Tekstas:Katha upanišada

# Katha upanišada

       OM, te globoja Jis mudu,

       Tesidžiaugia Jis mumis,

       Te stiprėja mūsų galia,

       Te auga mudviejų pažinimas,

       Te nebus nesantaikos tarp mūsų,

       OM, ramybė, ramybė, ramybė!

Pastaba: Tai malda-kreipimasis, kurią prieš pradėdami studijas kartu sugieda mokytojas ir mokinys ir kuria pradedamos kelios senosios upanišados.

**I dalis**

**Pirmas skyrius**

1. AUM. Kadaise Vadžašvarasas noriai paaukojo visus savo turtus. Jis turėjo sūnų, vardu Načiketas.

2. Sykį, kai [brahmanams] buvo atnašaujamos aukos, tikėjimas įsiskverbė į jį, [dar] vaiką, ir jis pamanė:

3. „Jų vanduo išgertas, žolė suėsta, pienas išmelžtas, ir jos pačios nevaisingos. Iš tiesų nelinksma pasauliuos, į kuriuos eina šias karves aukojantys".

4. Ir jis tarė: „Tėve, kam tu mane atiduosi?" Antrą, trečią sykį paklaustas atsakė jam [tėvas]: „Mirčiai tave atiduosiu!"

5. Načiketas tarė: „Tarp daugelio esmi pirmasis, tarp daugelio – vidurinysis. Kokią pareigą manimi šiandien atliks Jama?

6. Pažvelki atgalios į [protėvius], pažvelki, kaip elgiasi nūnai kiti; it grūdas prinoksta mirtingasis, it grūdas jis vėl atgimsta".

7. „Dažnai it ugnis brahmanas svečiuojasi namuose, tad jam aukojamos nuraminimo [aukos]. Atneški vandens, Vaivasvata."

8. Viltis ir lūkesčius, bičiulystę ir džiūgesį, aukas ir dorybes, sūnus ir kaimenę – visa tai praranda gobšuolis, kurio namuose nepamaitintas svečiuojasi brahmanas.

9. [Jama tarė:] „Būki pagarbintas, o brahmane, tris naktis praleidęs be maisto mano namuose, o kilnusis svety, teneapleidžia manęs malonės. Tad pasirink sau tris dovanas".

10. [Načiketas tarė:] „O Mirtie, pirmoji iš trijų dovanų tebūna ši: lai [mano tėvas] Gautama nurimsta, išsilaisvina iš rūpesčių, te nebesirūpina manim, tegul atpažįsta ir sutinka mane, sugrįžtantį iš tavęs".

11. [Jama tarė:] „Man užtarus, Audalakis Arunis tave pripažins kaip ir anksčiau, miegos jis romus naktimis, išnyks jo rūstybė regint tave išvaduotą iš mirties nasrų".

12. [Načiketa tarės:] „Danguje nėra jokios baimės, ten nėra, Mirtie, tavęs, ir niekam nebaisi senatvė. Įveikus alkį bei troškulį ir liūdėt paliovus, mėgaujamasi dausose.

13. Tu, Mirtie, žinai apie dangiškąją ugnį. Papasakoki man apie ją, esmi kupinas tikėjimo, [ir] kaip dangaus gyventojai mėgaujas nemarumu, – toks antras mano prašymas".

14. [Jama atsakė:] „Klausyk tad, Načiketai, ką pasakysiu apie dangiškąją ugnį, ir pažinki tai. Žinoki, kad ši ugnis – tai beribio pasaulio pažinimas, [visatos] ramstis, glūdįs širdies slaptyje".

15. Ir Mirtis papasakojo jam apie ugnį – pasaulio šaltinį, iš kokių medžiagų statomas aukuras, kiek jų reikia ir kaip jį įrengti. Načiketas pakartojo viską, kas jam buvo sakoma. Tuomet juo patenkinta Mirtis vėl kreipėsi.

16. Pamalonintas, didysis Jama tarė jam: „Dabar aš duosiu tau dar vieną dovaną – tegu ši ugnis bus [nuo šiol] žinoma tavo vardu. Ir dar, priimki šią įvairialypę grandinę.

17. [Kas] susijungęs su trimis, trissyk uždega [ugnį] načiketą ir atlieka tris darbus, [tas] įveikia gimtį ir mirtį. Pažinęs dieviškąjį garbinamą Brahmano kūrinį ir jį ištyręs, jis pasiekia visišką ramybę.

