Malenovická nákaza

***TLDR:*** *Družina mladých dobrodruhů se na cestě náhodou dává dohromady a v obci Malenovice pak řeší vzteklině podobnou nákazu. Ta mění postižené v bezduché agresory. Družina proto řeší i léčbu královského rytíře Sira Luthera, který ve střetu s nimi utrpěl vážná zranění. Přesto nachází mladá novicka Řádu špitálníků Lirael spolu s rytířovým mladým panošem Svatoplukem dostatek času i na průzkum okolí, a společně tak vyráží za dobrodružstvím... PARTY DOWN...*

***Pozn.:** Toto Tomem průvodcované dobrodružství mělo být první kapitolou nového tažení, jehož prology byly Poslední chvíle, Královský slib a Nový život. Družina se však bohužel v jeho průběhu rozpadla a od tažení tak bylo upuštěno. Zda nadobro ukáže čas...*

## Cíle:

* Dopravit Sira Luthera k felčarovi do Malenovic, pomoci s jeho léčbou a počkat, jak dopadne.
* Najít Lajkovi pana Cibulku (volitelný). *✓*
* Ve Spící jeskyni zabít stínonožku a přinést její vajíčka poustevníkovi Rosťovi (volitelný). *✓*
* Prozkoumat ruiny staré tvrze na východě (volitelný).
* Prozkoumat tábor horalů ve staré cihelně na západě (volitelný).

## Zápis:

### Sezení prvé (07.10.2021)

***TLDR:*** *Několik pocestných se po nečase předešlého dne náhodně schází v tábořišti na břehu řeky Třpytiboru, nedaleko obce Malenovice na pomezí tří velimarských knížectví. Společně stráví příjemný večer a ulehnou ku spánku. Dvou z nich, cestovatelů Marka a Agáty, se však v noci zmocní vzteklině podobná nemoc, před kterou po řece prchali na sever, překvapí na hlídce Sira Luthera a vážně ho zraní. Zbylí dva pocestní, Lutherův panoš Svatopluk a potulná novicka Řádu špitálníků Lirael, skáčou z postelí a oba agresory nakonec poráží. Zatímco Lirael na Lutherově koni spěšně odváží starého rytíře k felčarovi do Malenovic, Svatopluk svazuje přemožené nemocné a pomalu jí tam s nimi následuje.*

Mladý panoš Svatopluk doprovází svého mentora, zkušeného rytíře koruny Sira Luthera, na sever podél řeky Třpytiboru směrem k obci Malenovice. Ta leží na pomezí Knížectví dolnomarského, hornomarského i belegostského a má tak pověst místa, odkud se dá dostat kamkoliv. Několik mil před vesnicí naráží na tábořiště dalších pocestných, mile vyhlížejících mladých cestovatelů, kteří se představí jako Marek Povidlo a Agáta Pšenková. A u jejich ohně už se ohřívá i Lirael, potulná novicka Řádu špitálníků.

Luther se Svatoplukem jsou stále promočeni z podzimního deště, který je dříve toho dne zastihl na cestě a rádi tak pozvání k ohni veselé společnosti přijmou. Rozkládají promočené svršky kolem ohně a povídají si. Marek vypráví, jak se v jejich rodném městečku rozmohla jakási nákaza a jak proto jejich pán zakázal lidem cestovat z města. Marek s Agátou naštěstí včas skočili do veslice a po nestřežené řece prchli na sever. Teď prý míří do Malenovic a pak se uvidí. To Lirael se prý sama před časem vydala na cesty, aby dle kodexu svého řádu pomáhala potřebným kdekoliv, kde na na ně narazí. Svatopluk pak prozradil, že se se svým aktuálně zamlklým a nepřístupně se tvářícím mentorem toulají krajem, aby v duchu rytířských ctností bránili bezbranné a potírali bezpráví. Nakonec každý přiloží ruku k dílu, ženy zůstávají v okolí tábořiště kvůli hlídání ohně, sběru dříví, bylin a lesních plodů, zatímco muži vyrážejí na lov. Nakonec se vrací s vyvrženým srncem, připraví ho na rožeň a zábava může začít.

