V. Carlos

### Gyermekek

Don Carlos Luis de Borbón, Montemolin grófjaJuan Carlos de Borbón, Montizón grófjaDon Fernando María de Borbón infáns

## Katonai szolgálat

### Csaták / háborúk

Karlista háború

Don Carlos María Isidro de Borbón y Bragança (magyarosan Bourbon Károly Mária Izidor, teljes nevén Károly Mária Izidor Benito, spanyolul: Carlos María Isidro Benito; Aranjuez, Spanyol Birodalom, 1788. március 29.), a Bourbon-házból származó spanyol infáns, Molina grófja, IV. Károly spanyol király és Mária Lujza Bourbon–parmai hercegnő tizedik gyermeke, Spanyolország királya 1833-tól V. Károly néven (spanyolul: Carlos V). Don Carlos volt az aki a karlista háborút (1833) indította.

### Származása

Don Carlos infáns 1788. március 29-én született a Madrid környéki Aranjuezben, a Bourbon-ház spanyol ágának tagjaként. Édesapja IV. Károly spanyol király, aki III. Károly király és Szászországi Mária Amália fia volt. Apai nagyapai dédszülei V. Fülöp spanyol király és Farnese Erzsébet (II. Odoardo parmai herceg leánya), míg apai nagyanyai dédszülei III. Ágost lengyel király és szász választófejedelem és Habsburg Mária Jozefa főhercegnő (I. József német-római császár és magyar király leánya) voltak.

Édesanyja szintén a Bourbon-házból származott, Mária Lujza Bourbon–parmai hercegnő, I. Fülöp parmai herceg és Franciaországi Lujza Erzsébet királyi hercegnő leánya volt. Anyai nagyapai dédszülei szintén III. Károly spanyol király és Szászországi Mária Amália királyné, míg anyai nagyanyai dédszülei XV. „Hőnszeretett” Lajos francia király és Leszczyńska Mária királyné (I. Leszczyński Szaniszló lengyel király leánya) voltak. Don Carlos szülei közeli rokoni kapcsolatban álltak, első-unokatestvérek voltak.

Az infáns volt szülei tizennégy gyermeke közül a tizedik, egyben a hatodik fiúgyermek. Felnőttkort megért testvérei között olyan magas rangú személyek vannak mint Sarolta Johanna infánsnő, VI. János portugál király felesége (az ő frigyükből származó harmadik leánygyermek lett Don Carlos későbbi felesége); továbbá Mária Amália infánsnő, aki atyai nagybátyjukhoz, Antal Paszkál spanyol infánshoz ment feleségül; Mária Lujza, Lucca uralkodó hercegnője, I. Lajos etruriai király hitvese; VII. Ferdinánd spanyol király; Mária Izabella infánsnő, aki I. Ferenc nápoly–szicíliai király második felesége lett; valamint Ferenc de Paula, Cádiz hercege.

### Házassága. gyermekei

Don Carlos infáns felesége a Bragança-házból származó Mária Franciska portugál infánsnő, saját apai unokahúga lett. Az infánsnő volt VI. János portugál király és Spanyolországi Sarolta Johanna (IV. Károly spanyol király leányának, egyben Don Carlos apai nagynénjének) ötödik gyermeke. Házasságukra 1816. szeptember 22-én került sor Madridban. Kapcsolatukból összesen három fiúgyermek született.

#### Gyermekeik:

·       Don Carlos Luis infáns (1818. január 31. – 1861. január 13.), Montemolin grófja

·       Juan Carlos infáns (1822. május 15. – 1887. november 18.), Montizón grófja

·       Don Fernando María infáns (1824. október 19. – 1861. január 2.), spanyol infáns

### Élete

#### Napóleoni háborúk

1808-ban Napóleon elfoglalta Madridot a somosierra-i csatában és kényszerítette Carlos apját, IV. Károlyt és bátyját VII. Ferdinándot, hogy mondjanak le a spanyol trónhoz való jogukról. Carlos, aki VII. Ferdinánd feltételezett örököse volt elutasította a lemondást, azzal indokolva, hogy ezt a jogot maga Isten ajándékozta neki. 1808-1814 között ő. és bátyja Napóleon börtönében raboskodtak a franciaországi Valencay kastélyban.

