Deviace

*Člověk, který přepadává samoobsluhu, a pacifista na protestu se mohou zdát jako protiklady.  Ale ve skutečnosti mají něco společného.  Stejně jako americký vegan připravující si doma jídlo, zločinec v bílých límečcích páchající daňové podvody a uprchlý otrok.  Všichni jsou sociální devianti.  Dosud jsme strávili hodně času povídáním o tom, jak do sebe společnost zapadá a jak funguje.  Ale nemůžeme se tím smysluplně zabývat, aniž bychom mluvili také o lidech, kteří do ní nezapadají.  Musíme mluvit o tom, kdo je normální a kdo je deviant... a jak se k tomu dostal.*

Možná si myslíte, že nazývat pacifisty, vegany a uprchlé otroky devianty je... neslušné, ale v sociologii není deviace urážkou.  Deviance prostě znamená, že je nenormativní. Jiné.  Takže i když sem patří některé věci, které bychom mohli považovat za špatné nebo škodlivé, jako například zločin, patří sem i věci, které bychom mohli považovat za vymykající se hlavnímu proudu.  Pokud je tedy pojídání hamburgerů tradiční "celoamerickou" kulturní aktivitou, pak být veganem v Americe je deviace.  Je tu však něco důležitého, čeho je třeba si všimnout.  Neřekl jsem, že být veganem ve společnosti, kde většina lidí jí maso, je deviantní, protože deviace není jen otázkou čísel.  Deviance je cokoli, co se odchyluje od toho, co lidé obecně považují za normální.  Například zrzavé vlasy jsou statisticky neobvyklé, ale nejsou považovány za deviaci.  Obarvit si vlasy na jasně fialovo - to je deviace a může vám to vynést divné pohledy některých lidí.  A podivné pohledy cizích lidí jsou formou sociální kontroly, snahou společnosti regulovat myšlení a chování lidí tak, aby omezila nebo potrestala odchylky.  Podivné pohledy jsou konkrétně takzvané negativní sankce, negativní společenské reakce na deviaci.

Opakem jsou přirozeně pozitivní sankce - afirmativní reakce, které jsou obvykle reakcí na konformitu.  Jakmile se začnete dívat, začnete vidět formy sociální kontroly, pozitivní i negativní, všude: kamarád, který si dělá legraci z vaší chuti na jídlo, nebo učitel, který vám blahopřeje k dobré práci.  Nebo někdo hlasitě komentuje vaše jasně fialové vlasy.  Všechny sankce.  To všechno jsou příklady neformálních norem nebo toho, čemu sociologové říkají lidové zvyky.  Za porušení folkwaye vás nezavřou, ale jejich porušení obvykle vede k negativním sankcím.  Ne všechna porušení norem jsou však neformálně sankcionována.  K formálnímu sankcionování deviací dochází, když jsou normy kodifikovány v zákoně, a jejich porušení má téměř vždy za následek negativní sankce ze strany systému trestní justice - policie, soudů a vězeňského systému.  Proč tedy vzhledem k síle formálních sankcí někdo dělá deviantní věci?  To je velká otázka.  Než se dostaneme k sociologickému pohledu, musíme se zmínit o některých biologických a psychologických pohledech na deviaci, které byly v minulosti vlivné.  Pozor, spoiler: Z historického hlediska nám tato vysvětlení nepomohla dostatečně pochopit nenormativní chování.  Například nejstarší pokusy o vědecké vysvětlení deviace, a zejména kriminality, jsou biologicky esencialistická vysvětlení.  Vycházely z myšlenky, že něco v základní biologii člověka jej činí deviantním.