Agáta zpívá, Marek ji doprovází na píšťalku a zbytek se po různu přidává nebo se baví navzájem. Marek dokonce nabízí lekci veslování, Svatopluk během jeho výkladu netrpělivě skočí do lodi a padá do vody. Většina jeho svršků se tou dobou stejně už sušila u ohně, a tak je z toho jen veselá příhoda pro obveselení osazenstva. Při hovoru s Lirael si pak vzpomene na ránu, kterou má od trní na rameni a ta ji umně ošetří. Nakonec si rozdělí hlídky a odeberou se na kutě. Během té Svatoplukovi se nic neděje a tak ho po pár hodinách vystřídá jeho mentor.

Řinčení oceli je budíčkem, který nikdo nečekal. A už vůbec nečekali, že ve světle skomírajících plamenů uvidí ve zkrvavené tunice oděného starého rytíře, jak odráží dorážející Agátu s Markem! Svatopluk hbitě tasí svůj meč a štít a vrhá se rytíři na pomoc. Agresory nejdřív odhazuje štítem od svého mentora a snaží se s nimi domluvit. Je to marné, jsou úplně mimo, chovají se, jak smyslů zbavené líté šelmy a nabroušené čepele se jim lesknou v rukou. Svatopluk se vyhýbá ráně Markova tesáku a sám mu na plocho jednu uštědřuje. Bez valeného efektu, jako by snad Marek ani necítil bolest. Štítem pak Svatopluk zastavuje dotírající Agátu a mečem jí zbavuje nože. Vyděšená Lirael ve střehu vše pozoruje a snaží se rozklíčovat, co se děje. Vypadá to jako jakási vzteklina, ale snad by se s nimi pořád dalo mluvit. Svatopluk odráží útoky obou agresorů a nakonec plochou ranou do hlavy zbavuje Marka vědomí. Agáta se však na něj zezadu vrhá a ošklivě ho pokouše na krku. Svatopluk ji pak povalí na zem a když se posbírá, stojí už před ní Lirael a citlivým domlouváním ji nakonec uklidní. Šílená Agáta sice nemluví, ale sedá si na zem a nezdá se, že by chtěla dál bojovat.

Zatímco z nich Svatopluk s mečem v ruce nespouští oči, Lirael ošetřuje vážně raněného Luthera, který kvůli ztrátě krve ztratil vědomí. Lirael krvácení zastavuje a obvazuje Lutherovy rány. Víc zde prý ale nezmůže, Lutherovi jde o život a musí se urychleně dostat k felčarovi. Svatopluk nahlas rozmýšlí, že přestože bude nejspíš lepší jezdec, než Lirael, nemůže ji nechat samotnou s Markem a Agátou. Nakládá proto Luthera na koně a navrhuje, aby ho do Malenovic zavezla Lirael. Ta souhlasí, požehná Svatoplukovi, ten jí pomáhá na koně a plácnutím jej posílá vpřed. Pak pevně svazuje Agátu s Markem a když se ten probere, pomalu, obezřetně a s mečem v ruce zahájí jejich eskort do Malenovic.

Lirael tam vzburcuje vesnici a místní farář se na faře ujímá léčení raněného. Lirael mu při tom asistuje a popisuje vše, co se stalo. Farář též vysílá několik silných chlapů na jih, Svatoplukovi na pomoc. Ten s jejich pomocí za úsvitu dovleče svázané agresory do vsi, přiváže je k stání na koně, nechá z bezpečné vzdálenosti hlídat a naléhavě vyráží za Lutherem a Lirael. Farář je s ošetřováním hotov a praví, že v příštích dnech se ukáže, zda bude rytíř žít, či nikoliv. Jeho osud je teď prý v rukou Stvořitele. Lirael následuje faráře k vězňům, ten je zběžně prozkoumá a pak nechá uzamknout do stáje. Když se Lirael vrací k raněnému, překvapí ji Svatopluk klečící v modlitbách po jeho boku. Lirael se k němu přidává. Pak si všimne jeho zkrvaveného pokousaného krku a snaží se ho ošetřit. Je však vyčerpaná, od zranění uběhlo několik hodin a úspěchem si tak není vůbec jistá.