18. Kas trissyk uždega [ugnį] načiketą ir pažįsta šią triadą ir tai atmindamas aukoja načiketo [ugnies] atnašas, tas, sutraukęs mirties pančius ir įveikęs liūdesį, mėgaujasi danguje.

19. O Načiketai, ši dangiška ugnis, ji – tavo, kurią pasirinkai kaip antrą dovaną. Nuo šiol žmonės šią ugnį vadins tavo vardu. Prašyki dabar trečios dovanos".

20. [Načiketas tarė:] „Žmogui mirus, kitus apninka abejonės, vieni sako: Tai yra, kiti – To nebėra. Lai pažinsiu tai aš iš tavęs – toks mano trečias prašymas".

21. [Jama atsakė:] „Net dievai lig šiol tuo abejoja, nelengvai sužinoma ši Tiesa. Pasirinki, Načiketai, kitą [dovaną], nereikalauk, atleiski mane nuo šio prašymo".

22. [Načiketas tarė:] „Net dievai tuo abejoja, ir tu, Mirtie, sakai, jog Tai pažinti nelengva. Nėra kito, už tave geresnio, vedlio, nėra ir kitos, už šią vertesnės dovanos".

23. [Jama:] „Prašyki sau sūnų ir vaikaičių, kurie nugyvens šimtą metų; prašyki daugybės gyvulių, dramblių, aukso, žirgų ir derlingiausių žemių. Prašyki kiek tik trokšti gyvenimo metų sau.

24. Jei tai atrodo verta dovana, pasirinki turtus ar ilgą gyvenimą. Klestėki, Načiketai, derlingiausiose žemėse. Aš suteiksiu tau viską, ko tik geidžia širdis.

25. Prašyki, ko tik nori, kad ir kaip sunkiai būtų įgyvendinami troškimai šiame mirtingųjų pasaulyje. Štai muzikos lydimos skrieja ratuotos dangiškos deivės, mirtingiesiems nepasiekiamos. Dovanoju, tetarnauja jos tau, Načiketai. Tik neklauski manęs apie mirtį.

26. [Načiketas tarė:] „Praeinantys šie mirtingųjų malonumai, o Antakai, ir išsunkia jie žmogaus syvus visus. Be to, gyvenimas juk toks trumpas. Todėl pasiliki sau vežimus, šokius, dainas.

27. Nedera žmogui džiaugtis turtais. Nejau teiks jie malonumą tave išvydus? Kiek mums gyventi, kol tu viešpatauji? Tik šią dovaną verta man pasirinkti.

28. Kas gi iš mirtingųjų ten, žemėje, pažinęs nemarumo amžinatvę, galės mėgautis ilgu gyvenimu, suvokdamas kūniškų aistrų ir pramogų laikinumą?

29. Atskleiski mums, Mirtie, Tai, kuo žmonės abejoja – didžiojo perėjimo Anapusybėn slėpinį. Tik šią dovaną, paslaptį atveriančią, renkasi Načiketas".

**Antras skyrius**

1. [Jama tarė:] „Vienoks yra gėris, kitoks – malonumas". Abu šie, nors ir skirtingais keliais, sukausto žmogų. Laimingas tas, kas laikosi gėrio, o pasirinkęs malonumą, nukryps nuo tikslo.

2. Ir gėris, ir blogis aplanko žmogų; pasvarstęs juodu atskiria išmintingasis. Juk išmintingas gėrį labiau vertina nei malonumą, o kvailys dėl žemiškos naudos pasirenka malonumus.

3. Tačiau tu, o Načiketai, pamąstęs, atmetei malonius arba maloniai atrodančius troškimus. Tu nepasirinkai šio turtų kelio, kuriame daugelis užklimpo.

4. Plačiai išsiskiria į skirtingas puses vedantys šiedu keliai, žinomi kaip neišmanymas ir pažinimas. Matau, Načiketai, tu atsidavęs pažinimui, ir įvairūs troškimai tavęs neišblaško.

5. Paskendę neišmanymo tamsoj, manydami esą išmintingi žinovai, blaškosi, klajoja šie kvailiai kaip aklieji aklo vedami.

6. Nepažins perėjimo [į Anapusybę] neišmanėlis, nerūpestingas, suklaidintas turto apžavų. Manydamas, „tėra vien šis pasaulis, kito nėra", jis vėl ir vėl pateks man į rankas.