1814-ben Carlos és a királyi család nagy része visszatért Madridba. 1816 szeptemberében vette el Mária Franciskát, első feleségét.

#### Szerepe a Spanyolországban

Carlos számos formális hivataltól eltekintve nem vett részt jelentősen a spanyol kormányzásban. VII. Ferdinánd szükségesnek találta a mérsékelt liberálisokkal való együttműködést és az alkotmány aláírását. Carlos azonban arról volt ismert, hogy szilárdan hisz a királyok isteni jogában az abszolút kormányzáshoz. Merev vallási ortodoxia és igazhitű jámborság jellemezte.

Az 1820–1823-as forradalom (a "Trienio Liberal") idején Carlost a szélsőséges liberálisok fenyegették, de támadás nem történt ellene. Bár voltak bizonyos konzervatívok Spanyolországban, akik azonnal a trónra akarták ültetni Carlost, maga Carlos határozottan hitt a törvényes utódlásban, és soha nem fogott volna fegyvert bátyja ellen.

#### Pragmatica Sanción (1830)

1830 májusában VII. Ferdinánd kiadta a Pragmatica Sanctio-t, amely ismét lehetővé tette a női utódok trónöröklését. Ezt a rendeletet eredetileg a Cortes ( spanyol alsóház) hagyta jóvá 1789-ben, de hivatalosan soha nem hirdették ki. 1830. október 10-én Ferdinánd felesége lányt (Isabella) szült, aki ekkor nagybátyját kiszorította az utódlási sorból.

A klerikális párt („apostólicos”) továbbra is támogatta Carlos trónhoz való jogát. A rendeletet nemcsak kivitelezhetetlennek, hanem törvénytelennek is tartották. Carlos javára tevékenykedtek, de ő maga nem tett mást, mint szavakkal érvelt jogai mellett. Felesége és annak nővére, Mária Terézia (1793–1874), Beira egykori hercegnője viszont aktívan dolgozott az apostólicos-sal, nem vetve meg az intrikákat.

1833 márciusában Ferdinánd „felhatalmazta” Carlost, hogy feleségével és sógornőjével Portugáliába menjen. Az „felhatalmazás” valójában Carlos és híveinek Spanyolországból való száműzetés volt.

1833 áprilisában Ferdinánd felszólította Carlost, hogy tegyen hűségesküt Izabellának, mint Asztúria hercegnőjének. Carlos tiszteletteljes, de határozott kifejezésekkel visszautasította. Személyesen nem vágyott a trónra, de határozottan kitartott amellett, hogy nem mondhat le arról, amit Istentől kapott (jogok és kötelezettségek).

#### A karlista háború

VII. Ferdinánd 1833. szeptember 29-én halt meg. Madridban özvegye lányuk régensének nyilvánította magát. Október 1-jén Carlos kiáltványt adott ki, amelyben kijelentette saját trónra lépését. A portugál-spanyol határhoz utazott. Ott találták meg Maria Cristinához és Isabellához hű erők, akik megfenyegették, hogy letartóztatják. Carlos Portugáliában maradt, ahol szintén polgárháború dúlt. Spanyolországban különféle felkelések kezdődtek, amelyek a karlista háborúvá fejlődtek.

Amikor a Miguelista pártot 1834-ben Portugáliában végül megverték, Carlos az Egyesült Királyságba szökött, ahol a kormány felajánlotta neki, hogy évi 30 000 font nyugdíjat biztosít neki, ha lemond követeléseiről, és soha nem tér vissza Spanyolországba vagy Portugáliába. Carlos határozottan visszautasította. Júliusban átment Franciaországba, ahol a legitimista párt aktívan segítette. Hamarosan csatlakozott híveihez a spanyolországi Pireneusok nyugati részén fekvő Elizondóban. Innentől kezdve a győzelmet győzelemre halmozott, a vallásos emberek őt támogatták. Sikeresen bevonult Madridba, Maria Christinát és Izabellát száműzte.

#### Második házassága

Első felesége 1834-ben Nagy-Britanniában halt meg, Carlos 1837 októberében feleségül vette idősebb nővérét, saját unokahúgát, a portugál Mária Terézt, a Vizcayai Beira hercegnőt. Mária Theresia a karlista felkelés alatt is támogatta Carlost, így jelenleg legnagyobb támogatója és bizalmasa.