Přímořsko podrobněji

## Základní popis Přímořska

Viz Geografie východu, O novém světě - zde je popsán Chladný les (dříve hlídaný Řádem mramorových poutníků) a Divoká výspa.

## Oblast mezi Almaenem a Ilvaenem

Kdysi oblast plná nádherných lesů i úrodných plání, větších měst i osamělých klášterů. Místo, kde se dařilo obchodu a při procházce lesem jste mohli slyšet půvabné elfí melodie. Ovšem časy se mění, po pádu Mramorových poutníků a vyhnání Slunečníků z Almaenu se probouzí temnota a nejen z krajů za řekou Větrná přichází hrůza a děs…

Z východu je oblast ohraničena řekou Větrná, za ní již není úplně bezpečno. Cestou z Almaenu se ještě před pár měsíci dalo bezpečně dorazit do Ternu a odtamtud do Divoké výspy, ale nyní již ani zde není bezpečno. Řád byl nahrazen vévodovými vojáky a ti neví, jaké hrůzy les skrývá, a neví, co je třeba udělat, aby zůstaly mimo lidská sídliště. Řeka samotná není splavná.

Na severovýchodě se postup Lesa snaží zpomalit Dechejovi kněží, kterým patří oblast Norditorum. Dechejci si nebezpečí uvědomují, ale jim samotným se obrana nepodaří a přímořské vesnice se budou muset vzdálit od Lesa.

Úplně jinak působí les mezi Almaenem, Ilvaenem a Jezerovem. **Almaenský les** je místem živým a veselým, které je tím barevnější, čím více se blížíte k poloutajené elfí osadě, k Novému Almaenu. Radost ze života šíří kromě elfů i **skupina skřítků a druid Fareandor**, který je v kontaktu s ostatními druidy z jihu (žel byl roztrhán šílícím vlkodlakem Rufusem, předtím ještě stihl svolat ostatní druidy ke sněmu, na němž se mělo řešit nové nebezpečí). Lidé žijící v lese vycházejí s elfy, skřítky i druidem velice zadobře, i když lidem připadají elfové poněkud namyšlení a zcela bez smyslu pro humor.

V okolí velkých cest, které spojují Ilvaen, Zátočinu, Jezerov a Almaen, se nacházejí úrodná pole se spoustou vesnic a statků. Občas je možné narazit i na klášter nebo vojenskou pevnůstku. Nutno podotknout, že v okolí Almaenu moc lidských stavení není, neboť Jaroglegovi se lidé z okolí města zdáli podezřelí z čarodějnictví a tak zanikaly celé vesnice.

Do **Zátočiny**, centra kolonizovaného území, vede **Zlatá cesta z Almaenu** (když se ve Východní výspě těžilo zlato, převáželo se tudy. Nyní se asi bude vozit zas, i když tomu politické dění moc nenapomáhá) a **Hedvábná stezka z Ilvaenu** (Ilvaen bylo kdysi město elfí, ti zde pěstovali **surom** a chovali surožravce, z jejichž kukel vyráběli hedvábí. To dnes stále platí, ale plantáží chladnomilného suromu již moc není a ilvaenské hedvábí ani není moc kvalitní). V okolí cest je několik vojenských pevností a několik větších vesnic. Vojáci se starají o bezpečí poutníků a lapkovství zde moc nekvete.

Z Ilvaenu na západ se po řece **Rezná**, která je jediná splavná řeka v Novém Přímořsku, dá doplavit do **Čevené vody**, či proti proudu do **Baziliščína**. Po Hedvábné cestě lze z Ilvaenu dojít do **Králova**, avšak cesta vede skrze **Medvědí hory** a **Mlžné údolí**. V poslední době i tudy procházejí vojenské patroly, avšak Mlžné údolí skrývá několik doupat lapků a pašeráků. Kromě nich poutníky obtěžují i divoká zvířata, vypráví se o ještěrech, kteří umí proměnit člověka v kámen. Po nich, po bazilišcích, má své jméno spousta míst v okolí.

Skrze Mlžné údolí nevede přímá cesta, protože je nutné obejít několik rozsáhlých strží. Šlechta z okolí se snaží spolupracovat, postavit cesty a mosty a vyhnat ze strží netvory a bandity, aby se tak usnadnil obchod mezi Královem a Ilvaenem a kupci nemuseli hory objíždět, avšak místokrálův považuje častá setkání šlechty za náznak vzpoury a protože jsou jeho špiclové špatně informováni, možná to povede k represím ze strany ústřední moci.

