** — група навколоземних астероїдів, велика піввісь орбіти яких (*a*) менша за астрономічну одиницю, а відстань від Сонця у афелії (*Q*) — більша за 0,938 а.о. Астероїди цієї групи здебільшого перетинають земну орбіту поблизу своїх афеліїв.
За станом на 1 серпня 2010 року виявлено 579 астероїдів цієї групи. Найбільший серед них — 2100 Ра-Шалом — має діаметр близько 2,3 км.
Група отримала назву від малої планети 2062 Атон, відкритої 7 січня 1976 року американським астрономом Елеанорою Хелін (англ. *Eleanor F. Helin*) з Паломарської обсерваторії.

Перший астероїд групи було названо на честь давньоєгипетського монотеїстичного бога Атона. Тому атонцям заведено надавати назви за іменами давньоєгипетських божеств.

## Ризики зіткнення

Представники групи часто критично зближуються із Землею (у розрахунках небезпечною вважається відстань менша за 0,05 а.о., ~ 7,5 млн км). Наприклад, астероїд 2004 FH 2004 року пролетів повз нашу планету на відстані 43 тис.км. 19 червня того ж року було відкрито ще один астероїд цієї групи — 2004 MN4, який у подальшому отримав власну назву 99942 Апофіс. Астероїд названо на честь давньоєгипетського бога Апепа. 13 квітня 2029 року він пролітатиме на відстані геостаціонарних супутників, тобто менше 40 тис.км.

У разі зіткнення астероїда з нашою планетою вивільняється енергія, порівняна із потужним ядерним вибухом, тому такі зіткнення становлять потенційну небезпеку.

## Див. також

* Тунгуський метеорит
* Шкала Торіно
* Група Атіри

## Примітки та посилання

1. ↑ Сторінка присвячена навколоземним астероїдам на сайті NASA
2. ↑ Ra-Shalom in JPL Small-Body Database Browser(англ.)
3. ↑ дані астероїду 2062 Атон на сайті NASA

## Джерела

* Атона група // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 43. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Екліптична система координат

**Екліпти́чна систе́ма координа́т** — одна з систем небесних координат.

У цій системі основною площиною є площина екліптики. Однією координатою є **екліптична широта** *β*, а іншою — **екліптична довгота** *λ*.

**Екліптичною широтою** *β* світила називають дугу кола широти від екліптики до світила (кут між площиною екліптики й напрямком на світило).

Екліптичні широти відлічують у межах від 0° до +90° (північний полюс екліптики) та від 0° до -90° (південний полюс екліптики).

**Екліптичною довготою** *λ* світила називають дугу екліптики від точки весняного рівнодення до кола широти світила (кут між напрямком на точку весняного рівнодення й площиною кола широти світила).

Екліптичні довготи відлічують у бік видимого річного руху Сонця екліптикою, тобто, на схід від точки весняного рівнодення, у межах від 0° до 360°.
Болото Гниття

**Боло́то Гниття** (лат. *Palus Putredinis*) — район місячної поверхні, розташований між кратером Архімед на північному сході і Апеннінами на півдні. З півночі даний район обмежує кратер Автоліка, із заходу гори Архімед. Селенографічні координати 27.36° пн. ш. 0° сх. д., діаметр близько 180 км.

У східній частині «Болота Гниття» знаходиться район «Хедлі-Апенніни», де здійснив посадку місячний модуль Аполлон-15. У цій області був знайдений один з найвідоміших зразків місячного ґрунту, доставлених на Землю, що отримав назву «Камінь Буття», віком 4,1 мільярда років. На наведеній фотографії, в нижній правій частині знімка, добре помітна звивиста смуга, що проходить по східному краю кратера «Хедлі С» (англ. *Hadley C*). Це борозна «Хедлі» (англ. *Hadley Rille*), звивистий каньйон шириною від одного до півтора кілометрів і глибиною близько 400 метрів. В районі «Хедлі-Апенніни» астронавтами Аполлон-15 встановлена ​​меморіальна табличка з іменами загиблих радянських і американських космонавтів. Біля таблички лежить невелика алюмінієва фігурка астронавта в скафандрі.

На північ від «Болота Гниття» розташована затока Місячник, район де скоїла жорстку посадку Луна-2, перша в світі автоматична станція, що досягла поверхні Місяця.
Телець (знак зодіаку)

**Телець** (лат.  *Taurus*) — другий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 30° до 60°, рахуючи від точки весняного рівнодення, весняний; постійний знак тригону Землі.

Відповідно до західної астрологічної традиції Сонце знаходиться в знаку Тельця приблизно з 21 квітня по 21 травня, згідно з ведичною  — Врішабха з 15 травня по 15 червня. Не слід плутати знак Тельця з одноіменним сузір'ям Тельця, в якому Сонце перебуває з 14 травня по 19 червня.

Планета, що керує знаком — Венера, екзальтує Сонце, Марс у вигнанні. Управителями по трипліцитету є Венера, Місяць, Марс (за Доротеєм Сідонським). Першим деканом Тельця управляє Меркурій, другим — Місяць, третім — Сатурн.

## Символ

Символ Тельця ♉ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9801 або шістнадцятковим номером 2649 і може бути введений в HTML-код як `♉` або `♉`.

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Глобула Бока

**Глобули Бока** — це темні хмари щільного космічного пилу та газу, в яких деколи відбувається формування зірок. Глобули Бока спостерігають всередині ділянок H II (ділянок іонізованого водню), і вони як правило мають масу від 2 до 50 мас Сонця у об'ємі близько одного світлового року³ (бл. 4,5 × 1047 м³). Вони містять молекулярний водень (H2), оксиди вуглецю та гелій, а також бл. 1% (по масі) кремнієвого пилу. Глобули Бока як правило призводять до формування подвійних або більше зоряних систем.