### Sezení druhé (17.10.2021)

***TLDR:*** *Malenovický farář se pouští do léčby rytíře i nakažených agresorů. Svatopluka s Lirael přitom vysílá k místnímu poustevníkovi pro masti ke sražení horečky. Cestou se střetávají i s plačícím chlapcem, který hledá svého přítele jménem pan Cibulka. Dvojice ho posílá s mastmi k faráři a sama se vydává ztracence hledat. S pomocí místního bači ho nacházejí a zjišťují, že je to místní potulný pes. Stejně jako psa i Lirael v mokřině uštkne jedovatý had a tak s ní pospíchají k poustevníkovi, který jim oběma podá protijed. V hostinci se pak pobaví s místními a Svatopluk vyzývá přidrzlého floutka z nejzámožnější z malenovických rodin na souboj. Ten souhlasí a duel je naplánován na zítřejší poledne. Dvojice se dál vydává k místnímu rychtáři s tím, aby o událostech ohledně nákazy spravil místního zemana. Faráři pak totéž poradili s jeho představeným z církve, když v tom se nakažení začali zuřivě probíjet ze stáje ven. Všechny dveře i okna byly zpevněny prkny a hřeby a dvojice naléhala na faráře, aby nechal nemocné pro jistotu prohlédnout i poustevníkem Rosťou.*

Malenovický farář Ignác pečující o zraněného královského rytíře Sira Luthera vysílá jeho panoše Svatopluka spolu se špitálnickou novickou Lirael za město k místnímu poustevníkovi jménem Rosťa. Svatopluk Lirael zdvořile podrží dveře z kaple jen aby ji po vykročení na náves srazil nepozorný plačící utíkající chlapec jménem Lajko. Svatopluk oběma pomáhá na nohy a od chlapce se dozvídají, že hledá svého přítele pana Cibulku. Ten prý za městem běžně pásá kozy. Teď ale není nikde k nalezení a Lajko se bojí, že se mu něco stalo. Dvojice Lajkovi přislíbí pomoc poté, co opatří masti. Chlapec je proto rychle vede k chatrči poustevníka Rosťi.

Tam brzy zjistí, že poustevník zřejmě nemá všech pět pohromadě. Sedí na hliněné zemi poustevny a nadšením z neočekávané návštěvy zrovna nekypí. Svatoplukův široký úsměv, vlídná mluva i Liraelina pohledná tvář jej však brzy obrací na jejich stranu, takže je ochoten jako platbu za masti přijmout místo něčeho užitečného, jako je třeba jídlo, i Svatoplukovi peníze. Pokud tedy uhádnou jeho hádanku: "*Tomáš má dva bratry, tři přátelé a čtyři kamarádky. Co bude mít Tomáš k večeři?*" Dvojice na sebe zmateně pohlédla a Lirael začala hořekovat, že je to přeci nesmysl. Svatopluk se jen usmál a pravil, že vzhledem k tomu, že má Tomáš tolik přátel, určitě se s nimi o své jídlo spravedlivě rozdělí, takže k večeři bude mít tak akorát hlad. To se Rosťovi líbilo, přijal stříbrnou minci, natáhl se do nedaleké police a vydal masti. Když se při odchodu otočili, viděli do široka se smějícího Rosťu, jak jim ve dveřích mává na rozloučenou. Neměl kalhoty a dvojici došlo, že je pod tunikou zřejmě neměl celou dobu, co s nimi mluvil.