## Ilvaen

Město rozlohou odpovídající Almaenu, ale je v něm narváno mnohem více obyvatel. Je obehnané nízkou kamennou zdí, má dvě hlavní brány a pár menších branek a několik věží. Většina staveb je hrázděných, některé čtvrtě jsou ryze dřevěné, případně omítnuté. Kamenná budova je v podstatě jen Čarohláska. Říká se, že když se budoval Ilvaen, nepohodli se místní s dodavateli kamene a raději se spolehli na kombinované stavby z cihel a dřeva.

Obyvatelstvo je zčásti tvořeno městskými elfy, narazit se dá i na hobity či trpaslíky, kteří mají v Medvědích horách několik menších osad. Město žije z obchodu, je křižovatkou mezi Zátočinou, Královem, Jezerovem a Červenou vodou, se kterou obchoduje zejména díky říční lodní dopravě.

V okolí města je několik plantáží, kde elfové pěstují **surom** (keře se spoustou velkých listů, s plody, které chutí i tvarem a barvou připomínají ostružiny), který na rozdíl od jižních odrůd dokáže přežít i zdejší chladné podnebí. A kde elfové pěstují surom, tam budou chovat i **surožravce** – larvy motýlů (**surbomů**), kteří se živí stromem a jejichž kukly, resp. vlákna z nich, se používají k výrobě hedvábí, strun a rybářských vlasců. Surožravec je zcela závislý na svém pěstiteli, ve volné přírodě se nevyskytuje. Proto se z Ilvaenu vyváží do celého Přímořska **látky, hudební nástroje a rybářské potřeby**.

Kromě pěstování surožravců je Ilvaen známý i svou magickou škola. To je jediné místo v Novém Přímořsku, kde je na jednom místě větší množství magicky nadaných jedinců, kteří mají zájem se o své poznatky dělit s ostatními. Jinými slovy, je to jediná „univerzita“, Ilvaenský kruh (celým jménem IKMČVUT, tedy Ilvaenský kruh magie čarodějné a vysokého učení theurgického) se jmenuje. Pokud mají studenti dostatečný talent, mají šanci se zde za dostatečný obnos naučit lecčemu v oblasti magie. Pokud talent nemají, často buď hynou při náročném duševním výcviku, nebo se nedostanou ani k němu a školu kvapem opouští. Běžní jsou zde i studenti ze sousední Sondosie, je zde možné častěji narazit na trpaslíky či elfy, dokonce i skřeti tu jsou častější než hobiti.

Ve městě je u moci **kupecká rada**, v níž zasedají představitelé nejsilnějších cechů ve městě (nejsilnější cech krejčířů, surařů a kovotepců), které předsedá **Elfí otec** (nejstarší ze všech elfů ve městě, ale nemá faktickou moc)

**Zlodějský cech** je vcelku mocný. Sdružuje děti ulice a zajišťuje, aby měli co jíst a dává jim případně práci. Organizuje většinu velkých černých akcí ve městě na objednávku a pro svůj profit. Navenek ovšem působí jako velká **společnost** obchodující s kvalitním spotřebním zbožím (textil, hedvábí, víno, šperky, usga, zbraně) a málokdo tuší, že zlodějský cech je ve skutečnosti tato společnost. A ti, kteří to vědí, jsou buď uplacení, s cechem obchodují či jsou jeho členy. Cech má skladiště ve všech přístevech v Novém Přímořsku a několik lodí patří přímo společnosti. V Ilvaenu má velké legální skladiště kus od hlavní tržnice, jedno menší v přístavišti a pak tajné, menší skladiště v chudší čtvrti, kam vede tajný vchod z chrámu Elana. Elanovi kněží se společností vycházejí velice dobře.

Cech svým členům zajišťuje azyl či dopravu z města (malé skladiště je kus od hlavní brány; navíc strážní obvykle nekontrolují kněží), dílny, práci, cestování lodí, informace, pomoc ve zlodějnách, přístup na černý trh (kde je kradené levné zboží, zlodějské vybavení, drogy, jedy, zakázané zbraně (tzn. kuše), pár magických svitků s kouzly, předměty s démonem, povedené padělky a falešné listiny) a tak podobně.