Italský lékař Cesare Lombroso v roce 1876 vyslovil teorii, že zločinci jsou v podstatě podlidé, kteří se vrátili k primitivnější verzi lidstva.  Šel tak daleko, že navrhoval, aby byli devianti vyčleněni na základě fyzických znaků, jako je nízké čelo, zavalitá postava a výrazné čelisti a lícní kosti, které podle něj připomínají naše příbuzné primáty.  Jiný vědec, americký psycholog William Sheldon, rovněž zjistil souvislost mezi celkovým typem postavy a kriminalitou.  Ve 40. a 50. letech 20. století zkoumal typy postavy a chování a dospěl k závěru, že muži, kteří jsou svalnatější a atletičtější, mají větší pravděpodobnost kriminální deviace.  Dnes víme, že představa, že tělesné rysy nějak korespondují s kriminalitou, prostě ne... je mylná.  Pozdější práce Eleanor a Sheldona Glueckových však zřejmě potvrdily základní zjištění Williama Sheldona o svalnatosti mužů a kriminální agresivitě.  Odmítli však své výsledky připsat biologickému vysvětlení.  Namítali, že prostou korelaci mezi tělesným typem a kriminalitou nelze považovat za kauzální důkaz.  Místo toho tvrdili, že jde o příklad sebenaplňujícího se proroctví:  Lidé očekávají, že fyzicky silní chlapci budou šikanovat, a proto u nich podporují agresivní chování.

Velcí chlapci, jejichž šikanózní chování je pozitivně sankcionováno, jsou povzbuzováni k tomu, aby byli agresivní i nadále, a někteří z nich nakonec vyrostou a zapojí se do agresivního kriminálního chování.  Naproti tomu psychologické přístupy kladou téměř veškerou vysvětlující sílu do prostředí člověka.  I když některé prvky osobnosti mohou být dědičné, psychologové obecně považují osobnost za záležitost socializace.  Proto považují deviaci za záležitost nesprávné nebo neúspěšné socializace.  Klasickým příkladem tohoto proudu psychologického vysvětlení je práce Waltera Recklesse a Simona Dinitze z roku 1967.  Studovali chlapce, kteří žili v městské čtvrti známé vysokou mírou delikvence.  Na základě hodnocení učitelů chlapců rozdělili mladé lidi na "dobré" a "špatné" a poté s nimi vedli rozhovory, aby sestavili jejich psychologické profily.  Zjistili, že takzvaní "hodní chlapci" měli silné svědomí, dobře se vyrovnávali s frustrací a ztotožňovali se s konvenčními kulturními normami.  Naproti tomu "zlí chlapci" byli ve všech ohledech pravým opakem.  Při sledování chlapců v průběhu času Reckless a Dinitz zjistili, že "hodní chlapci" měli méně střetů s policií.  Přičítali to schopnosti chlapců ovládat deviantní impulzy.

Tato myšlenka, že deviace je v podstatě otázkou kontroly impulzů, se nazývá teorie zadržování, neboli osobnost, která zadržuje deviantní jednání.  A teorie zadržování získala podporu v nedávném výzkumu, včetně studie z roku 2011 na 500 mužských bratrských dvojčatech, která hodnotila jejich sebeovládání, odolnost a schopnost odložit uspokojení.  Výzkumníci zjistili, že bratr, který v těchto ukazatelích v dětství dosáhl nižšího skóre, měl v dospělosti vyšší pravděpodobnost kriminální deviace.  Nyní jsme sice viděli, že biologický i psychologický přístup mají zjevně svou hodnotu, ale každý z nich je také zásadně omezený.  Například oba druhy vysvětlení spojují kriminální deviaci s individuálními faktory - ať už tělesnými, nebo duševními - a opomíjejí další důležité faktory, jako je vliv vrstevníků nebo to, jakým příležitostem k deviaci mohou být různí lidé vystaveni.  Navíc biologická a psychologická vysvětlení chápou deviaci pouze jako záležitost abnormality.