Nedaleko za poustevnou dvojice od Lajka vyzvěděla, kde Cibulka pásal kozy a vyslala ho s Liraeliným požehnáním, aby s mastmi upaloval za farářem. Pak se vypravili do kopců. Tam brzy narazili na osamocené kozí stádo a Svatopluk na základě svých zkušeností ohledně koní usoudil, že nejsou nijak vyděšené, ani neklidné. Poklidně se pásly, jakoby se nic nestalo. Zamířili proto k přístřešku v naději, že tam najdou nějaká vodítka. Našli tam podřimujícího pasáčka se slamákem staženým hluboko do čela. Lirael si z něj chtěla vystřelit a tak mu zezadu klobouk z hlavy strhla. Rozespalý pasáček s nadávkami vyskočil. Svatopluk se mu představil a ptal se, jestli je pan Cibulka. Když se smíchem řekl, že není, pověděl jim, že Cibulka s ním hlídává stáda, ale že neví, kam se poděl. Bude asi někde dole u vody v mokřině a prý je tam zavede.

Vyrazili tedy za bačou a brzy vstoupili do rákosím zarostlé mokřiny mezi kopci. Brzy tam narazili na ležícího psa a prvnímu Svatoplukovi se zdálo, že jak rozhrnul rákosí, něco od psa skočilo do rákosu a zmizelo. Jestli to byl člověk nebo zvíře, to nedokázal říct. Ležící pes nicméně ztěžka oddechoval a pasáček prozradil, že to je pan Cibulka. Svatopluk trochu zanadával, že Lajkovi spočítá, že je tu nechá honit se za psem, když jeho pán leží na smrtelném loži, ale Lirael ho uklidnila a společně Cibulku prohlédli. Když mu sáhli na nohu, začal vrčet. Než však zjistili víc, vyrazil z jezírka za jejich zády dobré dva sáhy dlouhý had a uštkl Lirael do boku. Svatoplukův meč zasvištěl vzduchem, hadova hlava prolétla vzduchem a jeho dlouhé tělo se v smrtelných křečích zběsile svíjelo na zemi. Lirael si ránu zběžně ošetřila, ale brzy se jí začala motat hlava. Nebylo těžké uhodnout, že pan Cibulka byl uštknut také, a tak Svatopluk začal jednat. Přikázal pasákovi, aby při chůzi podpíral Lirael, sám vzal do náručí psa a vyrazil k poustevně.

Tam vpadl jako velká voda, položil psa na zem, zpoza opasku vytáhl dlouhé hadí tělo s hlavou a vše vylíčil Rosťovi. Ten z hlavy vymačkal zbytky jedu a namíchal protijed. Nejdřív ošetřil Cibulku, který na tom byl o poznání hůře a až potom se se smradlavou mastí obrátil k Lirael. Ta se malátně bránila s tím, že její kodex zakazuje, aby jí bez šatů viděl muž a že si prý mast nanese sama. Rosťa jí odbil s tím, že je to blbost a že jí to namaže. Zastavil ho až Svatopluk, který na něj pronikavým hlasem zaburácel, že si to dáma nepřeje a že není čas se o tom dohadovat. Polekaný Rosťa jí mast vydal, oba se se Svatoplukem otočili, Lirael si vykasala šaty a ránu na boku si sama mastí potřela. Svatopluk se pak Rosťovi omluvil. Je prý hladový, po událostech předešlé noci unavený a jeho teď na malenovické faře bojuje o život, takže má nervy na pochodu. Rosťa si z toho nic nedělal a pozval je na bylinkový čaj, který mu prý uleví.

Když se Lirael trochu ulevilo a dvojice dopila čaj, vyrazili zpátky do Malenovic. Svatopluk cestou Lirael pověděl, že mu farář nabídl pokoj na faře a že jej přenechá Lirael, aby měla soukromí, a sám se ubytuje v hostinci. Lirael byla za jeho ohleduplnost vděčná. Stavili se proto v hostinci, Svatopluk si tam u hostinského Martina zajistil pokoj a něco tam s místními popili a pojedli. Svatopluk si u místního lovce Evžena objednal výrobu koženého vrhacího praku a zjistili mnohé zkazky o tom, co se v okolí děje. Nedaleko odsud je jakási spící jeskyně, ze které se prý ozývá chrápání a kdokoliv ta vstoupil, toho už nikdy nikdo neviděl. Několik mil na východ zas prý byla stará cihelna, v jejichž ruinách se prý po Falešné apokalypse ukryli horalové, co prchali z prohrané bitvy o Marigrad. Nejspíš se tam prý živí sběrem a lovem a místní nijak neohrožují, takže si jich nevšímají. A den cesty na západ prý leží ruiny tvrze, o nichž místní vypráví, že tam straší. Netřeba říkat, že tyto zkazky spolu s pivem a vínem notně rozdmýchali představivost hrdinů.