7. Nuostabos vertas [žmogus] aiškinantis [apie tai], kurio netgi klausa daugelis negali suvokti, apie kurį girdėdami daugelis [Jo] net nemato; įgudęs tas, kas Jį aptinka, nuostabos vertas Jį pažinęs.

8. Negali būti Jis lengvai pažintas neišmanėlio apibūdinamas, įvairiai apmąstomas, jei žinojimo neperteiks kitas, suvokęs Jį kaip sau patį, nes Jis yra mažiausias iš mažiausių.

9. Protavimu šito suprasti neįmanoma, o mielasis, tik kitam paaiškinus tai lengvai bus suprasta. Tu tai atradai būdamas ištikimas tiesai! O kad galėtume rasti kitą tokį kaip tu, Načiketai, prašytoją!

10. Žinau – turtai nepastovūs, neįmanoma amžinybės pasiekti laikinais dalykais. Štai uždegiau Načiketo ugnį ir laikinomis priemonėmis pasiekiau amžinybę.

11. Išvydęs troškimų išsipildymą, pasaulio ramstį, pastangų beribiškumą, aukščiausią bebaimiškumą, garsiausią, garbingiausią šlovę, [būties] pagrindus, tu, išmintingasai Načiketai, atmetei viską [kas nevertinga].

12. Savęs pažinimu atradęs šį sunkiai regimą, giliai paslėptą, širdies slaptyje glūdintį, pirmapradį Dievą, išminčius išsivaduoja iš džiaugsmo ir liūdesio.

13. Išgirdęs ir supratęs tai, išsunkęs esmę ir apčiuopęs pagrindą, mirtingasis džiūgauja, nes atrado džiaugsmo šaltinį. Manau, jog ši buveinė plačiai atsivėrė tau, Načiketai.

14. [Načiketas tarė:] „Papasakoki man tai, ką tu regi, kas pranoksta tiesą ir netiesą, pranoksta sukurtą ir nesukurtą, pranoksta tai, kas buvo ir dar bus".

15. [Jama atsakė:] „Garsmuo, kurį visos Vedos skelbia, apie kurį visos dvasinės pratybos kalba, kurio siekdami [visi] stengiasi tyrai gyventi, apie šį garsmenį tau glaustai pasakysiu, tai – AUM".

16. Iš tiesų, šis garsmuo – Brahmanas, iš tiesų, šis garsmuo – aukščiausias [tikslas]; iš tiesų, ko tik betrokštų šį garsmenį pažinęs, viskas [bus jo].

17. Šis pagrindas yra geriausias, šis pagrindas – aukščiausias; šį pagrindą pažinęs Brahmano pasaulyje yra šlovingas.

18. Įžvalgusis nei gimsta, nei miršta, nei atsiranda iš ko nors, nei kas nors iš jo. Nesukurtasis, amžinas, pastovus, pirmapradis, nežūna jis nužudžius kūną.

19. Jei žudikas mano, jog nužudo, o žudomas – kad yra nužudytas, abu jie nepažino [tiesos], – nėra nei žudiko, nei nužudyto!

20. Mažesnis už patį mažiausią, didesnis už patį didžiausią slypi Atmanas kiekvieno širdyje. Nebekamuojamas troškimų ir sielvarto netrikdomas regi žmogus nuskaidrintomis juslėmis Atmano šlovę.

21. Sėdėdamas jis toli nukeliauja, gulėdamas – klajoja visur. Kas dar, išskyrus mane, yra vertas pažinti šį, džiūgaujantį ir nesidžiaugiantį, Dievą!

22. Apleidžia liūdesys išminčių, pažinusį didį, visa persmelkiantį Atmaną, bekūnį tarp kūningų, pastovų tarp permainingų.

23. Šio Atmano neįmanoma pasiekti nei knygomis, nei samprotavimais, nei kalbomis. Ką jis pasirenka, tas jį ir pasiekia – tik tam jis atskleidžia savo veidą.

24. Iš tiesų net pažinimu apsiginklavęs neaptiks jo tas, kas nesipriešina blogiui, netramdo savo juslių, kas nesusitelkęs ir proto nenuraminęs.