Глобули Бока вперше спостерігав астроном Барт Ян Бок в 1940-х рр. У роботі 1947 року, Бок та Е. Ф. Рейлі висунули теорію, що ці темні хмари є 'подібними до лялечок комах', в яких відбувається гравітаційний колапс, завдяки якому будуть сформовані нові зорі та зоряні скупчення.
Цю гіпотезу було важко перевірити, оскільки візуально практично не можливо побачити, що відбувається всередині щільної темної хмари, яка поглинає все видиме світло, що йде зсередини неї. Аналіз спостережень в ближньому інфрачервоному випромінюванні, надрукований у 1990 році, підтвердив, що зірки народжуються всередині глобул Бока. Подальші спостереження виявили, що всередині деяких глобул Бока міститься джерело тепла, а деякі демонструють витоки молекулярного газу. Аналіз досліджень атомних спектрів на міліметрових хвилях також надав докази падіння матеріалу на протозірку, що формується.

Глобули Бока залишаються предметом інтенсивних досліджень. Відомо, що вони є одними з найбільш холодних об'єктів у Всесвіті, однак їх структура та щільність залишається дещо таємницею. До цього часу для подальшого вивчення глобул застосовувались такі методи, як щільність колони отримана від міжзоряного поглинання ближнього інфрачервоного випромінювання та навіть підрахунок зірок.

Коли глобули Бока розірвані розташованими неподалік зорями, відбувається фрагментація матеріалу та формується хвіст. Такі типи глобул ще називають «**кометними глобулами**».

## Див. також

* Молекулярна хмара
* IC 2944
Сянлю (супутник)

**Сянлю** (англ. *Xiangliu*) — супутник у кандидата в карликові планети Гунгуна.

Наявність супутника, що обертається навколо Гунгуна на відстані близько 15 тис. км, було виявлено в 2016 році при обробці знімків, зроблених космічним телескопом «Габбл» у вересні 2010 року.

Після обчислення орбітальних параметрів об'єкту було присвоєно тимчасове позначення. Відповідно до системи тимчасових позначень астрономічних об'єктів супутник Гунгуна отримав позначення S/2010 (225088) 1.

5 лютого 2020 року супутник Гунгуна отримав назву Сянлю на честь чудовиська з китайської міфології.

## Історія відкриття

Довгий час вважалося, що у найбільшого безіменного об'єкта поясу Койпера, що пізніше отримав назву Гунгун, відсутні природні супутники. Було відомо лише про екстремально повільне обертання Гунгуна, нетипове для карликових планет. Про відкриття супутника стало відомо лише в 2016 році після аналізу архівних знімків телескопу «Габбл». Дві фотографії були зроблені 18 вересня 2010 року і 6 листопада 2009 року. Ці знімки дозволили оцінити параметри орбіти супутника з великим розкидом і допомогли визначити його розміри.

## Характеристики

Через те, що інформація про супутник Сянлю обмежується двома фотографіями, неможливо точно визначити його орбітальні та фізичні характеристики. Однак відомо, що діаметр Сянлю може становити 237 км або від 240 до 400 км, а період обертання може перебувати в межах від 35 до 100 земних діб. А відстань Сянлю від Гунгуна становить щонайменше 15 000 км.

## Примітки

2. ↑ 2,0 2,1
3. ↑ Hubble Spots Moon Around Third Largest Dwarf Planet, May 18, 2017
4. ↑ The MINOR PLANET CIRCULARS/MINOR PLANETS AND COMETS are published, on behalf ofDivision F of the International Astronomical Union, usually in batcheson or near the date of each full moon, by:Minor Planet Center, Smithsonian Astrophysical Observatory, Cambridge, MA 02138, U.S. 2020 FEB. 5M.P.C. 120071
5. ↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 Discovery of a satellite of the large trans-Neptunian object (225088) 2007OR10.
6. ↑ 6,0 6,1
R136a1

**R136a1** є наймасивнішою зорею серед зір, відомих на момент її відкриття — липень 2010 року. Вона в 265 раз масивніша за наше Сонце й перевищує його за світністю в кілька мільйонів разів. R136a1 розташована в емісійній туманності NGC 2070 (туманність Тарантул), що у Великій Магелановій Хмарі, на відстані приблизно 165 000 світлових років від Землі.

## Історія відкриття

Група астрономів під керівництвом професора Пола Кроузера (англ. *Paul Crowther*) з університету Шеффілда (англ. *University of Sheffield*) досліджувала яскраві зорі в областях зореутворення двох молодих зоряних скупченнях NGC 3603 та R136a, яке розташоване у Великій Магелановій Хмарі, використовуючи Дуже Великий Телескоп Європейської Південної Обсерваторії (Чилі) та архівні дані з космічного телескопа Хаббл. Під час дослідження в скупченні R136a виявлено чотири зорі, що утворилися з масами, більшими ніж 150 мас Сонця, та які виробляють майже половину всього випромінювання цього скупчення, котре налічує загалом близько 100 000 зір. Серед зазначених чотирьох зір R136a1 є наймасивнішою та має найбільшу світність. Такі зоряні «монстри» можуть утворюватися лише в найщільніших, надзвичайно активних областях зореутворення, можливо, шляхом об'єднання кількох протозір.

## Фізичні характеристики

Зоря R136a1 має спектральний клас WN5h і є зорею типу Вольфа-Райє з потужними емісійними лініями азоту. Завдяки своїй надзвичайній світності, внаслідок переважаючого тиску випромінювання, що створює потужний зоряний вітер, вона активно викидає речовину зі своїх верхніх шарів у міжзоряний простір. Саме переважання тиску випромінювання над гравітаційним стисканням усередині зорі (за попередніми оцінками її теперішній стан відповідає 40% межі Едінгтона) не дає їй зколапсувати.

## Інші дані

Вивчаючи зорю, вчені встановили, що температура на її поверхні становить не менше 40 000 К — це майже в сім разів більше, ніж на поверхні Сонця. Радіус зорі щонайменше в 30 разів перевищує радіус нашого Сонця. Дослідження цієї зорі ще не завершено, але дослідники майже впевнені, що навколо неї немає планет, оскільки радіаційне випромінювання та зоряний вітер настільки потужні, що просто не дали б сформуватися планетам у звичному для нас розумінні.

