Szász Őrgrófság

**Sax'sche Markgrafschaft**

**Uralkodó:** Balthair (sz.: 753)

**Felesgége:** Brina (sz.: 764)

**Gyermekek:** Dragomir (sz.: 772), Draven (sz.: 775), Ilaria (sz.: 778), Feyre (sz.: 785), Lorcan (sz.: 788)

**Hadsereg vezér:** Cassian (sz.: 752)

Az ország sok különböző törzs keveredésével, szövetségével jött létre, a jelenlegi uralkodó apja, Derych kezdte kiterjeszteni a hatalmát a saját törzsén kívülre is. Egy katonailag erős teuton törzs vezetőjeként meglátta a lehetőséget Nagy Károly halálával, és akár tárgyalással, akár katonai erővel terjeszkedni kezdett, elsőként a délebbi és nyugatabbi irányba. Ekkor került kapcsolatba a felbomló aacheni udvar tudósaival és mestereivel, akiknek védelmet ajánlott, ha cserébe tudásukat az ő hatalmába fordítják, látva, hogy addig milyen virágzó udvar jött létre a kezük nyomán Aachenben.

Ezután figyelmét az északabbi területekre fordította, hiszen a parti területeken gyakoriak lettek a kisebb villongások a lakosok és a hajókon érkező dán népek között. Követeket küldött az összes törzs vezetőjéhez és a királyukhoz is. Ajánlata egyszerű volt: a kiépülő központjában, Lübeckben biztonságos, védett kikötőt biztosít az összes dán hajónak, és lehetőséget, hogy bármilyen árut eladhassanak, kérdések nélkül azok eredetéről, cserébe az ő uralma alatt álló területeken nem portyáznak többé. Az ő uralma alatt állnának, de belső ügyeiket maguk rendezhetik, amíg hívásra a katonáik rendelkezésre állnak. Ezen kívül a dán király lányát feleségül venné, nemrégiben elhunyt első neje után. Nyomásgyakorlásként, hangsúlyozva a tényt, hogy addig minden egyes engedetlen népet legyőzött, a követek mondandójukat a következő szavakkal zárták: „Fejet hajthattok előttem, vagy elveszthetitek a fejetek, a döntés a tietek.”

A dánok erős életösztönnel nem utasították el az ajánlatot, és kihasználták az új kereskedelmi lehetőséget. Hal, bálnazsír, és -olaj mellett megfordult sokféle áru Lübeck piacain, a helyiek pedig nem tettek fel kérdéseket, még ha egyes dolgok némiképp kormosak, vagy füstösek is voltak, azt könnyen le lehetett mosni. Csak néha érdeklődtek esténként, a kocsmákban egy-egy különösebb áru történetéről.

Mindez különösen jól jött az országnak, miután 787-ben kitört a Vezúv és a termények csökkentek, hiszen a tenger jó táplálékforrás volt, halászatával, és a környező területek parti településeivel. Ebből az időszakból maradt fenn egy szájról-szájra terjedő történet, miszerint egy nap a lübecki kikötőben furcsa látvány fogadta az arra járókat. A kikötő hosszúhajóról ugyanis a dánok egy egész tehéncsordát tereltek le. Vevő természetesen rögtön akadt rá, és estére nagy tömeg gyűlt köréjük a kocsmában, hogy hallják a kapitány történetét. „Hát partra szállunk, a parti kis faluban a házakban már senki nem volt, élelem, más áru se sok, de mégse akartunk üres kézzel visszatérni, hát körülnézünk a környéken. Erak meglátta a marhákat, azt mondja, miért ne vigyük azokat? Kissé tiltakoztak mikor berakodtuk őket, de az út végére egész jó tengeri tehenek lettek…”

A népesség is hamar keveredni kezdett, és az örökös, Balthair egy dán törzsfő lányát választotta feleségnek, majd mikor az meghalt negyedik gyermekük születésekor, újból dán feleséget hozott a fővárosba, Brinát, aki apjának egyetlen gyermeke lévén épp úgy megtanulta forgatni a fegyvert, mint bármelyik férfi a törzsből.

A déli terjeszkedés során kapcsolatba került az ország a keresztény Fraternitas Iesu Pantokratorral. Néhány határmenti villongás után Derych belátta, hogy az ottani katonaság jelentősen szervezettebb és erősebb, mint az addigi kis törzsi csapatok, és inkább tárgyalni kezdett. Hamar rájött, hogy előnyös lehet a szerzetesekkel szövetséget kötni, főleg, hogy úgy tűnt az ő harcosaik számos olyan sebet túléltek, aminél kevésbé súlyosabbak után is néhány nap  elteltével sokan haltak meg lázasan. Derych pedig nem akarta egy-egy csata után legjobb harcosait néhány karcolás miatt elveszteni, így arra kérte a fuldaiakat, hogy tanítsák meg népének gyógyítóit tudományukra. A szerzeteseknek két feltétele volt: adja egy fiát a rend iskolájába, hogy közéjük lépjen és maga, országával együtt térjen meg. Mikor megtudta, hogy mi szükséges a megtéréshez, hamar ráállt az egyeségre, elvégre ha a serege fele nem hal meg a csata utáni héten seblázban, nem nagy ár érte, hogy némi víz kerüljön a fejére, és isteneit, istennőit némiképp más néven, egybe olvasztva kell tisztelnie. Fia pedig több is volt, így harmadik, akkor 12 éves fiát Gunnart beadta az iskolába.

Derych 781-ben meghalt és Balthair egy nagyobb, erősebb ország élére került, de nem dőlhetett hátra. Különösen szüksége volt minden tudására, hogy a sokféle törzset uralma alatt tartsa, miközben a kerszténység sok területen még csak akkor kezdett igazán terjedni, és bár nem sok helyen volt ellenőrizve, hogy ki-ki a házában milyen istent tisztel, sokaknak nem tetszett ez az új módi, különösen a dán törzseknek. Ezért amikor a Vezúv kitörése nyomán csökkent a termés sokan felemlegették, hogy ez bizonyjára az istenek büntetése, amiért annyian elhagyták őket. Míg az addigra megtértek pont a régi hit híveit tartották felelősnek a csapásért. Hogy mindkét felet megbékítse, arra kérte a fuldai kolostort, hogy küldjenek a terményeikből, palántákat is, amik jobban tűrik a hűvösebb időt.

A szerzetesek feltétele pedig segítette a keresztény lakosokat is, ugyanis azt kérték, hogy mivel sokan csatlakoztak hozzájuk, had alapítsanak egy kolostort szász területen. Balthair azzal a kikötéssel adott földet az akkor felvirágzásnak induló Brémában, ha az apátságot öccse, Gunnar vezeti majd. Ebbe beleegyeztek, hiszen belátták könnyebben fog a helyiekkel szót érteni, mint bárki más közülük, így 788-ban megalapult az apátság, és felépült a Szent Pálnak szentelt templom, felhasználva az aacheni udvarból jött mesterek tanításást.

Ugyanez a tudás segített abban, hogy az évek alatt a kis, rendezetlenül elhelyezkedő házak helyett Lübeck egy virágzó várossá fejlődjön, ahol mindenféle mesterség megtalálható, és gyönyörű ékszereket, faliszőnyegeket készítenek.