Arthur Erskine z Blackgrange

Šlechtic z rodu Erskine, mladší syn a laird z Blackgrange, který sloužil ve skotské gardě Marie Stuartovny pod vedením Nicholase Hamiltona, hraběte Arran. Muž ostřejších rysů a vyšší, šlachovité postavy, se světlehnědými, zvlněnými vlasy a spíše mlčenlivější a introvertnější povahou, který, věrný rodovému heslu, přemýšlel hodně, ovšem... pomaleji. Jeho starší sestrou byla Margaret Erskine, byl tudíž strýčkem - byť o dva roky mladším - královského bastarda Jamese Stewarta. Dalším jeho sourozencem byl lord Rory Erskine a malým synovcem pak Rory Erskine mladší. Koncem roku 1554 byl v Amboise raněn při obraně královny a byl odeslán - coby jednodušší úkol - doprovázet na zámek Chateaubriant Margaret a Magdalen Fleming, Maud Seton, Muriel Beaton, Inge Kempenich von Eltz a jejich služebnictvo.

Při nelehkém úkolu hlídat dívky se prokázal coby schopný, a velmi tolerantní strážce, tudíž se od nich nechal zavléct i mezi vílí kameny a do zvláštní říše či snu, kde se málem stal doživotním vězněm a manželem Laudine, paní fontány. Dívky - a zejména Inge, která se během dobrodružství rozhodla, že by z Arthura nebyl špatný manžel - ho ovšem zachránily. I přes to, že si následně nic z dobrodružství v říši víl nepamatoval, je doprovodil na cestě s Alexandrem k zálivu Morbihan, kde se opět děly divné věci. Byť Arthur se prokázal především coby magnet na bretonské vesničanky - a nechal se přemluvit tomu, aby Muriel s Inge naučil troše boje. Po návratu v lednu 1556 měl ovšem poněkud problém, neb museli vysvětlit, kam se na celý rok všichni ztratili. Hlavně svému příteli a nadřízenému, Nicholasovi Hamiltonovi. Díky přímluvě dívek nakonec schytal hlavně spoustu hodin leštění zbroje a o něco později jim opět dělal ochranku, tentokrát do Nantes, kde se dívky zapletly do pašování židovských conversos pryč ze spárů inkvizice. I zde Nicholas prokázal svou tolerantní a poklidnou povahu, když s pomocí Lina nejprve poslal otce Alfonsa de Ampuero na vyhlídkovou jízdu lodí, a poté pomohl dostat uprchlíky do bezpečí. Možná i proto, že se mu docela zamlouvala mladá Leonor Bondi. Jeho mlčenlivá, ale tolerantní povaha byla obecně dobrým magnetem na dívky, čemuž se Arthur - který měl poměrně jednoduché touhy - rozhodně nebránil.

V březnu roku 1556 pak spolu s Nicholasem odjeli k St Quentinu, pomoci francouzské armádě v chystané bitvě proti Francouzům. Bitvu prohráli, ale přežili - a nachystali v ní s Nicholasem parádní past, jen do ní, žel, nepřítel zapomněl vlézt. V dubnu téhož roku se tak Arthur připojil opět coby k ochranka k dívkám, kde si vysloužil nevraživost Johanna Weyera, který nechápal, proč jeho sestru Inge takový idiot přitahuje. Dobrodružství v orléanských lesích ovšem bylo už zkouškou i Arthurovy trpělivosti: jednak prokázal svou pověrčivost, když za vším hned viděl vlkodlaky a zlá znamení, jednak byl nenadšen, když mu dívky zakázaly s jeho novým skvělým kamarádem Gastonem Barilem ty vlky lovit. No a pak přišlo prvomájové veselí, kde se Arthur stal králem po boku Maud a v poněkud rozjařené náladě, podpořené alkoholem a nějakými bylinkami, se pokusil dokázat Inge, že k ní sám nějaké city chová, za provedení ovšem dostal nejprve facku - a pak ze sebe Inge jen vychrlila, že ona není šlechtična a tedy u něj nemá šanci, a utekla. Již dost podnapilý Arthur to tedy zkusil na svou prvomájovou královnu, ale když nezareagoval na Maudiny námitky, že to je na ni až moc rychlé, utekla mu s nějakou dopomocí i ona. A Arthur si to u dívek pěkně zavařil. Krk mu trochu zachránilo to, že vzápětí málem umřel při snaze dívky bránit před útokem podivných vlků a na královský palác do St Germain dorazil ve stavu dosti bezvědomém. Přesto byl svým přítelem Nicholasem, který se rozhodl bránit Maudinu čest, vyzván na souboj, hned jak se uzdraví. S Inge to měl rovněž taky nahnuté, neb dokud si myslel, že je šlechtična, velmi se jí za své chování omlouval a naznačoval, že by se neměli raději vídat, nicméně jakmile se dozvěděl, že šlechtičnou opravdu není, vzal svá slova zpátky s tím, že jeho prohřešek tedy nebyl tak velký... a Inge se u něj může klidně zastavit, kdykoliv bude chtít.

Následně Arthur velmi vydělal na váhavosti svého přítele Nicholase, neb než ten královně Marii o všem řekl, ta Arthura povýšila na svého vrchního královského podkoního. Nicholas mu to tak alespoň vrátil v souboji, kde ho porazil i za cenu drobného švindlu, aby učinil za dost své představě o spravedlnosti. Dívky mu to zase vracely při trénincích, kde je Arthur připravoval na chystaný velký hon. Mohlo by se zdát, že se situace trochu zlepšovala, ale pak přišel maskovaný bál, kde se Arthur velmi snažil najít Inge, ke které stále choval určité city... akorát hledal dle postavy a spletl si jí s Maud, čímž si akorát znovu zavařil.