Тривалість життя таких супергігантів, зазвичай, невелика внаслідок нестабільності зорі та величезний внутрішній тиск, а також відцентрові сили, які майже «розривають» об'єкт із середини. Вчені припускають, що її вік — близько одного мільйона років, і планети ще не встигли утворитися.

## Див. також

* Список найбільш масивних зірок
* R136a

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 RMC 136a1 – Зоря у скупченні RMC 136a, вхідний каталог, SIMBAD.
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 "The R136 star cluster hosts several stars whose individual masses greatly exceed the accepted 150 Msun stellar mass limit", Paul A Crowther, Olivier Schnurr, Raphael Hirschi, Norhasliza Yusof, Richard J Parker, Simon P Goodwin, Hasan Abu Kassim.
3. ↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 Звезда-гигант больше Солнца в 320 раз
4. ↑ Giant star breaks all records (англ.)
Афелій

**Афелій** (грец. *αφ* від *απο* — вдалині та *ηλιος* — Сонце) — найвіддаленіша від Сонця точка еліптичної орбіти планети або комети.

Навпаки, найближча до Сонця точка орбіти зветься *перигелій*.

## Джерела

* Українська радянська енциклопедія : у 12 томах / за ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.

## Дивіться докладніше

* Апоцентр — узагальнення поняття афелію для інших довільних орбіт.
The Realms Mc Wikia

## Welcome to the TheRealmsMC

This wiki page is a guide and journal to the Minecraft server known as TheRealmsMC, a role-playing server where one creates their own destiny as they traverse the lands of a custom world known as Spera. Create or join a nation, like cold Norlund, a communist democratic state, rule the seas as a pirate as the HOUK once did, join a profession like a blacksmith or engineer, and create what others only imagine, like ships and planes!

## Latest activity

Photos and videos are a great way to add visuals to your wiki. Find videos about your topic by exploring Wikia's Video Library.

File:Placeholder
Галактична туманність

**Галакти́чна тума́нність** — внутрішньогалактична хмара розріджених газів і пилу.

## Різновиди туманностей

Дифузні туманності — величезні за розмірами (10-100 пк), досить щільні (10-100 частинок в 1 см3), неправильної форми. З ними пов'язують утворення зірок. Дифузні туманності поділяються на світлі і темні:

* Темні — поглинають світло зір, що знаходяться за нею;
* Світлі — якщо поблизу туманності є достатньо яскрава зоря, то туманність відбиває її світло.

Комплексні туманності правильної форми утворюються зі скинутих оболонок зір, поділяються на волокнисті та планетарні:

* Волокнисті туманності — залишки спалахів наднових;
* Планетарні — туманності кільцеподібної форми, які здалека мають вигляд слабких кілець, або дисків.

## Позначення туманностей

Існують різноманітні способи позначень туманностей. Найбільш знайомий спосіб — присвоєння назви, яка вказує на сузір'я, в якому туманність знаходиться. Яскравим прикладом може слугувати туманність Оріона, яка й знаходиться в сузір'ї Оріона. Інший спосіб позначення полягає в тому, що об'єктам присвоюється назва, що описує їх зовнішній вигляд. Наприклад, туманність Орла в сузір'ї Змії називається так тому, що нагадує великого птаха в польоті.
Туманності можуть також позначатись літерою М та цифрами — туманність Орла також відома як М16. «М» у цьому випадку означає «Мессьє». Французький астроном Шарль Мессьє жив у XVIII ст. і займався вивченням комет. Він часто плутався, коли сприймав плями туманностей і зоряних скупчень за комети. Тому в 1781 році Месьє склав перелік найпоказовіших туманностей та зоряних скупчень з вказанням їхнього місцезнаходження в небі, щоб самому та іншим астрономам більше не доводилось плутати комети з іншими об'єктами. Туманність Орла у його списку була 16-ю, тому отримала позначення М16. Свій каталог Мессьє надрукував у 1781 році.

Існує також інший спосіб позначення туманностей та зоряних скупчень. Це використання літер NGC та цифр — туманність Орла має позначення NGC 6611. Цей номер туманності вказаний в новому загальному каталозі туманностей та зоряних скупчень, перший варіант якого підготував англійський астроном Джон (Йохан) Дрейєр та надрукував його у 1888 році. Каталог вийшов повнішим, ніж перелік Мессьє (куди ввійшло всього 109 об'єктів), що відображало розширення астрономічних знань з часів Мессьє.

## Література

* Шкловский И. С. *Звёзды: их рождение, жизнь и смерть*, М.: Наука, 1984.
C/2017 K2 (Pan-STARRS)

**C/2017 K2 (PANSTARRS)**

**C/2017 K2 (PANSTARRS)** — одна з найбільш віддалених від Сонця комет. Найдальша точка її орбіти знаходиться на відстані 1 трильйон км від Землі (приблизно 7200 астрономічних одиниць).

Відкрита в травні 2017 року телескопом Pan-STARRS-1, підтверджена і сфотографована телескопом «Габбл».

Орбіта комети C/2017 K2 (PANSTARRS) нахилена до площини Сонячної системи приблизно на 87 градусів, і в неї яскравий газопиловий хвіст довжиною приблизно в 128 тисяч кілометрів, попри те, що станом на 2017 р. вона перебуває між орбітами Нептуна і Урана.

Як показали знімки і виміри «Хаббла», цей хвіст має незвичайний хімічний склад — він складається не з парів води, як газова оболонка інших комет, а з кисню, азоту, вуглекислого та чадного газу. Всі ці речовини перетворюються в лід у хмарі Оорта, і випаровуються після того, як комета вперше проникає в більш теплі околиці Сонячної системи.

Комета C/2017 K2 (PANSTARRS) в найближчі 5 років буде зближуватися з Сонцем — у грудні 2022 року досягне орбіти Марса і почне рухатися в зворотному напрямку. Дослідження комети дає можливість вивчити склад «чистої» первинної матерії Сонячної системи, спостерігаючи за хвостом цієї комети.