Nejsilnější z obchodních cechů je kovotepecký. Cechmistr Gwalin je ambiciozní a rád by získal větší moc pro svůj cech a pro sebe, zrušil elfího otce a zavedl voleného otce města (kdy by volili cechmistři, Gwalin je oblíben mezi ostatními, tak by podporu měl jistou). Dále by rád zdanil a kontroloval Ilvaneský kruh, neb mu přijde nebezpečný, chce jej zdiskreditovat. Je to Gwalin, kdo zřídil v reakci na bandity eskort po vzoru Poutníků. Je to Gwalin, kdo vyhlásil odměnu na krolly, a je to on, kdo navrhne Jezerovu po záplavě půjčku na dvacet let bez úroku a kdo navrhne dát území okolo Dlouhého jezera chudým z Ilvaenu a pomoci tak posílit baronovo hospodářství.

Co se bohů týče, lidé nejčastěji věří v decheje nebo pentarchy, elfové v Shiraieila, ale všichni se vzájemně víceméně tolerují.

Čtvrti: Elfích otců, Pěti bohů, Čarodějný vrch, Podrvší, Nové město (alias Dechejovo), Hladová čtvrť (Hladov), Přístavisko.

## Jezerov

Městečko, nebo spíš větší vesnice, rozprostírající se okolo malebného Dlouhého jezera na řece Větrné. Vesnice je bez opevnění – to tvoří jen několik kamenných zídek (kámen se sem kdysi dopravil z Baziliščích vrchů) a většinou je tvořena přízemními dřevěnými domy, ale některé z nich jsou i kamenné. Na náměstí, které je obehnáno zídkou, stojí několik větších staveb, z nichž všechny jsou kamenné. Tam bydlí bohatší a významnější měšťané, kteří nejsou tak vlivní, aby bydleli v pevnosti. Na náměstí bydlí bohatší obchodníci, dechejův kněz Marek, Vodákův dům (ten je prázdný, ale z tradice je třeba se o něj starat a nechávat ho vždy připravený pro případnou Vodákovu návštěvu), Koniáš, obchodník s informacemi a s masážními strojky Borec, dále je zde rozestavená Dechejova kaple.

Daleko od břehu vybíhá systém mol a poloplovoucích plošin, na nichž též stojí několik domů. Zde bydlí rybáři, kteří mají přímo pod svými domy věčně natažené sítě a chytají ryby. Domky to nejsou nijak zdobené, ale jsou udržované a pohled na molo v noci, kdy je osvětleno jen lucernami, jejichž svit se odráží na povrchu jezera, stojí za to. Lucerny se udržují neustále zapálené Vodákovými poskoky z města, a to z úcty k tradici. Prý to tak mají ryby rády.

Na ostrůvku na jezeře bydlí **Vodák** se svým učedníkem. Vodák je osoba, která zajišťuje obyvatelům hojnost ryb a klidnou, čistou vodu, za to si od obyvatel vybírá jídlo a drobné dary. Zároveň dokáže léčit nemoce obyvatel a přesvědčivě řešit spory. Je to dědičné povolání, vždy, když Vodák zemře, stane se novým Vodákem jeho učedník a z místních si vybere svého vlastního učedníka. (pozn. – je to hraničář, který je součástí totemu ryb) Vodákův učedník je neobyčejně nespokojen se svým osudem a rád by od Vodáka utekl.

Další významnou persónou je **mistr Koniáš**, který se zde před časem usadil. Maskuje se za vysloužilého vojáka, co si našetřil na svůj domek, ale to není úplně pravda. Sleduje zde jisté osoby, které jsou napojené na Bortewanovu otrokářskou síť – několik krollů slouží jako otroci na Hrádku pro línou šlechtu, pak v několika blízkých mlýnech a též se objevili jako pomocná síla při dostavbě jedné věže na Hrádku. Koniáš zkoumal, kdy se tito stali otroky, a našel stopy vedoucí do Divoké, i vyslal Noreka s dopisem pro Zachariáše… Před časem Koniáš s Norekem odcestovali pryč, sloužit Pomocné ruce. (dle Norekových rodičů odjeli koňmo do Ilvaenu).

Kus za městem je chudobinec, který byl vybudován teprve nedávno.

Jezerovští měšťané mají v nelibosti Almaen, a to od té doby, kdy si tam postavili vlastní kanalizaci a splašky jim posílají po proudu. Naopak Jezerov je trnem v oku norditorským kněžím, a to pro místní pohanské zvyky. **Místní uctívají vodu a mají za svého kněžího tajemného Vodáka**. Dechejci sem umístili kněze Marka, který přesvědčuje ostatní, že uctívání vody patří pod dechejskou církev, vždyť voda je i jejím znakem… ovšem je třeba ji uctívat jinak, než primitivními zvyky.