25. Brahmanystė ir kšatra, abu jam it maistas, o mirtis – jo padažas; kas iš tikrųjų žino, kur jis?

**Trečias skyrius**

1. Dviese minta atlygio [vaisiais] dorų darbų pasaulyje, įžengę į [širdies] slėpinį, į Aukščiausią Prieglobstį. „Šešėlis ir šviesa" – taip šiuodu vadina Brahmano žinovai, penkių ugnių garbintojai ir triskart [uždegę ugnį] načiketą.

2. Lai sugebėsime mes pažinti ugnį načiketą, šį atnašautojų tiltą, aukščiausiąjį, nenykstantį Brahmaną, narsumo ribą siekiantiems kito [kranto].

3. Žinoki, jog Atmanas – vežimo valdovas, o kūnas iš tiesų – vežimas. Žinoki, jog aumuo – važnyčiotojas, o protas – vadelės.

4. Juslės vadinamos žirgais, o juslių daiktai – jų takai. Atmaną, susijusį su kūnu, juslėmis ir protu, išminčiai vadina besimėgaujančiuoju.

5. Kas neįžvalgus ir kieno protas nesutelktas, o jausmai nesutramdyti, tas it nesuvaldomas žirgas ratuose.

6. Kas įžvalgus ir kieno protas visada sutelktas, o jausmai tramdomi, tas it paklusnus žirgas ratuose.

7. Kas neįžvalgus ir nesupratingas, nuolat [skendi] nešvaroje, tas nepasiekia tikslo ir sugrįžta samsaron.

8. Kas įžvalgus ir supratingas, visada švarus, tas pasiekia tikslą, iš kurio nebegrįžtama atgal.

9. Pasieks kelionės tikslą, aukščiausiąją visa persmelkiančiojo buveinę, tas, kurio važnyčiotojas – jo aumuo, o protas – it vadelės.

10. Nes juslių daiktai yra aukščiau už jusles, protas – aukščiau už juslių daiktus, aumuo – aukščiau už protą, o didžioji Savastis aukščiau už aumenį.

11. Neapreikštasis aukščiau už didį Atmaną, Puruša – aukščiau už Neapreikštąjį. Nieko nėra aukščiau už Purušą, – tai kelionės pabaiga, tai aukščiausias kelias.

12. Šis [Puruša], glūdintis slaptyje kaip visų būtybių savastis, neatsiskleidžia, tačiau regi jį jautriaregiai savo nuaštrinta ir jautria įžvalga.

13. Te panardina įžvalgieji kalbą į protą, te panardina šį [protą] į aumenį, te panardina aumenį į didį Atmaną, te panardina šį [Atmaną] į rimties Atmaną.

14. Pakilkite, pabuskite, priimkite dovanas, pažinkite [jas]! Aštrus kaip skustuvo ašmenys, sunkiai įveikiamas šis kelias, – [taip] išminčiai byloja.

15. Pažinęs šį begarsį, nejuntamą, neuodžiamą, pavidalų neturintį, nesunaikinamą, neskanaujamą, amžiną, bekvapį Atmaną, kuris neturi nei pradžios, nei pabaigos, didesnis už didžiausią, nekintantį, [žmogus] išsivaduoja iš mirties žiaunų.

16. Perteikęs ir išklausęs šį, Mirties papasakotą Načiketui, senovinį pasakojimą, išauga išmintingojo šlovė Brahmano pasaulyje.

17. Kas sugiedos šį didžiausią slėpinį brahmanų susirinkime, arba kupinas pasišventimo šraddhos apeigų metu, tai [jam] dovanos amžiną gyvenimą, tai [jam] dovanos amžiną gyvenimą.

**II dalis**

**Pirmas skyrius**

1. [Jama tarė:] „Viešpats pradūrė juslėms skyles, todėl [žmonės] žvelgia išorėn, o ne į vidinį Atmaną. Tačiau, siekdami nemirtingumo, didieji išminčiai užvėrę akis žvelgia į Atmaną.

2. Išoriniai troškimai veda kvailius, ir jie pakliūva į painias mirties žabangas. Tačiau išmintingieji, pažinę nemarumą, neieško nieko amžino šioje kintamybėje.

3. Kuo žmogus atpažįsta vaizdą, skonį, kvapą, garsą ir meilingą palytėjimą, tuo jis tai ir pažįsta. Kas lieka [nepažinta]? Iš tiesų tai – Tas.

4. Išminčius neliūdi, pažinęs didį ir visa persmelkiantį Atmaną, kuriuo žmogus pažįsta abu – ir sapno, ir budros pasaulius.