Ядро C/2017 K2 (PANSTARRS) має до 19 кілометрів у поперечнику, діаметр коми в 10 разів більше розмірів Землі. За розрахунками, яскравість комети має досягти максимально 5.5m у 2022 році.

## Джерела

* C/2017 K2 (PANSTARRS) Sky Charts and Coordinates
* New Comet C/2017 K2 Panstarrs probably not the next Hale-Bopp
* «Хаббл» зняв комету на рекордному відстані від Сонця
* JPL Small-Body Database Browser (англ.)

* Aerith.net (англ.)
Android

Android es un sistema operativo orientado a dispositivos móviles, basado en una vesión modificada de Linux. Inicialmente fue desarrollado por Android Inc., una pequeña empresa, que posteriormente fue comprada por Google; en la actualidad lo desarrollan los miembros de la Open Handset Alliance (liderada por Google).

Se trata de un sistema abierto, multitarea, que permite a los desarrolladores acceder a las funciones principales del dispositivo mediante aplicaciones. Cualquiera de estas aplicaciones puede ser reemplazada.

El código fuente de Android está disponible bajo diversas licencias de software libre y código abierto, Google liberó la mayoría del código de Android bajo la licencia Apache. Todo esto permite que un desarrollador no solo pueda modificar su código sino también mejorarlo. A través de esas mejoras puede publicar el nuevo código y con el ayudar a mejorar el sistema operativo para futuras versiones.

Una de las mejores características de este sistema operativo es que es completamente libre. Es decir, ni para programar en este sistema ni para incluirlo en un teléfono hay que pagar nada.

Andrioid era un sistema operativo prácticamente desconocido hasta que en 2005 Google lo compró. En 2007 se creaó la primera versióin de Android, junto con el SDK para que los programadores empezaran a crear sus aplicaciones para este sistema.

En febrero de 2011 se anunció la versión 3.0 de Android, llamada con nombre en clave Honeycomb, que está optimizado para tabletas en lugar de teléfonos móviles. Por tanto Android ha transcendido de los teléfonos móviles a dispositivos más grandes.
Маса Сонця

**Ма́са Со́нця** (або **Сонячна маса**, **M☉**) — позасистемна одиниця вимірювання маси, що є стандартною в астрономії і застосовується для опису маси інших зір та галактик. Вона дорівнює масі Сонця:

M

⨀

=
1
,
9891
×

10

30

{\displaystyle M\_{\bigodot}=1,9891\times10^{30}}

 кг,
тобто близько двох *нонільйонів кілограмів* або близько 332 950 мас Землі.

Масу Сонця можна доволі точно обчислити за відомими значеннями:

* гравітаційної сталої

G

{\displaystyle G}

 (6.67384(80)10-11 м3 кг-1 с-2),
* радіусу земної орбіти r (відстань від Землі до Сонця

L

A
U

{\displaystyle L\_{AU} }

 — 1 а.о. або ~149,6 млн км)
* швидкості руху землі її орбітою

V

{\displaystyle V}

 (~30 км/с)
або (точніше) виходячи з тривалості сидеричного року

T

y
r

≈
365
,
25
×
24
×
60
×
60
≈
31

557

600

{\displaystyle T\_{yr} \approx 365,25\times 24\times 60\times 60 \approx 31\ 557\ 600}

 с:

1. M
⨀

=

r

V
2

G

{\displaystyle M\_\bigodot=\frac{r V^2}{G}}
2. M
⨀

=

4

π
2

(

L

A
U

)
3

G
(

T

y
r

)
2

{\displaystyle M\_\bigodot=\frac{4 \pi^2 (L\_{AU})^3}{G (T\_{yr})^2}}

1. ↑ наближення ґрунтується на припущенні, що масою Місяця можна знехтувати у порівнянні з масою Сонця

## Джерела

1. ↑ Маси небесних тіл // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 172—173. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Зорі Вольфа—Райє

**Зорі Во́льфа—Райє́** — клас зірок, для яких характерні дуже висока температура й світність; зорі Вольфа—Райє відрізняються від інших гарячих зір наявністю в спектрі широких смуг випромінювання водню, гелію, а також вуглецю , азоту й кисню в різних ступенях іонізації (NIII–NV, CIII–CIV, OIII–OV). Ширина цих смуг може досягати 100 Å, а випромінювання в них може в 10–20 разів перевищувати випромінювання на ділянках неперервного спектру.

Назву класу пов'язано з іменами двох французьких астрономів: Шарля Вольфа та Жоржа Райє, які 1867 року відкрили перші такі зорі.

Зорі Вольфа—Райє поділяють на дві послідовності:

* Азотну (WN), в якій домінують лінії азоту (підкласи: WN2–WN10). Температура поверхні становить від 30 000 K (для зір класу WN9) до майже 100 000 K (для WN ранніх класів).
* Вуглецеву (WC), в якій переважають лінію вуглецю (WC4–WC10). Спектральні температури цих зір вищі: від 50 000 K для WC9 до понад 100 000 K для ранніх класів.

Вуглецева та азотна послідовності містять приблизно однакову кількість зір. Невелику кількість зір азотної послідовності, що мають досить потужні лінії вуглецю, виокремлюють у клас WN(C). Окремо виділяють також невелику кількість кисневих зір (WO).
Невідомо, чим зумовлено поділ на послідовності — відмінностями у хімічному складі чи різницею в температурі й структурі зоряних атмосфер.

У сьомому каталозі зір Вольфа—Райє налічується 226 об'єктів.
Їх виявлено як у Чумацькому Шляху, так і в інших галактиках.

Достеменно відомо, що 20 зір Вольфа—Райє входять до складу подвійних систем. Вважається, що до складу подвійних систем належить щонайменше 40 % зір Вольфа—Райє Чумацького Шляху.

Зорі Вольфа—Райє інтенсивно втрачають речовину. Темп втрати маси становить 10−5–10−4 сонячних мас на рік (для порівняння — Сонце втрачає приблизно 10−14 своєї маси щороку). Швидкість витікання речовини — 1000–2000 км/с.