Na kopci kus od města je kamenný hrádek, kde bydlí jezerovská šlechta. Ta v poslední době řeší problém, jak si ušetřit cestu do města k vodě – jejich vlastní studny totiž vyschly (to není tak úplně náhodou, může za to Vodák, kterému se nelíbí, že k němu šlechta nechová náležitý respekt, tak zbavil Hrádek vody) Vyslali tedy do Nového Almaenu své dva radní, Démanta a Radanu, aby od elfů koupili či vyzískali návod na vodostrukturu (viz popis Nového Almaenu). Ovšem elfové s nimi odmítli vůbec jednat, neboť své tajemství nehodlají rozprodávat a už vůbec ne za peníze. Hradský správce Démant to vzal jako urážku, přesvědčil barona Jarmila z Jezerova, aby uspořádal trestnou výpravu…

Výpravu vede sám Démant, s pomocí Viléma Říky (mladého, výřečného, charismatického velitele stráže a jezerovského vojska) se mu podaří získat pro svou věc pár šlechticů a pár desítek obyvatel Jezerova, společně s baronovým vojskem dá dohromady asi stovku mužů a vytáhne na Nový Almaen. Nové spory na obzoru.

Ale dobře to dopadlo, počátkem května skutečně dorazila armáda do Nového Almaenu, ale tamní kněz Orinell (Ryšatec, Joda) armádu přesvědčil, že Nový Almaen je krásné místo a je zbytečné ho ničit, armáda tak odtáhla se nepořízenou.

**V květnu došlo k zaplavení Jezerova.** Někteří mají za to, že to bylo z hněvu bohů (není jasný názor, zdali se hněval Dechej či Matka, případně oba), někteří říkají, že to udělal Vodák ze své vlastní vůle, jiní z toho obviňují černého Zkázu, někdo říká, že za to mohli elfové a ti že to umí, někdo to má za normální povodeň a zbytek že jsou povídačky, část lidí tomu ani nevěří. Zůstala jen poničená pevnost na ostrůvku a pár lidí, co utekli před jezerem, jinak je vše pod vodou. Nový jezerov čítá asi padesát duší, momentálně tam řádí chřipka a strach z vlkodlaků, avšak šlechta z Ilvaenu tam posílá pomoc…

## Nový Almaen (ryze elfí osada)

Nový Almaen je pro většinu přímořských obyvatel městem zázraků, ovšem vedle velkých sídel v Elfím lese na západním kontinentu či sídel temných elfů je to jen zapadlá vesnička. Není to ani moc velké město, čítá zhruba 300 elfů, ovšem je rozprostřeno na velkém území.

Vznik Nového Almaenu souvisí se založením Almaenu a Ilvaenu 150 let zpátky. Právo založit si tam město dostali dvě skupiny elfů ze západního světa, ale nastěhovalo se tam i dost lidí a na elfí tradice se nebraly ohledy. Radikální skupina elfů se rozhodla založit Nový Almaen a získala si své přívržence z Ilvaenu i Almaenu. Vzniklo tak město plné zvláštností.

První zvláštností je to, že lidé o Novém Almaenu ani moc neví. Je chráněno tajemnou magií, která zajišťuje, že **běžní lidé sami Nový Almaen nenajdou, pokud si to sám nepřeje. A ten si to přeje jen během svátků.** Mimo svátky Nový Almaen najdou jen lidé mimořádně schopní, a pak lidé, kteří mají **Almaenskou slzu**. Město samotné je chráněno **Mlázím**, což je též jediné, co obyčejní lidé vidí. Mlází (nebo elfí hradba = Il’Ran) je asi metr vysoké křoví, které je jakoby živé a brání neelfím lidem dostat se skrze něj. Elfové se přes něj dostanou bez problému. Mlází dokonce skrývá to, co je uvnitř elfího města – pokud elf stojí za Mlázím, není zvenku vidět. Vidět jsou jen další stromy a občas dům. Domy jsou poměrně daleko od sebe.

Běžný obyvatel tedy najde Mlází, pokud jde po jeho obvodu, dostane se k **předměstí Nového Almaenu**. To je místo, které slouží k realizaci obchodu, během svátků zde stojí trhy, mimo svátek je „náměstí“ pokrytou trávou. Po obvodu „náměstí“ je několik staveb, celá jižná část je hostinec a stáj, vedle ní je dřevěná brána do města. Severní část tvoří několik desítek domků, kde bydlí přátelé Nového Almaenu (jako např. **Celrondel Tara, Falafel**, další obchodníci), kteří nesmí bydlet uvnitř.

