Čas poznání

Ve druhé kapitole knihy **Na hraně temnoty** se **Zakhar** v **mistrově pracovně** setká s **Démonem krve**, který mu věnuje **transmutační kouzlo**.

**Následující řádky vyzrazují podrobný děj kapitoly**:

Zakhar zjišťuje, že již není v místnosti sám. První, co uvidí, je velký, rohatý a veskrze démonický stín. Ten ho k sobě začne volat a vábit, načež mu způsobí psychickou i fyzickou bolest a ukáže mu, čím doopravdy je – zhmotněné emoce v té nejděsivější a nejstrašlivější podobě. Zakhar na chvíli propadne šílenství, přičemž si začne drásat nehty obličej.

V dalším okamžiku je jeho mysl odtržena od těla. Nedokáže se pohnout a vidí černé plameny, jež se přes něj přelijí. Tehdy se uvnitř mladíka zrodí „něco podobného démonovi z pekla“ tj. **Zakharův stín**. v tentýž moment mu v mysli vyvstane magická formule *Noli me tangere* (Nedotýkej se mě), již se nikdy neučil, přestože má pocit, jako by ji znal od nepaměti.

SPOILER: Stín odkazuje na stejnojmenný osobnostní aspekt v analytické psychologii. Zjednodušeně řečeno se jedná o archetyp, který se skládá z potlačovaných a nevědomých pudů, a to nejen negativních. „Každý člověk si nese nějaký stín,“ napsal C. G. Jung, „a čím méně je ztělesněn ve vědomém životě jedince, tím je černější a hustší“.

Zakhar magickou formuli použije a okolo něj se zhmotní ochranná bariéra, která zažehná nebezpečí. Mladík se ocitá zpátky ve své tělesné schránce, leč příšerně ho bolí hlava a není zcela při smyslech. Démonovi kouzlo nijak neublížilo a má o vzdorujícího Zakhara ještě větší zájem – rád by si ho přidal do své soukromé sbírky. Jistý si svou převahou, poručí **moggulskému míšenci**, ať jde k němu.

Zakharovy nohy se dají samy do pohybu. Od středu magického kruhu k jeho okraji jsou to necelé čtyři kroky. Mladý čaroděj posune proti své vůli špičku boty přes okraj kruhu a pocítí na sobě fyzický dotek démona – nespočet rukou různých druhů a velikostí. Zakhar začne vyšilovat a ucukne.

SPOILER: Číslo čtyři je v chápání východních kultur (Čína a Japonsko) považováno za nešťastné, podobně jako v západní kultuře číslo třináct. Čtyřka má totiž ve zmíněných jazycích stejnou výslovnost jako slovo smrt.

*Raději bych umřel*, říká si Zakhar v duchu při pomyšlení, že by měl zakusit další osahávání. Rozezlený k nepříčetnosti poručí démonovi, ať mu řekne, co je zač. z nosu mu valí krev a v duchu se loučí se životem. Příšera, která se skvěle baví, se mu představí jako **Omo’ro**. Zakhar si uvědomí, že se jedná o jméno Démona krve a začne přemítat, za jakým účelem ho chtěl mistr konkrétně obětovat

Démon využije Zakharovi rozpolcenosti a navrhne, že si spolu popovídají o mladíkově minulosti, tj. laskavém otci představeném **Horinovovi** a chlapci ze sirotčince. Zakharova mentální nestabilita se začíná prohlubovat a blíží se k psychickému zhroucení. Při zmínce o *chlapci* probleskne Zakharovi hlavou jméno **Seryozha**. Omo’ro mu nadšeně připomene, že Seryozhu zabil, stejně jako to před chvíli udělal se svým mistrem. Zakhar zaprotestuje, ač k vraždě se dozná, nicméně trvá na tom, že v případě **Azarova** šlo o jen nešťastnou náhodu, zatímco v případě sirotka o předem plánovaný čin.

SPOILER: Zakhar v **sirotčinci Pramene** zavraždil postupně dva chlapce. Nejprve **Seryozhu**, který ho dlouhá léta šikanoval. Toho utopil v latríně, přičemž si čin předem naplánoval. Celá událost je podrobně popsána v kapitole **VI. Čas vzpomínek** této knihy. a později ještě otrávil nejmenovaného chlapce, jehož si otec Horin oblíbil poté, co o dospívajícího Zakhara ztratil zájem. Tato vražda byla neúmyslná, neb Zakhar měl původně v plánu spáchat společnou sebevraždu, tj. chtěl otrávit sebe a otce Horina čajem, do kterého přidal plod jedovaté rostliny – **ďáblovu třešeň**. Toto je čtenáři vyjeveno v poslední kapitole této knihy **VII. Čas loučení**.

