Полішуки

Стаття з проекту Світ військового пенсіонера автора Usik64 від 15:07, жовтня 23, 2011.

## Стаття

 — М. В. Гоголь (якби раптом він був бєларуський Полішук).

**Полішуки — люди Волині,** — **дикі люди, лісові люди, волинські цигани** — підвид  **Козака розумного** , чималий кавалок диких лісових українців, що колись в незапам’ятні часи мало не сполучилися назад із мавпою, тоді мешкали лишень **на Поліссі** (відкіля назва), до 1991 року мешкали на північ від умовної лінії *Володимир-Волинський — Костопіль (Рівненщина) — Радомишль (Житомирщина) — Димер (Київщина)-Остер (Чернігівщина)*, а нині розплодилися і представлені мало не по Усьому Світу.

**Найбільш расовочистий різновид полішука** — той, що проживає у сумовитих лісах Волині та Рівненщини, бо житомирсько-києво-чернігівські полішуки, хоч і рідко виходили з лісів, але британськими вченими хибно вважається, що вони були під Совєтами.

Оскільки Полісся сумовито простягається **навкруги Прип’яті** з Отим Вашим Чорнобилем, усіх полішуків можна територіально поділити на українських, та бєларуських.

В силу українськості зазначеного луркмоару нас більше цікавить український підвид Полішука звичайного.

## Мова

Щодо мови — наші українські полішуки **вважають себе українцями, хоча…** Українці і білоруси позначалися словами «русыні» і «лытвыні», Україна і Білорусь — «Русынь» і «Лытвынь». Отже, є поліщуки українці і бєларуси, але, усе одно вони ПОЛІШУКИ.

— мова щось середнє між білоруською і суржиком.

Кожне окреме село має свої мовні ніштяки, при чому мешканці села стверджують, що саме вони розмовляють вірною українською Напраклад, на північ від Корця… Це той самий Корець, де проходив кордон ПольщІ і Совка. І на Ваше «Здрастє!» Ви обов’язково почуєте расововірну православну відповідь:

Так от, північніше від КорцЯ (саме так ставлять там наголос) кажуть все на **ў**: **кўнь, вўл, вўз**.

Граматичні риси З. г.: 1) поширеність закінчення -ови, -еви в дав. в. одн. іменників ч. р. (си́нови, брáтови, дýбови, конéви та ін.); 2) наявність закінчення -и в дав. і місц. в. одн. іменників ж. р. як м’якої, так і твердої групи (ви́шни — на ви́шни, ли́пи — на ли́пи та ін.); 3) уживання паралельних закінчень -ам, -ах і -ом, -ох у дав. і місц. в. мн. іменників ч. р. (волáм — волóм, столáм — столóм та ін.); 4) наявність інф. форм на -ти і -чи, як у пд.-зх. діалектах (ходи́ти, носи́ти, могчи́, пеи(к)чи́ та ін.); 5) наявність складених форм майб. ч. недок. в. типу буду ходи́ти і му ходи́ти; 6) у ряді говірок, зокрема в надбузько-поліських, поширені складені форми майб. ч. типу ходи́лис’мо, ходи́лис’те, а також ходи́лихмо, бýл’іхмо (у деяких надбузько-поліських); 7) поширеність, як і в пд.-зх. діалектах, іменникових утворень із суфіксом -иско відповідно до утворень із суфіксом -ишче в ін. поліських та пд.-сх. діалектах; 8) наявність ряду синтакс. конструкцій, спільних з пд.-зх. діалектами (типу нас булó двох, мен’í боли́т’ головá тощо) та ін.

 http://litopys.org.ua/ukrmova/um168.htm

А от на північ від Березного — там на **О** — **стОля, кОнь, вОз**; там само можна почути такі перли, як

**Ґаза** — гас, керосин;

**Ґендзюр** — велика банка, бутель;

**Стебка** — подвал, погреб;

**Маринарка** — легенький піджак. (Хто не в"їхав — продовжує…)

У автора є певні здогади, що отой Ваший **Ґет** на **іміджборд**ах пішов від расовополіщуцького Ґета — Це, майбуть від москальського, чи, може, білоруського **это**.

Приклад вживання: «Ґета кто к нам прйшоў?», закінчення на ў, як у няўка, так само рабиў, хадзіў, співаў, чи спєваў.

## Хто у них президент

 Файл:Lykawenko 01.jpg
Окремі представники, що живуть ближче до Білорусі, на запитання київських журнализдів, «Хто у нас зараз президент?»
Відповідають: «А Ві нє знаєтцє? **Аляксандр Ригоравіч ЛукашЕнка**»

## Народні промисли

Полішук вміє робити все, що не потребує нанотехнологій.