Pokud jsou trhy, dá se na nich koupit dobré jídlo (malé, ale vydatné a chutné porce, od několika stř. až po pár zlatých), elfí voda (3-10 zl), elfí šperky (dřevěné amulety za pár stříbrných, železné prsteny za pár zlatek, hezké zdobené šperky za desítky zlatých), elfí víno (5 nejhorší („příliš pozdní sběr“) - 30 zlatých (docela kvalitní… to nejlepší víno ale nejde na trh)), textilie (šátečky za pár stříbrných, zdobené oděvy či boty za desítky zlatých), elfí hudební nástroje (píšťaly za pár zlatých, strunné nástroje za desítky zlatých), zbraně (zdobené dýky za desítky zlatých, běžné levné luky (40 zl za krátký), kvalitní luky i nad stovku).

**Uvnitř je úplně jiný svět, kam se jen tak někdo nedostane.** Pokud se někdo potřebuje dostat dovnitř, vstup se dá za poplatek získat u Celrondela Tary. Uvnitř neustále hraje hudba, prýští radost z každého místečka. Uvnitř je běžný les, avšak mezi stromy jsou domy a rozličná prostranství. Stromy a domy spojuje **Il’Vaen – Živá voda, Vodostruktura** – systém okapů a rozličných mlýnků, kterým se dostává voda z blízkého jezírka do všech koutů města, dostává se pod zem, případně vrací zpět do jezírka. Prýštění vody je velice hezké na pohled, zurčení vody na poslech a též je to praktické, elfové tak mají všude vodu, kterou milují snad nejvíce po lesu a po hudbě. Naprosto běžně je možné narazit na elfa, který sedí u stromu a hraje mu na flétnu… o **věčnou hudbu** se stará skupina hudebníků, kteří dnem i nocí zpívají, hrají na píšťaly, loutny, harfy a hrají i na živou vodu. To je „**zurčení vody v hudbě**“ – voda prýští do několika různých nádob a obsluhující elf do nich občas jemné udeří paličkou, tu a tam vodu z nich vylije a ten stříbřitý zvuk, to je Nový Almaen. Jinde si zase hrají malá elfátka, kteří mají vytvořeno několik „prolejzaček“ ze stromů, jimiž se proplétají. Centrem města je velký dům prorostlý naskrz velkou borovicí, jejíž větve ční vysoko nad stromem. Tomu spojení stavby a stromu říkají **Lai-sahen, Posvátná borovice**. Zde sídlí kněz Elfího boha, dále hojič listí, hojič krve, pán živé vody, pán mlází i pán melodií.

## Almaen

Město v polovině Zlaté cesty, spojuje Zátočinu a Divokou po souši. Má kamenné hradby s dvěma branami, velká část staveb ve městě je též kamenná. Za tento moderní výdobytek vděčí almaenští obyvatelé blízkým kamenolomům ve Větrných vrších na jihovýchodě.

Almaen disponuje rozsáhlou kanalizací a splašky vyhazuje, s jistou filtrací, přímo do Větrné (z čehož jsou obyvatelé Jezerova a dalších vesnic po proudu Větrné přímo nadšeni). V kanalizaci se přímo pobývat nedá kvůli zápachu a obtěžujícím krysám, ale kdo se v kanálech vyzná, dokáže najít osamělý dům s přístupem do kanalizace, kde se dá ukrýt, nebo se dokáže přemisťovat po městě rychleji než lidé jdoucí pěšky.

Almaen ovládl **Jarogleg se svými Slunečníky**. Z města vykázal všechny, kteří měli co do činění s magií či církví, později i všechny, kteří se mu znelíbili. Lidé mu oddaně věřili a následovali ho, ale odboj se vůči němu zformoval. Kde je přímo v jeho čele není úplně jisté, ale patrně se jedná o nějakou zlodějskou organizaci, která zde byla ještě před Jaroglegem. V čele organizaci figurují jména jako Cidar, Radian (šéf kanálníků-mrtev), Barbar, Lasička, Pavouk.