Mladý čaroděj nemůže svému mistrovi přijít na jméno. Přestože měl s Azarovem zcela jiný vztah než s otcem představeným, prožívá v oné chvíli tytéž pocity, jako když ho Horin odvrhl. Cítí se zrazen, zneužit a opuštěn. Tváře obou mužů splývají v jeho mysli v jednu – oba ho zradili, neb je *omrzel*. Ve snaze pochopit mistrovy pohnutky se Zakhar otáže démona, za jakým účelem ho chtěl Azarov obětovat.

SPOILER: Ke „splynutí“ postav otce Horina a mistra Azarova dochází také „hmotně“ a to ve druhém díle **Cesta do neznáma** v kapitole (DOPLNIT), když Zakhar navštíví **Chrám Knihy Života**.

Démon začne mladíkovi dělat návrhy – pokud se stane jeho vyslancem na zemi, tj. bude šířit jeho slávu a přinášet mu krvavé oběti, obdaruje ho nezměrnou mocí a znalostí zakázané **krvavé magie**. Zakhar bez váhání odmítne, protože už čistě z principu nechce mít nic společného s čímkoli, po čem prahl jeho mistr, který se na něm dopustil *křivdy*.

Omo’ro se mu za jeho smýšlení vysměje, načež se začne holedbat, že na světě neexistuje větší moci, než je právě ta jeho, tudíž by ji mladý čaroděj dychtící po pomstě měl logicky chtít a přijmout. Zakhar ho pomstychtivě zpraží tím, že větší moc existuje. Podrážděný démon ho nařkne lži. „Nikdy v životě jsem nikomu *svobodně* nezalhal,“ pomyslí si Zakhar a pak před démonem zmíní **Necronomicon** – Knihu všech knih.

SPOILER: Odkaz na grimoár, jenž figuruje v povídkách amerického spisovatele H. P. Lovecrafta. Ten, přestože je dnes považován za jednoho z nejvlivnějších autorů 20. století a průkopníka moderního hororu, nebyl ve své době nijak zvlášť oblíbený. Lovecraft zemřel v chudobě a neutuchajících bolestech na rakovinu tenkého střeva ve věku 46 let.

Démon krve nazve prastarý artefakt *brakem* a varuje Zakhara, že hledat ho, je cestou do temnot. „Celý život žiju na hraně temnoty,“ odpoví klidně Zakhar. Omo’ro se mu opět vysměje a prorokuje mu, že jednou bude svého rozhodnutí litovat. Pak mladíka ujistí, že ho nezabije, protože sledovat jeho utrpení a bolestivou cestu za nesplnitelným snem, bude daleko zábavnější podívaná. Na rozloučenou mu poté chce věnovat malý dárek.

Zakhar je na pokraji sil a nedokáže již vzdorovat. Neochotně a přitom rezignovaně nastaví na démonův pokyn dlaně. Omo’ro začne tančit po místnosti a všude teče a prší krev. Zakharovi se na dlaních objeví magické kruhy. Kouzlo má vpálené do kůže, což samozřejmě velmi bolí. Démon si z něj utahuje, že si nebudeme moct chvíli utřít zadek. Potom mu vysvětlí, že se jedná o **transmutační kouzlo**, které ho může přeměnit téměř v cokoli – oblak páry, zrnka písku, kouř apod.

Pro aktivaci kouzla je však zapotřebí potřísnit symboly vlastní krví a následně přitisknout dlaně k sobě. Přičemž každé použití bude Zakhara stát třetinu z celkového množství jeho krve. Omo’ro ho ještě neopomene varovat, ať se darovaná *stigmata* nesnaží jakkoli odstranit, protože i nechtěnou ztrátu ruky by považoval za hlubokou urážku. Poté démon odejde a spolu s ním se vytratí temnota z pracovny. v místnosti zůstává osamocený Zakhar s označenýma rukama a mrtvola Azarova.

Pro jejich zobrazení klikněte na rozbalit/expand.