Oba přístupy vycházejí z hledání tělesných nebo duševních nesrovnalostí, zatímco novější výzkumy naznačují, že většina lidí, kteří dělají deviantní věci, je biologicky i psychicky normální - nebo, abychom použili lepší slovo, řekněme: typická.  A konečně, ani biologie, ani psychologie nedokážou odpovědět na otázku, proč jsou deviantní věci vůbec považovány za deviantní.  I kdybyste mohli stoprocentně dokázat, že určitá abnormalita způsobuje, že se lidé chovají násilně, ne každé násilí je považováno za formu deviace.  Přemýšlejte o boxu.  A zde se můžeme obrátit k sociologickému přístupu, který vidí deviaci a kriminalitu jako důsledek toho, jak je společnost strukturovaná.  A zde je tento přístup založen na třech hlavních myšlenkách.

První je myšlenka, že deviace se liší v závislosti na kulturních normách.  Jinými slovy, nic není ze své podstaty deviantní: Kulturní normy se liší v závislosti na kultuře, čase a místě, takže to, co je nyní deviantní, mohlo být kdysi zcela normální.  Zřejmým příkladem je otroctví.  Nejenže v Americe 19. století bylo otroctví založené na rasové příslušnosti normální, ale jeho odmítání bylo považováno za deviaci.  Dokonce tak deviantní, že lékař Samuel Cartwright napsal o poruše, kterou nazval drapetomanie, aby vysvětlil údajnou duševní poruchu, kvůli níž otroci utíkali ze zajetí.

Druhým významným principem, z něhož sociologové vycházejí, je myšlenka, že lidé jsou deviantní, protože jsou za devianty označováni.  Mám tím na mysli, že je to reakce společnosti, která nás nebo naše jednání definuje jako deviantní.  Stejné jednání může být deviantní, nebo ne, v závislosti na kontextu:  Spaní ve stanu na veřejném místě může být nezákonné, nebo to může být zábavná víkendová aktivita, podle toho, kde ji děláte.  A jak tvrdí Glueckovi, označování lidí se může stát sebenaplňujícím se proroctvím:

Když se k vám společnost chová jako k deviantovi, je velmi snadné se jím stát.  Deviance dokonce ani nutně nevyžaduje činy.  Už jen to, že jste členem nějaké skupiny, vás může v očích společnosti zařadit mezi devianty.  Bohatí mohou pohlížet na chudé s opovržením kvůli jejich domnělým morálním selháním, nebo se můžeme opět vrátit k rasismu a otrokářství, které si Afroameričany představovalo jako devianty od přírody.  A posledním významným sociologickým principem pro pochopení deviace je myšlenka, že definování sociálních norem zahrnuje sociální moc.  Zákon je mnoho věcí, ale Karel Marx tvrdil, že jednou z jeho rolí je, že slouží mocenské elitě jako prostředek k ochraně vlastních zájmů.

To je zřejmé v případě něčeho takového, jako jsou zákony o uprchlých otrocích, které uplatňovaly formální negativní sankce za odchylky od norem otroctví.  Ale můžeme to vidět i na takových věcech, jako je rozdíl mezi předvolebním shromážděním a spontánním protestem.  Obojí je veřejný politický projev a obojí může blokovat dopravu, ale vyvolává výrazně odlišné reakce policie.  To jsou tedy tři základní myšlenky sociologického pohledu na deviaci.  Chci však zdůraznit, že jsou pouze začátkem vymezení perspektivy.  Sociologie zjevně chápe deviaci jinak než biologie a psychologie, ale pokud se chcete opravdu ponořit do podrobnějších sociologických vysvětlení, budete si muset počkat do příštího týdne, kdy se budeme zabývat hlavními teoretickými vysvětleními zločinu a deviace.

Dnes jsme se seznámili se sociální deviací.  Probrali jsme biologické a psychologické přístupy k vysvětlení deviace, co mohou přinést a jaká jsou jejich vnitřní omezení.  Na závěr jsme se pak obrátili k sociologickému pohledu a hovořili o sociálních základech deviace.