Když dvojice odcházela z hostince, srazili se s dobře oblečeným a upraveným přidrzlým floutkem. Hned jim bylo jasné, že je členem rodiny Kalábků, zámožné malenovické rodiny, na kterou od místních slyšeli nejednu nadávku. Ten jim začal nadávat, že jsou lůza a ať se mu klidí z cesty. To bylo něco na Svatopluka. Strčil do Kalábka div nepadl k zemi a když se ten s prskáním rozkřičel, že asi neví, s kým mluví, vstoupila do toho Lirael a snažila se situaci uklidnit. Kalábkovic flotek souhlasil, že jsou tu noví a že to protentokrát nechá být, ale Svatopluk se tak snadno obměkčit nenechal. S tvrdým pohledem do Kalábkových očí zaburácel, že urazil čest jeho i jeho společnice a že ho proto vyzývá na souboj. V hostinci by v tu chvíli bylo slyšet spadnou špendlík. Bylo vidět, že to Kalábek nečekal, ale když se rozhlédl po hostinci, zatvrdil se a řekl, že výzvu přijímá a že se střetnou zítra v poledne na návsi. Dvojice pak vyrazila z hostince a zamířila na rychtu.

Tam promluvili s rychtářem Filipem a spravili ho o tom, co se jim na cestě do Malenovic přihodilo. Naléhali, aby o nákaze a jejím průběhu informoval zemana, který Malenovice vlastní a aby ten připravil své zbrojnoše, kdyby se objevili další nakažení a bylo tak třeba nastolit karanténu. Rychtář s nimi jakožto se zástupci aristokracie a církve jednal uctivě, pohostil je a přislíbil, že o tom svého pána spraví. Družina pak vyrazila zpátky na faru, aby tam Svatopluk doprovodil Lirael a aby se poptali, zda je ohledně Luthera nebo nakažených něco nového. Než tam došli, ozval se odtamtud nelidský řev, který vzburcoval půl města. Pospíšili tam a viděli, jak Ignácovi ministranti drží dveře stáje, na něž s nelidským řevem doráží nakažení Marek s Agátou. Z jejich halekání a vrčení běhal mráz po zádech, Svatopluk přiskočil ministrantům na pomoc, aby dveře udrželi a farář mezitím instruoval chlapy z vesnice, aby dveře zatloukli prkny. Svatopluk pak zkusil přiložit ruku i k tomuto dílu, ale nadělal víc škody, než užitku, tak toho radši po chvíli nechal. Uměl se hold lépe ohánět mečem, ne kladivem. Když viděl vyděšené kolemstojící, stoupl si Svatopluk na stoličku a rázně k jim promluvil, aby jim dodal odvahy. Přesvědčoval je, aby sebrali odvahu, že ti ve stáji nejsou posedlí běsy. Jsou jen nemocní a potřebují léčbu, na které Ignác se špitálnicí Lirael pracují. Vše je prý pod kontrolou, nemusejí se ničeho bát a mohou se v klidu odebrat do svých domovů. Dav jeho slovům uvěřil a rozešel se. Lirael pak Ignáce přesvědčila, aby poslal i pro poustevníka, protože víc hlav víc ví a třeba ho něco napadne.