Остаточної ясності щодо походження зір типу Вольфа—Райє не досягнуто. Однак можна стверджувати, що в нашій Галактиці це гелієві залишки масивних зір, що скинули значну частину маси на якомусь етапі своєї еволюції.
Метеорний потік

**Метео́рний потік** (зорепад, зоряний дощ, метеорний дощ, англ. *meteor shower*) — природне явище, під час якого на нічному небі можна побачити численні метеори, що летять ніби з однієї точки на небосхилі. Здебільшого, це явище є періодичним, триває від декількох днів до декількох тижнів і спостерігається щороку приблизно в один і той же час. Наприклад, Леоніди — у другій половині листопада, Ліриди — у другій половині квітня і т. д.

Першопричиною метеорних потоків є комети, що обертаються навколо Сонця. Для переважної більшості метеорних потоків ідентифіковано їх батьківські комети. Уламки від них формують метеорний рій уздовж орбіти комети. Метеорний потік спостерігається в разі перетину орбіти Землі та метеорного рою.
Метеори в потоці летять практично паралельними шляхами, але внаслідок ефекту перспективи здається, начебто вони вилітають з однієї невеликої ділянки неба, яку називають *площею радіації*. Якщо траєкторії метеорів подовжити у зворотний бік, вони перетинаються поблизу однієї уявної точки, яку називають радіантом метеорного потоку.

Більшість метеорів, які можна побачити під час метеорного потоку, спричинені уламками комети завбільшки з піщинку, тому випадки досягнення метеоритами землі під час метеорних потоків є надзвичайно рідкісними.

Метеорні потоки, здебільшого, називають за сузір'ями, в яких розташовано їх радіанти (уявна точка, з якої вилітають метеори). Наприклад, Персеїди — сузір'я Персея, Леоніди — сузір'я Лева і т. д. Якщо в сузір'ї розташовано кілька радіантів, то потоки називають за найближчою яскравою зорею, наприклад, Ета-Аквариди; якщо поряд із зорею наявні декілька метеорних потоків, то їх називають ще за сторонами світу, наприклад, Південні дельта-Аквариди та Північні дельта-Аквариди.

У разі зустрічі Землі з особливо щільним метеорним роєм трапляються короткочасні метеорні дощі (метеорні зливи), під час яких кількість метеорів значно збільшується. Наприклад, метеорний дощ Леонідів 16 грудня 1966 року був настільки рясним, що годинне число метеорів сягало 70 тисяч.

## Примітки

1. ↑ Lyrids (LYR)
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 Метеорний потік // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 285. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Посилання

* SpaceWeather.com — інформація про метеорні потоки, сонячні спалахи, навколоземні астероїди.(англ.)
Список найяскравіших зірок

У списку наведені найяскравіші зірки, які можна спостерігати з Землі в оптичному діапазоні (впорядковані за видимою зоряною величиною). Для кратних зірок наведена сумарна зоряна величина.

## Примітки

1. ↑ візуальна
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 2,7 2,8 Точні відстані до близьких масивних зірок за новою обробкою даних Гіппаркоса
3. ↑ розраховано на підставі відстані та видимої зоряної величини
Апсиди

**Апси́ди** (грец. *ἁψίς* — дуга, петля, склепіння) — найближча та найвіддаленіша точки орбіти небесного тіла під час його руху навколо іншого тіла. Відповідні точки орбіти в загальному випадку називають *перицентром* та *апоцентром*. *Лінія апсид* — лінія, що сполучує перицентр і апоцентр. Для еліптичної орбіти лінія апсид збігається з великою віссю еліпса.

Окремі орбіти мають конкретні назви для таких точок:

* На навколоземних орбітах Місяця й штучних супутників Землі найближчу до Землі точку називають перигеєм, а найвіддаленішу відповідно апогеєм.

 *Докладніше: Перигей та Апогей*
* На орбітах навколо Сонця найближчу до нього точку називають перигеліем, а найвіддаленішу — афелієм.

 *Докладніше: Перигелій та Афелій*
* На орбітах навколо планет та їх супутників:
	+ навколо Місяця — *периселеній* та *апоселеній*;
	+ навколо Марса — *періарій* та *апоарій*;
	+ навколо Юпітера — *перийовій* та *апойовій*;
* На орбітах подвійних зір відповідні точки називають періастром та апоастром.
* На галактичних орбітах зір найближчу до центру галактики точку називають перигалактіоном, а найвіддаленішу — *апогалактіоном*.

## Джерела

1. ↑ Апсиди // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 26. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ Перицентр // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 350. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
3. ↑ Апогалактіон // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 24. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Вуглецеві зорі

**Вуглеце́ві зорі́** — зорі пізніх спектральних класів, подібні до червоних гігантів, іноді до червоних карликів, атмосфери яких містять більше вуглецю, а ніж кисню; два елементи з'єднуються у верхніх шарах зорі, формуючи монооксид вуглецю, що споживає весь кисень атмосфери, залишаючи атоми вуглецю вільними та здатними утворювати інші сполуки. Надлишок сполук вуглецю надає «темнуватої», "запиленої" атмосфери, що деколи робить зорю невидимою у частині спектру та надає їй червоного кольору різних відтінків.

У звичайних зорях, наприклад таких, як Сонце, атмосфера містить більше кисню, ніж вуглецю, а тому вони не мають характеристик вуглецевих зірок.

Вуглецеві зорі мають особливі спектральні характеристики і були вперше класифіковані за спектром італійським астрономом Анджело Секі, піонером астрономічної спектроскопії, у 1860-х роках.

Значна частина вуглецевих зірок є довгоперіодичними змінними.

