Cassiopeia Black

**Cassiopeia "Cassie" Black** auror a Brit Mágiaügyi Minisztérium alkalmazásában, a Gyilkossági Osztály nyomozója. A sokak által ismert, egykori mágiaügyi miniszter Pollux Black unokahúga.

## Megjelenés

*“Pontosan úgy nézel ki, mint édesanyád.”*
Ez a sokat ismételgetett frázis írja a legjobban, hogy miben is különbözik Cassie a Black család legtöbb tagjától. Míg rokonai nagy részének sötét haja van, addig az ő vállára szőkésbarna enyhén göndörödő fürtök omlanak, melynek színe erősen függ az adott évszaktól. Nyáron és tavasszal szőkébb, míg télen és ősszel sötétebb. Bőre fehér, hegektől és hibáktól mentes. Már csak a női hiúság és a tökéletesség látszata miatt is rettentően ügyel rá, hogy ez így is maradjon. Szemei kékek, ez tulajdonképpen az egyetlen dolog a külső jegyeiben, amit az édesapjától örökölt.

   Nem nőtt magasra, mindössze 158 centiméter, aminek következtében, ha teheti, gyakran hord magassarkút és olyan ruhákat, melyektől optikailag magasabbnak tűnik. Talán az egyetlen, amit igazán magáévá tett a neveléséből és szereti is az az elegáns öltözködés. Szinte mindig szoknyában van, ha teheti akkor krémszíneket hord, mivel azok állnak jól neki. Bár nem mindig tip-top, de igyekszik úgy öltözni, hogy a magára húzott darabok mindig menjenek egymáshoz. Alapvetően szemüveget kellene hordania, ám ritkán látható rajta, a kontaktlencsét részesíti előnyben, annak ellenére, hogy kényelmetlennek tartja. Ez a legelegánsabb. Persze otthon, a négy fal között ő is szeret melegítőnadrágba, kinyúlt pólóba és zokniba bújva pihenni. Ám ha megy valahova, akkor mindig nagyon figyel a megjelenésére.

## Személyiség

Cassiopeia, mint a Black család tagja arisztokratikus nevelést kapott. Bár szülei sosem állítottak felé lehetetlen, vagy éppen megugorhatatlan akadályokat az illem és etikett mindig előkelő helyet foglaltak el az oktatásában. Mindössze öt éves volt, amikor megtanulta, hogy hogyan tartsa rendesen a fejét, hogy viselkedjen az idősebbekkel és rangban felette állókkal, vagy éppen azt, hogy melyik kanál mire való és éppen csak betöltötte a hatot, mire fel tudja sorolni a világ jelentősebb aranyvérű családjait. Azokat, ahonnan majd egyszer, az apja reményei szerint férjet választ magának. Sosem kedvelte ezeket az órákat, mindig undorral vegyülő unalommal vett részt rajtuk, ettől függetlenül mindent megtanult, amit csak tudott és lehetett. Nem azért, mert akarta, hanem mert kellett, tudta, hogy ezt várják el tőle. Már akkor is görcsösen meg kívánt felelni mindenkinek, akinek csak lehetett. Ez napjainkban sincsen másképpen, ha nem is rendelkezik megfelelési kényszerrel, de mindenképpen nagyon közel van hozzá, mindig igyekszik a maximumot, vagy még annál is többet nyújtani, ez pedig sokak számára idegesítő lehet. Hova tovább, nem egyszer rásütötték azt a bélyeget, hogy csak a neve és a családja pénze miatt van ott, ahol. Ez azonban nem igaz, ő maga sohasem várta, vagy éppen akarta, hogy az apja megoldja a problémáit. Már jó ideje nincsenek is olyan viszonyban, pontosan ezért tett meg mindent azért, hogy önerőből elérje az álmát, auror lehessen.

Nem mondanám törtetőnek, nem gázolt át másokon és tönkre sem tett embereket, egyszerűen bármi történt is kitartott és ment előre, mert úgy érezte nincs választása. Ez a tulajdonsága - már a kitartása - egyike azon kevés tulajdonságának, amit mindenki, aki ismeri a pozitív oldalra sorolna.

