Braganca (II.) Mária

Rio de Janeiro-ban született 1819-ben, ahova a családja 1807-ben menekült, miután Napóleon császár elfoglalta Portugáliát. Kora gyerekkorát Brazíliában töltötte, és bár elsőszülött volt, mivel fiútestvérei is születtek, kevés esélye volt, hogy uralkodó válhat belőle.

Nagyapja, VI. János portugál és brazil király 1822-ben visszatért Portugáliába, és röviddel ezután apját, Péter régensherceget Brazília császárává kiáltották ki, és ezzel Brazília végleg elszakadt Portugáliától.

A helyzet akkor változott meg Mária számára, mikor nagyapja 1826-ban meghalt. A trónt legidősebb fia, Mária apja örökölte IV. Péter néven 1826. március 10-én, de ez bonyodalmakat okozott a két független ország kapcsolatában. Brazíliában tartottak attól, hogy Brazília frissen kivívott függetlensége veszélybe kerülhet, ezért Péter császár és király ígéretet tett, hogy hamarosan lemond a portugál trónról. Mivel ekkor csak egyetlen élő fia volt, az alig pár hónapos Péter herceg, és Portugáliában nem jelentett gondot egy női uralkodó trónra lépése, hiszen IV. Péter nagyanyja, I. Mária is Portugália uralkodója volt, és bár Brazília királynője címet is viselte néhány hónapig, a teljesen függetlenné vált Brazíliában nagyobb gondot jelentett volna egy női uralkodó elfogadása, mint Portugáliában. Ilyen megfontolásból Péter császár a legidősebb leányának szánta Portugáliát, míg fia örökli majd Brazíliát. IV. Péter öccsére is gondoltak, hogy elejét vegyék egy esetleges trónviszálynak, Mihály herceget férjéül jelölték Máriának, hasonlóan, ahogy I. József portugál király összeházasította leányát, a későbbi I. Mária portugál királynőt az öccsével, a későbbi III. Péterrel, és így a dinasztia egységét biztosította. A helyzet csak annyiban különbözött korábbitól, hogy Mária ekkor még kisgyermek, mindössze hétéves volt, és a két testvér politikai elgondolása gyökeresen különbözött egymástól.

IV. Péter portugál királyként a lemondása előtt még kibocsátott egy alkotmányos chartát 1826. április 29-én, és alig két hónapos uralkodás után, 1826. május 2-án Rio de Janeiróban lemondott a portugál trónról legidősebb leánya javára.

Apjának lemondása után, 7 éves korában lett Portugália királynője. 1826. július 31-én esküt tett a Chartára. Október 29-én Bécsben per procuram megtörtént a házassága nagybátyjával, Mihállyal, aki szintén esküt tett az Alkotmányos Chartára. Máriát ezen a szertartáson Vila Seca bárója képviselte. Mihály távollétében pedig a portugál régensséget Mária nagynénje, Izabella Mária hercegnő vette át Lisszabonban, még közvetlenül VI. János halála után.

Mária 1828. július 5-én hagyta el Rio de Janeiro-t, és szeptember 2-án érkezett meg Gibraltárba. Ekkor értesültek arról, hogy Mária jegyese abszolút uralkodóként királlyá kiáltatta ki magát még július 11-én. Ekkor világossá vált, nem térhet haza Portugáliába.

Portugáliában polgárháború tört ki, mely Miguel elmenekülésével végződött. Mária ekkor 15 éves volt. A megalakuló kabinet Palmela hercege vezetésével elérte, hogy a parlament megszavazza a királynő nagykorúsítását, aki azonnal megkezdte az uralkodást régensség bevezetése nélkül. A ház Mihály exkirály kegydíjának kifizetését is jóváhagyta. 1834. december 1-jén a királynőt per procuram összeházasították az apja által kijelölt vőlegényével, mostohaanyja bátyjával, Ágost Leuchtenberg hercegével, akit Terceira hercege képviselt. A tényleges házasságot a lisszaboni székesegyházban tartották 1835. január 28-án. Az újdonsült férj azonban két hónap múlva, március 28-án váratlanul meghalt.

Máriát zavarta Brazília elveszítése, hiszen fiatalkorát ott töltötte. Küldetésének érezte Portugália visszaállítását, erre pedig egy esélyt látott, ha a hasonlóan gondolkodó V. Carlossal szövetséget köt. Lemondott címéről hogy szeretett országa érdekeiért és családjával portugália kormányzói szerepét töltötte be.

Mária egy évvel később Ferdinánd Szász-Coburg-Koháry herceg felesége lett, akitől 11 gyermeke született.