5. Bebaimis tas, kam artimas šis patiriantis Atmanas – praeities ir ateities valdovas. Iš tiesų tai – Tas.

6. Kas gimė andai iš kaitros, kas gimė andai iš vandens ir įžengęs į širdies slaptį žvelgia iš ten per būtybes, iš tiesų tai – Tas.

7. Iš kvėpties gimstanti Aditė – dievų siela – buva įžengusi į širdies slaptį ir žvelgia iš ten, gimusi drauge su būtybėmis. Iš tiesų tai – Tas.

8. Budriai kasdien aukojimo atnašomis dera garbinti aukojimo malkose, kaip motinoje vaisių, glūdintį Džatavedą, nes iš tiesų tai – Tas.

9. Kur bunda ir gula saulė – ten visi dievai, ir niekas to peržengti negali. Iš tiesų tai – Tas.

10. Kas yra čia, yra ir ten; kas yra ten, yra ir čia. Iš mirties į mirtį žengia tas, kas viską regi it skirtybes.

11. Pažinti Tai tegalima širdimi. Jokių skirtybių čia nėra. Iš mirties į mirtį žengia tas, kas viską regi it skirtybes.

12. Puruša sulig nykščiu glūdi kūno viduje. Bebaimis [kas pažino jį] kaip praeities ir ateities valdovą. Iš tiesų tai – Tas.

13. Puruša sulig nykščiu kaip liepsna be dūmų. Jis – praeities ir ateities valdovas. Jis toks pat šiandien ir rytoj. Iš tiesų tai – Tas.

14. Kaip vanduo, prasimušęs viršūnėse, šlaitais srūva žemyn, taip ir regintis reiškinių įvairovę paklūsta jai.

15. O Gautama, nepakinta į skaidrų vandenį įlietas skaidrus vanduo, taip ir pažinusio išminčiaus Atmanas išlieka [tapatus aukščiausiajam Atmanui].

Antras skyrius

1. [Štai] vienuolika Negimusiojo, tyrai mąstančiojo vartų, juos prižiūrėdamas, Jis neliūdi, o išsivadavęs – galutinai išsivaduoja. Iš tiesų tai – Tas.

2. [Jis] – gulbė [dangaus] spindesy, vasūs – erdvėje, hotaras – aukure, atnašos – židinyje. [Jis] – žmonėse, dievuose, darnoje, erdvėje; [Jis] – gimęs iš vandens, gimęs iš žemės, gimęs iš darnos, gimęs iš kalnų; [Jis] – didžioji darna.

3. Jis aukštyn įtraukia praną ir žemyn išpučia apaną. Jį, sėdintį viduj mažylį, garbina visi dievai.

4. Kas gi lieka, kai įsikūnijęs, kūno viduje esantis [Atmanas] išslysta ir išsivaduoja iš kūno? Iš tiesų tai – Tas.

5. Jokia būtybė negyvena vien prana ar apana, kitkuo jos gyvos, tuo, kuo palaikomos šios dvi [kvėptys].

6. Klausyki, atskleisiu tau amžinojo Brahmano slėpinį, ir tai, kas atsitinka su Atmanu po mirties, o Gautama.

7. Vieni įžengia į įsčias [naujam] gimimui, kiti žengia į nejudančius kūnus pagal savo karmą, pagal savo pažinimą.

8. Šis miegančiuose būdraujantis Puruša, kuriantis troškimą po troškimo, Jis – tyras, Jis – Brahmanas, nemirtingu vadinamas. Jame visi pasauliai, anapus Jo jau nieko nebėra. Iš tiesų tai – Tas.

9. Kaip vienatinė ugnis, įžengusi į šį pasaulį, pavidalus įgauna įvairius, taip ir vienatinis Atmanas skirtingas tampa įvairiose būtybėse, [likdamas] ir anapus [jų].

10. Kaip vienatinis vėjas, įžengęs į šį pasaulį, pavidalus įgauna įvairius, taip ir vienatinis Atmanas skirtingas tampa įvairiose būtybėse, [likdamas] ir anapus [jų].

11. Kaip saulės, viso pasaulio akies, nesuteršia jokie išoriniai, regimi teršalai, taip ir vienatinis Atmanas visose būtybėse nesuteršiamas pasaulio kančia, [likdamas] ir anapus [jų].

