Laerwe

**Laerwe** Hegyhon történelmének leghíresebb krónikása.

Vándor dalnok volt; nevének jelentése Énekmondó. A IV. Birodalmi évben, Sändeon ostromát követően telepedett le Hegyhonban, s majd másfél éven át vezette az ország krónikáját. Az ő tollából származik a Káoszfa felbukkanásának és uralomra jutásának története, valamint az ő gyűjteményéből maradt ránk két ősi sheon rege: A Hozó és Zbaur legendája, és Shi’agom története. Shi’agom elűzése után, **I. Pereo** torremori császárnő kezétől halt meg.

Saját kezű feljegyzései között fennmaradt bemutatkozása, mely korának hű körképét mutatja.

> *"A negyedik birodalmi évben érkeztem Hegyhonba, nem sokkal Sändeon gyászos ostroma és a legendás Dicső Darpharin halála után. Negyedik éve volt már akkor, hogy az első telepesek megérkeztek a Fejedelem Földjére, és országot alapítottak a hegyen, valamint kicsit lejjebb a hegyoldalban. Két éve volt, hogy a felső királyságot lakói Hegyhonnak nevezték, s ugyanabban az évben kapta szomszédjuk a Torremor nevet. S a negyedik birodalmi év elején, érkezésem előtt nem sokkal történt, hogy a Fejedelem Földjén új, nomád nép tűnt fel, és Sändeon néven országot alapított a völgyben, a régi lakóktól kissé távolabb.*
>
>

> *Nem mondhatom, hogy Hegyhon helyzete fényes volt, mikor megérkeztem. Csak pár napja volt még, hogy Sändeon rémült polgárai segítséget kértek Darpharin királytól a zsarnoki hatalom ellen, amely országukban felütötte a fejét, s a király egész hadseregével, néhány önkéntes torremori katonával, no meg a menekültekkel Sändeon ellen indult. Azóta is szégyenfolt Hegyhon történelmében, hogy a sändeoni vár nyolc-tíz védője le tudta győzni a felső királyság teljes népét. Akár mesteri felszerelésük, akár kiváló harctudásuk, akár tisztességtelen harcmodoruk tette, Hegyhon népéből alig néhányan maradtak. Darpharin király a legelső sorokban harcolt, s a legelsők között esett el, testőreivel együtt. Hasonló sorsra jutott Szeyaluna, a Kétarcú Istennő két papnője is. A hegyhoniak újra meg újra nekirontottak a védőknek, de minden támadási kísérlet kudarcba fulladt, és sorra hullottak el a királyság legkiválóbb harcosai. A torremori katonák sem jártak több sikerrel. Sändeon népe pedig, mikor látta mindezt, térdre hullott zsarnoka előtt, s kegyelemért könyörgött. Ez végleg eldöntötte az ütközetet. Az a néhány hegyhoni és torremori, aki még élt, fejvesztve menekült.*
>
>

> *Az országnak alig maradt lakosa. A fegyverek szinte mind Sändeonban maradtak, a fegyverforgatók és a vezető emberek nagy része elesett. A királyság védtelen maradt. Nem csoda tehát, hogy nagy örömmel fogadták a közeledő vándorok hírét: mindenkire szükség volt az újjáépítéshez. Sebtiben királlyá koronázták Ahmant, a fegyverkovácsot (aki ezzel elérte rég áhított célját), és munkához láttak, hogy Hegyhon minél hamarabb újra a régi legyen.*
>
>

> *Azt mondják, a csata napját követő reggelen a sändeoni zsarnokkirály fegyveres kísérettel feljött Hegyhonba. Semmilyen ellenállást nem tapasztalt, hiszen az ijedt lakosok inkább azon igyekeztek, hogy el tudjanak rejtőzni, mintsem azon, hogy szembeszálljanak a nyilvánvaló túlerővel. De a zsarnok nem is harcolni jött. Végigvonult a fővároson, majd megállt a tótól nem messze, és dobszó kíséretében Hegyhon császárává kiálttatta ki magát. Hegyhon nem felelt.*
>
>

> *Így álltak a dolgok, mikor megérkeztek az új jövevények, köztük én, Laerwe, az énekmondó. Fáradtak voltunk, otthont kerestünk, és bár az országon látszottak még a háború nyomai, így is szép volt és marasztaló. A vándorok maradtak, letelepedtek, és betöltötték a lakosságban támadt űrt. "*
>
>