### Sezení třetí (31.10.2021)

***TLDR:*** *Ráno se k družině přidává zkušený trpaslík Mardug a společně vyrážejí na lov stínonožky, ze které chce místní poustevník připravit odvar, kterým by ve vzteklých nemocných vyvolal letargii. Stínonožku v útrobách jejího děs nahánějícího doupěte nakonec skutečně našli a zabili. V jejím hnízdě pak pobili její odporné larvy a zmocnili se vzácných vajec. Po návratu do Malenovic pak promluvili s probudivším se Sirem Lutherem, poustevníkovi odevzdali vejce a hostinskému za slušný peníz prodali stínonožčí trofej. Po bujarých oslavách jejich vítězství se odebrali na kutě, aby si odpočali před plánovanou zítřejší výpravou k ruinám staré tvrze.*

Poustevník Rosťa nebožáky škvírkou shlédl, moc moudrý z toho ale také nebyl. V jejich vyléčení moc nevěřil, prý by je ale s pomocí substance ze stínonožky dokázal uvést do letargie, takže by alespoň neohrožovali vesnici ani sebe navzájem. Svatopluk s Lirael souhlasili, že se do její jeskyně zítra vypraví. Zatímco se Lirael nabídla, že bude nad vězni přes noc držet stráž, notně vyčerpaný Svatopluk se odebral do hostince. Tam povečeřel s dalším pocestným, dwergheimským mechanikem Mardugem, a když mu ten řekl, že doma v Dwergheimu jsou stínonožky škodná, co vyhánějí ze štol, Svatopluk mu nabídl, aby se nazítří přidal k jejich lovu. Utrží-li něco za vajíčka, spravedlivě se prý podělí. Mardug stejně sháněl práci, a tak nedalo velkou práci ho přesvědčit. Po večeři se Svatopluk konečně odebral k zaslouženému odpočinku, kdežto Mardug se nad kalíškem kořalky zdržel s místními štamgasty. A Lirael, ta se nevyspala skoro vůbec. Postižení totiž řádili celou noc.

V pozdním dopoledni druhého dne Svatopluka vyhledal patriarcha klanu Kalábků Kamil a orodoval za svého nezvedeného syna. Svatopluk nakonec svolil, že od souboje upustí, omluví-li se jeho syn René Lirael na návsi osobně. Otec s tím souhlasil, z jeho řeči však bylo patrné, že ví, kým Svatopluk ve skutečnosti je. Svatopluk tomu nicméně mnoho pozornosti nevěnoval, dobře s Mardugem posnídal a pak se vydali za Lirael. K poledni si na návsi vyslechli omluvu vtíravého Reného, který je dokonce na znamení smíru pozval na večeři. Svatopluk to odbil tím, že o tom popřemýšlí a vyrazil se svými druhy ke Spící jeskyni. Už samotný její vchod naháněl hrůzu. Byly před ním vyvrženy kostry spořádaných odvážlivců a z černočerné tmy se linul odporný puch, jako ze starého zanedbaného psince. Lirael se dovnitř vůbec nechtělo a dokonce i zkušenému hlubinnému trpaslíkovi se rozklepaly nohy. Zato se Svatoplukem to ani nehlo, prohodil pár povzbudivých slov a bez známky strachu odhodlaným krokem zmizel v temnotách jeskyně. Lirael ho s pochodní rychle následovala a Mardug, jehož Svatoplukova neochvějná odvaha snad i trochu zahanbila, ten jen zanadával, že by se mu jako hlubinnému trpaslíkovi nadosmrti smáli, a už už jim cupital v patách.