Ugyanis Cassie kitartó, ha valamit a fejébe vesz, akkor azt meg is valósítja kerüljön az bármibe. Ha kell, akkor a szabályokkal és bármivel szembe megy, még akkor is, ha próbálják lebeszélni. Ilyenkor az ész érvek már nem számítanak. Így tehát önfejűnek és kissé meggondolatlannak is tűnhet. De sohasem a rossz szándék vezérli. Nem ő a legsegítőkészebb ember a földön, nem segít csak úgy bárkinek a gondjaiban, de ok nélkül nem is áll bele másokba, úgy van vele, hogy mindenki akképpen éli az életét, ahogy neki tetszik. Pontosan ezért nem beszél sokat és beszélgetéseket is csak jó okkal kezdeményez. Ezt a környezetében élők általában arroganciának tudják be, ám ez korántsem igaz. Bár tény, rendelkezik minimális, a neveltetéséből és családi hátteréből fakadó fellengzősséggel valójában csak nem szeretne a kelleténél közelebbi kapcsolatot másokkal. Túl sok fontos ember halt meg és lépett ki az életéből - önszántából -, így igyekszik a minimálisra csökkenteni azok számát, akiket elveszíthet vagy akik fájdalmat okozhatnak neki. Még ha csak tudat alatt is, de úgy löki el magától az embereket, ahogy az apja a gyermekeit. Pont ezért, ha nem is a hagyományos értelemben, de mindenképpen kétszínűnek mondanám őt. Egy szerepet játszik a hét öt napján a hivatalban mindenképpen, tulajdonképpen iskolás kora óta mikor Angliában van.

Tudja, hogy mit vár el mindenki a Black név viselőitől - legalábbis így hiszi -, ő pedig igyekszik ennek megfelelni. Társaságban ritkán mosolyog, kék szemei mindig ridegen már-már barátságtalanul méregetik az embert, azt a látszatot keltik, mintha bárkin átlátnának. Testtartása is inkább feszült elutasítást, sem mint nyíltságot tükrözne. Ez azonban csak a látszat, amit évek óta kiválóan fent tud tartani. Valójában azokkal, akiket szeret és fontosak számára igazán odaadó és törődő tud lenni. Nevetni is szeret. Kifejezetten tudja értékelni a jó vicceket és a sitcomokat, mind e mellett az angol humorra is vevő, ám a "fekete" viccek nem az ő asztala, ízléstelennek tartja a legtöbbet. Sokan - *talán senki* - nem néznék ki belőle, de remek intuíciós és beleérző képességgel rendelkezik. Tisztán érzékeli a környezetében lévők hangulatváltozásait és remekül tud rájuk reagálni. Mindig megtalálja a megfelelő szavakat, még akkor is, ha csak pár odavetett szót kap valaki.

Alapvetően nem ember gyűlölő - bár a muglikat és sárvérűeket kifejezetten nem kedveli -, de nem szereti, ha sokan veszik körül, ne adj isten minden figyelem rászegeződik. Ilyen esetekben meglehetősen kényelmetlenül tudja magát érezni. Jobb szeret a csendes megfigyelő szerepében tetszelegni.

Fontos megemlíteni, hogy bár viszonylag türelmes típusnak mondható ez nem végtelen és nem is mindenre vonatkozik. Egyes, számára érzékenyebb témák említésére hirtelen kapja fel a vizet, akár egyszerű viccnek szánt apróságok miatt is, ilyenkor pedig sokkal inkább érzelmi, sem mint logikus alapon cselekszik. Ha ezt később megbánja, akkor bárki is legyen a sértett van elég büszkesége és tartása ahhoz, hogy odamenjen és bocsánatot kérjen. Mindig, legyen szó bármiről képes belátni, ha tévedett.

Bár sosem vallaná be, de a családja mindennél fontosabb számára, mindenki. Az apja és a bátyjai is egyaránt, akikre bár mérhetetlenül mérges, de egy nap majd talán készen fog állni, hogy megbeszélje velük a dolgot.