12. [Jis] – vienatinis valdovas, visų būtybių, iš vienos sėklos padaugintų, Atmanas. Amžinoji palaima išminčiams, savy Jį regintiems, ne kitiems.

13. [Jis] – amžinas tarp laikinųjų, sąmoningas tarp negyvų, vienatinis tarp skirtingų, išpildantis [jų] troškimus. Amžinoji ramybė išminčiams, savy Jį regintiems, ne kitiems.

14. „Tai – Tas" – šitaip [išminčiai] galvoja apie nenusakomą, aukščiausiąją palaimą. Kaip Tai galiu pažinti? Jis spindi pats ar tik atspindi?

15. Iš kur ši ugnis? Juk ten nei saulė, nei mėnuo, nei žvaigždės šviečia, nei žaibai tvyksi? Tačiau štai – Jo šviesa nušvinta, ir visa spindi Jo šviesa.

**Trečias skyrius**

1. Šaknimis aukštyn, šakomis žemyn – štai amžinasis figmedis. Jis – tyras, jis – Brahmanas, jis nemirtingu vadinamas. Jame – visi pasauliai ir niekas jo nepranoksta, nes iš tiesų tai – Tas.

2. Iš jo kyla ir kvėpties [palaikomas] juda visas šis pasaulis. Tai – didžioji baimė, iškilęs žaibas. Šitai pažinęs tampa nemirtingas.

3. Jo bijodamos ugnys liepsnoja, jo bijodama saulė šviečia, jo bijodami bėga Indra ir Vajus, ir penktoji – Mirtis.

4. Tepažįsta jį dar prieš kūnui sunykstant, jei ne – sugrįš jis atgalios į sukurtąjį pasaulį.

5. Kaip veidrodyje [Jis regimas], taip ir Atmane, kaip sapne, taip ir protėvių pasaulyje. Kaip vandenyje regimas, taip ir tarp gandharvų, kaip šešėlyje ir šviesoje, taip ir – Brahmano pasaulyje.

6. Išminčiai neliūdi pažinę skirtingą jausmų prigimtį, skirtingą jų kilmę, jų atsiradimą ir išblėsimą.

7. Virš juslių – protas, virš proto – aumuo, virš aumens – didysis Atmanas, virš didžiojo Atmano – Neapreikštasis.

8. Tačiau ir Neapreikštąjį pranoksta visur įsiskverbiantis ir požymių neturintis Puruša. Jį pažinęs žmogus išsilaisvina ir tampa nemarus.

9. Jo pavidalas neregimas, ir nieks jo akimis nemato. Tik širdimi, įžvalga ir protu jį pažinus, laimimas nemirtingumas.

10. Kai penkios pažinimo [juslės] užgęsta kartu su protu ir įžvalga nurimsta, tai – aukščiausias būvis.

11. Tvirtą jausmų sutramdymą vadina joga. Tik tuomet tampame nesutrikdomi, o joga juk – ateina ir išeina.

12. Nei kalba, nei protu, nei rega neįmanoma jo pasiekti. Argi pažinsime jį kitaip nei sakydami: „Jis yra"?

13. „Jis yra" – taip dera suprasti abu jo tikrosios prigimties pavidalus. Tik taip jį pažinus atsiveria tikroji jo esmė.

14. Visus širdies troškimus nurimdęs, mirtingasis tampa nemarus ir dar šiame [pasaulyje] pažįsta Brahmaną.

15. Visus širdies mazgus atrišęs, mirtingasis tampa nemarus – toks [upanišadų] mokymas.

16. Širdyje yra šimtas ir viena arterija. Viena jų teka pro viršugalvį ir ja pasiekiamas nemirtingumas, o kitos veda į visas puses.

17. Puruša sulig nykščiu, vidinis Atmanas, nuolat slypi žmonių širdyse. Te tvirtai ištraukia jį iš savo kūno kaip meldo stiebą. Lai žino jį kaip tyrą ir nemarų. Lai žino jį kaip tyrą ir nemarų".

18. Taip Načiketas, pažinęs jogos kelią bei tai, ką jam Mirtis bylojo, Brahmaną pasiekęs, išsivadavo iš aistrų ir mirties. Tai laukia ir kitų, Atmaną pažinusiųjų.

*Iš sanskrito vertė Audrius Beinorius.*

Template:Šablonas:Tekstas:Katha upanišada/paaiškinimai