Obezřetně procházeli úzkými smrdutými chodbami, překračovali staré kosti, až v jednom skalním dómu našli, co hledali. Svatopluk něco zaslechl, vzhlédl vzhůru, jen aby viděl, jak se přímo nad nimi po stropě plazí dlouhé členité tělo odporné snad tři sáhy dlouhé stínonožky. Vrhla se na Svatopluka, její kusadla se zastavila o jeho štít a jeho meč bez účinku sklouzl po chitinovém plátu jejího krunýře. Mardug přeběhl na lepší pozici a tasil své vrhací sekery. Lirael byla strachem a odporem celá bez sebe, sklonila se k zemi a začala po příšeře vrhat kamení. Ta je ohrožovala, čelistmi, mohutným tělem i ostnitým ocasem a Lirael s Mardugem brzy leželi v prachu jeskyně. Zato Svatopluk za svým štítem stál pevně a uštědřoval stínonožce jednu ránu za druhou. Když pak na ni znovu dotírali i Lirael s Mardugem, zaleskl se Svatoplukův meč ve světle pochodně a zmizel hluboko mezi chitinovými pláty. Stínonožka strašlivě zakvílela a na okamžik se stáhla k zadní zdi. Pak vyrazila prudce vpřed, sápala se na stěnu a už už chtěla po stropě zmizet v temnotách jeskyně. Svatopluk jí však skočil do cesty, Mardug pečlivě mířil svou sekeru mezi pláty a zoufalá stínonožka vyrazila proti Svatoplukovi. Ten se odrazil od stěny za svými zády, vší silou ji štítem srazil na záda, skočil na ni a vrazil do ní svůj meč. Přišpendlená stínonožka se ve smrtelných křečích zmítala na zemi a mlátila svým dlouhým tělem všude kolem. Po chvíli však zůstala ležet bez hnutí. Hlouběji v jeskyni pak narazili na hnízdo, v němž se kolem vajec hemžily tři odporné larvy. I ty družina porazila a vajec se zmocnila. Ještě dál narazili na tůň s velikou žábou, která však při přiblížení pláchla do vody. Lirael zde našla vzácnou léčivou bylinu a když se vrátili, odebral Svatopluk ze stínonožky trofej. Po ohledání mrtvol pak vyrazili zpátky do Malenovic.

Na faře je přivítal farář s tím, že se Sir Luther probudil. Byl sice zesláblý, ale promluvit s ním mohli. Zvažoval, zda vzhledem k událostem neposlat zprávu Svatoplukovu otci, nebo ho rovnou poslat zpátky na Veligrad. Svatopluk jej však přesvědčil, že to není nutné. Počká, až se mu udělá lépe a mezitím alespoň pomohou místním. Luther nakonec souhlasil, znovu usnul a družina se rozdělila. Zatímco Lirael šla s Mardugem s vejci k Rosťovi, Svatopluk obešel rychtu, hokynářství a hostinec, aby za trofej utržili co nejvíc peněz. Rychtář ji doma nechtěl, ale slíbil, že na oslavu jejich hrdinství přijde večer do hostince a nechá narazit jeden z Martinových nejlepších sudů. Paní Kalábková v hokynářství nabídla deset stříbrných mincí. V hostinci pak Svatopluk celou příhodu zahrál a popsal tak poutavě, že si místní s nadšením vyžádali opakování a hostinský za trofej nabídl patnáct mincí a ubytování pro Svatopluka k tomu. A na to si po chvíli smlouvání také plácli. Později do hostince dorazila i Lirael s Mardugem a rychtář, takže oslavy propukly naplno. Jedlo se a pilo do pozdních večerních hodin, kdy se unavená Lirael vydala zpátky na faru. Ve dveřích se znovu střetla s René Kalábkem, který byl tentokrát ulisný, jako had, trval na tom, že ji na faru doprovodí a dokonce jí i nabídl lepší ubytování v jeho rodném domě. Po celou dobu se zajímal a tahal z ní informace. Lirael se však nedala, obratně se z hovoru vyvlékla a vyrazila na kutě. Zpátky v hostinci nakonec únava padla i na Svatopluka. Ten sice Lirael slíbil, že dnes v noci dá na nemocné pozor on, dvěma stříbrňáky však podplatil Marduga, aby to vzal za něj. Chtěl se totiž na zítřejší výpravu do rozpadlé tvrze pořádně vyspat. V noci ho ale přepadla zimnice.

### Sezení čtvrté (14.11.2021)

Družina v Malenovicích dokoupila zásoby a vyrazila na několikadenní cestu ke starým ruinám. V noci je zburcovalo vytí, vrčení a štěkot na nedalekém palouku. Našli tam elfa snažícího se sušeným masem uklidnit trojici vlků, která se kolem něj pomalu stahovala jako smyčka. V nastalé šarvátce Svatopluk jednoho zabil, vůdce prchl a posledního se elfovi nakonec zkrotit podařilo. Elf se jmenoval Thorondor... PARTY DOWN...