Їзде, як бєшений, на Уралі, його ж таки ремонтує з деталей трактора з найбижчага бувшого калгасу, до якого калісь хадзіу на работу, а цяпер…

З гранітів і базальтів виконує пам’ятники, балясини, перила до маєтків тих любих друзів, чиї руки нічого не крали.

Будує все, що можна і не можна побудувати з дерева, каменю, цегли, заліза. Коли полішуки зрозуміли, що війна з німчурою закінчилася, а сталося це не пізніше 1992 року від Р. Х., і доїхали таки до Києва-Москви-Пітера, тамтешні Равшани і Джамшуди почали скромно і нервово палити по кутках. Отже, будівництво отих самих маєтків тих, чиї руки нічого не крали, перейшло поступово до полішуків.

У природньому середовищі вирощує, в залежності від ареалу проживання, мандебурку, бульбу, картоплю, хоча на смак разом із шкварками виявляється, що це одне й те ж.

У якості гончаря може зліпити і випалити терракотового горщика — хрєн отлічіш од трипільського. Але немає часу, бо (дивись вище) заробляє Юахи. Тим більше, шо ті полішуки, які понаєхалі кудись, окрім свого Полісся, розповіли тим, шо вдома, шо в продажу в сталіцах є одноразовий посуд — випалювати і мити нє нужно. Отже, гончарство полішуків повсємесно пішло по3,14здє.

**Може також копать, не копать, стругать, рубать, пилять,** тощо. При цьому ж окремо — садить картоплі́, і копать картоплі́. Чому окремо, бо копають не заступом, а «копани́цеЙУ» в положенні дупою наперед.

Особливо слід відзначити, що **може об’єднуватися у громади** полішуків, що потім породжують міцний баттхьорт у москалів, і які потім носять різні цікавенні назви, — як от **УПА** — Українська Повстанська Армія. Не вірите? УПА вперше з’явилася саме в полішуцьких лісах близ ДубровІци, про яку йшлося вище.

## Полішуки — українські єурейі?

 — з апокрифів.

**Полішук** — це комбінований генно-біологічний організм, здатний постійно мутувати / вдосконалюватися, маскуватися у довкіллі під звичайного українця, набувати безцінний досвід та навички, дуже швидко розмножуватися, при цьому не змішуючись із народом-аборигеном, і, як було сказано вище, **об’єднуватися у громади**.
Видає себе мовою, коли дзвонить по мабілє братоўе чи мамцє.

Ці притаманні риси породили серію срачів, що в свою чергу привели до висновку, що Полішуки — це українські єурейі.

Знаменитий вислів, що

— свідчить нам лише про недостатню обізнаність тодішніх Британських вчених **щодо Полішуків**, яких — внаслідок нездатності вирізнити з-поміж інших праукраїнців — вони і називали узагальненим терміном **«хохол»**.

Так от, коли в будь-якому місці, хоч якось придатному для проживання білої людини, з’являється Полішук, решта може нервово підкурювати по кутках і поступово починати пакувати валізи — через певний час тут будуть лишень Полішуки.

Для прикладу Ви пожете періодично понабєгать у Рівне, де Вас навчать розрізняти полішуків з-поміж звичайних «недиких» українців, і продемонструєть їх у природніх місцях існування. І якщо мовчазний полішук ще може викликати сумнів, то полішук, що почав говорити… Краще б він жував.

Разом з тим, із недиким українцем полішука споріднює, як не дивно, їжа (ота сама гамка).

Отже, окрім усього кошерного, що їдять єурейі, організм Полішука здатен не подавитися і перетравлювати разом із бараболею (чи, як кажуть над Костополем, картоплЯми) **м’ясо свині**, і — як не дивно — **САЛО і вареники у сметані**.

## Релігійні вірування

Полішук ходив би до церкви, якби мав куди ходити.

А так **вірить в Ісуса, Марію-Богородицю-Діву, Бабу-Ягу, Лєшого, Того, хто греблі рве, Того, хто в Скалі сидить, Потерчат, Пранців, Маўок і Няўок** — при чому, у все це разом і невідривно одне від одного.

В старовину тексти святих писань полішуків вишивалися кольоровими нитками хрестиком на полотні (я сам бачив), і вивішувалися попід рушники в кутах оселі, на зразок, як у недиких українців вивішуються Святі Образи.

Слід відмітити при цьому, що слова Ісуса таки вишивалися і вивішувалися, а от слова Баби-Яги, Лєшого, Того, хто греблі рве, Того, хто в Скалі сидить, Потерчат, Пранців, Маўок і Няўок — НІ.

Хоча висловлювання останніх живо передаються із уст — в уста, із уст — в уста.