## Класифікація вуглецевих зірок

У 1993 році Філіпом Кінаном була надрукована переглянута класифікація Моргана-Кінана, яка визначила такі класи вуглецевих зір: C-N, C-R та C-H; пізніше до них були додані класи C-J та C-Hd. У таблиці наводиться сучасна класифікація:

## Приклади

* R Зайця, «малинова зоря Гайнда»
* IRC +10216 або CW Лева, найкраще вивчена вуглецева зоря, та найяскравіша зоря небосхилу у N-смузі
* Y Гончих Псів, або «Ла Суперба», яскрава вуглецева зоря

## Див. також

* Барієві зорі
* Зорі спектрального класу S
* Технецієва зоря
* Вуглецева планета

## Джерела

* Перелік з 110 вуглецевих зірок.
* McClure's paper on the carbon and related stars
Streaming

El *streaming* es la tecnología que permite ver un archivo de audio o vídeo directamente desde Internet en una pagina web sin la necesidad de descargarlo previamente a un ordenador. El usuario visualiza la pieza de vídeo o audio a medida que ésta se va descargando en su PC. También conocido como difusión o lectura en continua, una descripción más técnica de la tecnología *streaming* sería que se trata de la distribución digital de archivos multimedia a través de una red de computadoras, de forma que el usuario es capaz de consumir el producto de forma paralela y simultánea mientras se descarga. La palabra *streaming* se refiere en inglés a una "corriente continuada", algo que fluye sin interrupción.

## Cómo funciona el *streaming*

Este tipo de tecnología funciona mediante el almacenamiento de los datos en un búfer. Esto es lo que hace al *streaming* diferente en comparación con el mecanismo de descarga de archivos tradicional, que requiere que el usuario descargue por completo los archivos para poder acceder a su contenido.

Para poder hacer uso de cualquier servicio de *streaming* serán necesarios: un ordenador para comenzar a transmitir, una conexión a internet lo suficientemente rápida y potente para llevar a ca la difusión del contenido y un dispositivo de audio y/o vídeo como un simple micrófono o monitor conectado al PC y una tarjeta de sonido genérica.

## Usos

El acceso de los usuarios a contenidos a través de métodos como el *streaming* está causando un importante cambio en las formas de creación, distribución y consumo de productos audiovisuales, gracias a su fácil difusión por las distintas plataformas en línea que existen en la actualidad.

Algunos ejemplos famosos, como el conocido servicio de distribución de contenido televisivo Netflix que distribuye legalmente a través de la red; películas, documentales, cortometrajes, series, miniseries, *tv-movies* y videojuegos cedidos por productoras, televisiones y grupos empresariales.

La radio por internet es también otro de los usos más conocidos que tiene el *streaming*, dando a las distintas emisoras de radio de llegar a un mayor público objetivo que, por motivos como el alcance territorial limitado de la señal radiofónica tradicional, desconocían una emisora de otro lugar.
Астрономія в Стародавньому Єгипті

Давні єгиптяни залишили помітний слід в історії людства, досягши великих успіхів в архітектурі та мистецтві. Безперечно, щоденні практичні потреби стародавніх єгиптян не могли не сприяти розвитку й науки, яка також досягла високого рівня розвитку. Звичайно, маються на увазі передовсім математика, геометрія та астрономія.
На розвиток астрономії впливали не лише практичні потреби, а й географічне положення Стародавнього Єгипту та вірування єгиптян. Астрономію в Стародавньому Єгипті не усвідомлювали як окрему науку. Астрономічні знання тісно пов'язували з міфами та релігією. Між ними не було чіткої межі. До цього, зокрема, слід додати, що астрономічні спостереження, вимірювання часу в Стародавньому Єгипті здійснювали жерці, які мали великий авторитет як у фараонів, так і в народі.

Нідерландський астроном А. Паннекук (автор відомої праці «Історія астрономії») зазначає, що первісно сенс астрономічних знань у давніх єгиптян зводився до вимірювання часу, для чого найпростішим хронометром слугував Місяць. Утім, згодом такий метод занепав. Місячний календар існував ще в доісторичний (переддинастичний) період. Про це свідчить той факт, що в Стародавньому Єгипті з давніх-давен рік поділяли на 12 місяців, а місяць — на 30 днів.

Місяць з часом перестав становити для єгиптян практичний інтерес. З усіх небесних світил єгиптян найбільше цікавили Сонце та зоря Сіріус.

## Сонце

Єгиптяни, як і більшість давніх народів світу, почитали та шанували Сонце. Про обожнювання Сонця давніми народами свідчать солярні міфи. Утім, Сонце відігравало досить велику роль у житті, культурі та віруваннях єгиптян. Пов'язано це зі специфікою географічного положення Стародавнього Єгипту, який розташовувався по обох берегах Нілу в Лівійській пустелі. Тому весь рік єгипетську землю освітлювало палаюче сонце. Саме бог Сонця Ра був верховним божеством для давніх єгиптян, творцем світу. Правителів же Єгипту, фараонів, вважали синами бога Ра. У творі Лесі Українки «Напис в руїні» безіменний фараон промовляє:

## Сіріус

Єгиптяни уважно спостерігали за небесними світилами, зокрема зорями. Вони давно помітили, що Ніл починав розливатися саме в той час, коли над обрієм на світанку вперше з'являлася найяскравіша зоря на небі — Сіріус. А. Паннекук з цього приводу пише:

Найбільш ранні свідчення про спостереження Сіріуса датують епохою І династії (початок III тис. до н. е.).

## Примітки

1. ↑ Паннекук. — Стор. 89
2. ↑ Паннекук. — Стор. 90
3. ↑ Куртик Г. Е.

## Література

* Куртик Г. Е. Астрономия Древнего Египта
* Паннекук А. История астрономии / А. Паннекук. — М.: Наука, 1966. — 589 с.
Kingdom of Razgriz

### **Summary**

The Kingdom of Razgriz is a modern, technologically advanced nation located in Central Spera. It has three cities under it's control and it owns the Trans-Aequitum Canal. A coastal city with it's focus primarily on construction and redstone technology, the Kingdom of Razgriz is a great nation for those who wish to build glorious metropolises!

### **Cities**

The Kingdom of Razgriz contains three cities: Oured, Solitude, and Fjordhelm.

#### Oured

Oured is the capitol of Razgriz, and the most developed city in the nation. It is easily recognizable by its tall, stone slab buildings and majestic, fortified stone brick walls.

#### Solitude

Solitude is the second largest city, but is still majorly underdeveloped. Inactive members, corrupt leaders, and lack of supplies have hindered Solitude's development thus far. Many projects have been put in place to bring Solitude up to speed with it's neighbor, Oured.

#### Fjordhelm

Fjorhelm is the smallest city in the Kingdom of Razgriz, barely even registering as a city. Inherited by Razgriz after Estercrest fell, Fjordhelm is the only city in Razgriz that does not have a modern, technological style to its buildings. Instead, the style is much more gothic and medieval. It has no members, and has effectively been deemed a monument that is not to be modified.

### **History**

The Kingdom of Razgriz began when the travelers Arker\_IV, jstaggers, and awesojay sailed from the eastern mountains to the fertile plains of Aequitum. They landed on the shore and occupied an abandoned fort on the coastline. The fort was destroyed, with the farm in ruins and the guardhouse a crater. The travelers began to repair the fort, fixing the farm and erecting new buildings. On June 13, 1930, the travelers established the Kingdom of Razgriz and announced the new Triarchy between them.

After the Kingdom was announced, the Triarchy began recruiting new members to populate their growing city. Oured grew fast, and soon needed to expand its borders. They then increased their claims into the plains to the north and claimed some of the desert to the southwest. In that desert, the Kingdom of Razgriz founded their second city, Solitude, on March 1, 1936.

The Kingdom of Razgriz had now been settled firmly, and although many new problems would arise inside and outside of Razgriz, they stood firm and are now well established in the politics of Spera.

(More coming soon!)
Дзеркало Уранії

**«Дзеркало Уранії»** — набір з 32 карток сузір'їв, опублікований у Лондоні близько 1825 року. Кожна картка містить художнє відображення одного чи декількох сузір'їв, які існували на час видання набору. Всього на картках зображено 79 сузір'їв та дві частини сузір'ів: Голова Медузи Горгони (картка 6) та Гуска (картка 14). Кожен набір розфарбовувався акварелістами вручну.

Цікавою особливістю є те, що кожна зображена зірка мала невеличкий отвір, щоб надати уявлення про вигляд сузір'я, якщо тримати картку напроти світла.

## Галерея

Картка 1. Дракон та Мала Ведмедиця.Картка 2. Жирафа, Північний Олень та Охоронець Врожаю.Картка 3. Кассіопея.Картка 4. Цефей.Картка 5. Андромеда, Слава Фрідріха та Трикутники.Картка 6. Персей з головою Медузи Горгони.Картка 7. Візничий.Картка 8. Рись та Телескоп Гершеля.Картка 9. Велика Ведмедиця.Картка 10. Волопас, Гончі Пси, Волосся Вероніки та Стінний Квадрант.Картка 11. Геркулес та Північна Корона.Картка 12. Змієносець, Змія, Телець Понятовського та Щит Собеського.Картка 13. Орел, Дельфін, Антиной та Стріла.Картка 14. Лебідь, Лисиця з Гускою, Ящірка та Ліра.Картка 15. Пегас та Малий Кінь.Картка 16. Овен та Північна Муха.Картка 17. Телець.Картка 18. Близнята.Картка 19. Рак.Картка 20. Лев та Малий Лев.Картка 21. Діва.Картка 22. Терези.Картка 23. Скорпіон.Картка 24. Стрілець, Південна Корона, Мікроскоп та Телескоп.Картка 25. Козеріг.Картка 26. Водолій, Південна Риба та Повітряна Куля.Картка 27. Риби.Картка 28. Кит, Ерідан, Лютня Георга, Хімічна піч, Електрична Машина та Майстерня Скульптора.Картка 29. Оріон.Картка 30. Великий Пес, Заєць, Ноєва Голубка та Різець Скульптора.Картка 31. Єдиноріг, Малий Пес та Типографічний Верстат.Картка 32. Гідра, Сич, Ворон, Чаша, Секстант Уранії, Кішка, Вовк, Кентавр, Повітряний Насос, Корабель Арго та Морський компас.
Kovelo

Kovelo,formerly Fort Rakes and later Crater**,** is a city in northern Ascaris. It is on the border of Ascaris and Santiaguna.

In 1044, the wall within the city between it and San Caranha (the Santiagunan side of the border) was torn down, and the cities were further interconnected.

## History

It was founded in 1036 in response to the Empire of Eduardo constructing the city of San Caranha on the north side of the border. Originally Fort Rakes, it was the site of a large Ascaris Army Base with ~50 tanks and ~20 helicopters. By 1039, it had reached a population of around 12,000.

This was, however, short lived. In 1039, during the Civil War, there was a major battle in the city. The rebel forces entered through Santiaguna and fought for weeks before securing the city, which was later used as a point of invasion for Escar. By the end of the civil war, the population had been reduced to 6,000 residents.

After the civil war, during the Carting administration's de-rakification, it was renamed Crater.

The city hadn't fully recovered from the civil war until 1042. That same year, the Civil War Museum was opened. It featured a gun from the ASNS Reliable (PC-1) which fought in the battle for the city, as well as an Ascaris Army tank that fought in the battle for Fort Rakes on the Rakes side, then was captured and fought in the battle for Escar on the rebel side. It was also renamed to Kovelo that same year.
Оріоніди

**Оріоніди (ori)** — метеорний потік, який традиційно спостерігають в жовтні. В період активності з 2 жовтня по 29 жовтня, з максимумом 20 — 22 жовтня, можна побачити в середньому 20 — 25 метеорів за годину, радіант розташований між сузір'ями Оріона та Близнюків. На початку жовтня радіант знаходиться між зірками лямбда-Оріона та дзета-Тельця та рухається в сторону Близнюків. Зорепад породжений кометою Галея (1P/Halley). Ця комета дає ще одну активність — ета-Аквариди.

### Історія спостережень

Перші точні спостереження Оріонід провів А. С. Гершель (A. S. Herschel) 18 жовтня 1864 року, він зареєстрував 14 метеорів біля сузір'я Оріона. Наступного року 20 жовтня Гершель отримав підтвердження існування потоку. Після цього інтерес до потоку швидко зріс, в наступні роки 19 століття і в першій чверті 20 століття проводилися постійні спостереження.
Між британським астрономом-аматором В. Ф. Денінгом (W. F. Denning) та професіоналом зі Сполучених Штатів С. П. Олівером (C. P. Olivier) розгорілася суперечка стосовно радіанту Оріонід. Точка з якої вилітають метеори змінювалася кожного дня. Деннінг стверджував, що радіант не змінюється, в Олівера була протилежна думка. Проблема полягала в тому що радіант цього потоку був дещо розмитий, на відміну від інших щорічних потоків. Щоб вирішити суперечку декілька астрономів-аматорів та професіоналів проаналізували дані з фотографій та інших приладів, Олівер врешті-решт виявився правим.

## Джерела

http://meteorshowersonline.com/orionids.html (англ. '**)**
http://www.imo.net/calendar/2012#ori (англ. '**)**
Обновление 5

Внимание: статья переведена не полностью. И вы можете помочь с её переводом.

Пункты, помеченные \*, требуют более точного перевода.

## Что нового

* Добавлено: New playground map "Elevation" - this is the first iteration of Martin Jonsson's winner entry in the community map making contest. Modes: Power online, emergency power, fire alarm, power offline and shut down.\*
* Добавлено: First iteration of dynamic platforms for the new Elevation map\*
* Добавлено: Support for "join game" on Steam friends\*
* Добавлено: Louie Ishii's work-in-progress concept models to the Spearhead content folder\*
* Добавлено: Tap/Hold key functionality to Run, Aim, Flashlight and Laser\*
* Добавлено: Camera shakes on weapon firing\*
* Добавлено: Basic bobbing animation to the weapon\*
* Добавлено: Separate mouse sensitivity for zoom and hip\*
* Добавлено: Ability to sort servers by name, map, players or ping\*
* Добавлено: Ability to set the speaker setup (Stereo, 5.1, 7.1 etc.)\*
* Добавлено: Basic HUD concept\*

## Улучшения

* Обновлено: The Evacuation map with new "capture" areas (tower and platform area)\*
* Обновлено: Muzzle flash particle fx and lighting to be a bit less obscuring in aim and added shadow casting\*
* Обновлено: Network system with improvements in CPU usage and data throughput\*

## Исправления

* Исправлено: "network smoothing isn't saved when quitting"\*

## Замеченные неполадки

* Camera shaking becomes unstable with low FPS\*
* The team switching feature is currently unavailable\*
Практична астрономія

Практична астрономія — розділ астрометрії, присвячений способам визначення з астрономічних спостережень часу, географічних координат і азимутів напрямів; теорії, дослідженню і практиці роботи відповідних астрономічних інструментів; методам визначення координат небесних світил. Застосовують у геодезії (геодезична астрономія), судноплавстві (мореплавна астрономія) та повітроплаванні (авіаційна астрономія). Вирішення задач практичної астрономії розробляються методами сферичної астрономії і базуються на розв'язуванні паралактичного трикутника (полюс світу — зеніт місця спостереження — спостережуване світило) після вимірювання його деяких елементів. Для астрономічних спостережень використовують призмову астролябію, зеніт-телескоп, пасажний інструмент, морський і авіаційний секстанти, теодоліт, універсальний інструмент та інші; для визначення довготи використовують польовий хронометр і радіоприймач для прийому сигналів часу. Певне число задач практичної астрономії розв'язується шляхом спостереження штучних небесних тіл.
K2-39b

K2-39b – так звана «неможлива планета».

За допомогою космічного телескопа «Кеплер», а також наземних астрономічних приладів в Чилі і на Канарських островах, була виявлена планета K2-39b, орбітальні параметри якої в чималому ступені здивували вчених.

Як вдалося з’ясувати, планета K2-39b має приблизно в 8 разів більший діаметр, ніж Земля, а також в 50 разів масивніша. Але здивувало фахівців зовсім не це, а той факт, що рік на цьому космічному тілі триває всього 4,5 земних діб.

Астрономічним роком називають період одного обороту планети по орбіті навколо своєї зірки. У випадку з Землею, що обертається навколо Сонця, цей період становить 365 днів. Таким чином, можна говорити, що K2-39b знаходиться в неймовірній близькості до своєї зірки, що дійсно здивувало вчених.

Вся справа в тому, що приливні сили зірки повинні були просто зруйнувати планету на такій близькій відстані. Подібні тіла зустрічаються вкрай рідко і дуже обмежені в терміні свого життя. По всій видимості. K2-39b мігрувала настільки близько до зірки, так як утворитися на цій орбіті вона просто не змогла б. Фахівці вважають, що приблизно через 150 мільйонів років гравітаційний вплив зірки зруйнує цю гігантську планету.

Нагадаємо, що «ненажерлива» зірка може дати ключі до розуміння процесів формування планет.

## Також дивіться

* Надземля
* Зона життя
* Гарячий Нептун
* Планета-океан

## Джерела інформації

* Первинне джерело - By Cheyenne Macdonald For Dailymail.com
* Автор публікації українською - Клавдія Мельничук на Daleki-zori.com.ua

 Екзопланети
Forgotten Land of Eldarnia Wikia

## Welcome to the Forgotten Land of Eldarnia

The Forgotten land of Eldarnia is a  home brew Dungeon World campaign. In which you the Player will traverse the world of Aurora; to help the weak, gain personal glory, stop a great evil or even become that great evil. No telling what the dice of fate has in store for you, so gather your courage, pack a lunch and get ready to forge a story all your own.

For it is here your adventure begins, are you ready?

## Starting Pages

Rules

The World

History

Pathfinders

## Latest activity

Photos and videos are a great way to add visuals to your wiki. Find videos about your topic by exploring Wikia's Video Library.