Jarogleg věděl, že z Lesa přichází zlo. Měl i tušení o pradávných světových problémech. Věděl, že někde jsou démoni, věděl, že někde existují tvorové, kterým v žilách koluje krev démonů. Věděl to přímo od temných elfů, v jejichž zemích zamlada pobýval. Věděl, že v Chladném lese je něco, co s tím vším souvisí. Průzkumem se přesvědčil, že to NĚCO tam skutečně je, a považoval za svou povinnost chránit Přímořsko před tímto zlem, proto se usadil v Almaenu, který získal pod svou kontrolu.

Byl ovšem vyhnán, po vyhnání se obrana před Lesem rozpadla a Almaen se utápí ve svých problémech. Část města shořela, jinde bojovalo několik ozbrojených band. První bandou jsou zbytky fanatických Jaroglegových přisluhovačů vedených slunečníky, kteří neuvěřili, že Jarogleg je mrtev. Mají na své straně dobré vedení, umění boje i magie zprostředkované zkušenými Slunečníky. Druhou bandou je Rada, výbor ustanovený Cidarem z řad papalášů bývalého zlodějského cechu. Ti vedli povstání proti Jaroglegovi a jsou napojeni na složitou síť důležitých osob ve městě. Je to nejpočetnější skupina, protože většina obyvatel města odmítajících Jaroglega se spontánně přidala k nim. A ty, kteří nemají rádi ani fanatického, despotického Jaroglega, ani ozbrojené obchodníky, lupiče a zloděje, sjednocuje proti ostatním skupina rytířů Řádu klidné síly, kteří zde byli na „tajné“ dlouhodobé misi, jejímž účelem bylo zjistit, jestli je Jarogleg zlý či dobrý. Ti mají nevýhodu toho, že nebyli na převrat vůbec připraveni, na druhou stranu mohou takticky vyčkávat a zasáhnout, až se oslabí obě dvě hlavní strany konfliktu. Město dále trápí okamžitý vzrůst kriminality, loupeží i plenění.

Jak se to vyvinulo dál? V dubnu shořel Almaen, a protože lidé se prali a loupili místo toho, aby raději hasili, lehla popelem nezanedbatelná část. V několika částech města se vztyčily barikády (spíše něco jako „vozové hradby“) a vznikly dva velké tábory – tábor slunečníků a tábor Rady. Provedlo se několik vojenských akcí, slunečníků začalo ubývat, na druhou stranu se jim podařilo zajistit obě brány a tak zprostředkovávat kontakt se světem. Stoupenci Rady tak začali hladovět, protože po měsíci a půl bojů ve městě došlo jídlo a oni neměli přístup z města ven. Ale do hry vstoupili i příznivci Řádu, kteří se pokusili sjednat mír mezi znesvářenými stranami, avšak neuspěli. Do tábora obchodníků vnesli potají zásoby jídla, aby si vzbouřence získali na svou stranu, a snažili se jednat o příměří. Pokusili se obchodníky přesvědčit, že je možné, že Jarogleg bránil město před hrůzou z Lesa, a že slunečníci jsou potřeba, to se ovšem ostatním nelíbilo, rytíře prohlásili za zbabělce a z tábora vyhnali. Cestou městem rytíře chytli příznivci zesnulého Jaroglega, za nepřátele je prohlásili také a celou část rytířů popravili, přežilo jich jen pár. Koncem května byli slunečníci poraženi a jejich vůdci krvavě popraveni, čímž nepokoje ale nekončí. Zbytky Řádu zůstávají ve městě a snaží se zjistit něco o umění slunečníků… Vzhledem k trystní hygieně ve městě brzy vypukne mor, který potrvá od června do září a z některých čtvrtí vyrobí město duchů.

Zvěsti, že v Almaenu vstávají nakažení morem z hrobů, jsou samozřejmě nesmyslné. Ale mor je tam mocný…

V průběhu podzimu Rada provede několik rozsáhlých rekonstrukcí (peněz má dost, pokladnice slunečníků byly bohaté) a do města se začne zpět vracet život, avšak zkušenému oku neunikne, že Rada sleduje zejména blahobyt svůj a teprve potom ostatních měšťanů. Zkušenému oku znalému historie neunikne ani to, že všichni vrcholní představitelé Rady byli v představenstvu pochybných organizací ještě předtím, než přišel Jarogleg…

## Zajímavé a relativně obyčejné předměty z této oblasti

* **Almaenská slza**. Tvrdý, čirý kámen, který v sobě má kapku z Vodostruktury. Když se ke kameni přiloží ucho, je možné slyšet almaenskou elfí hudbu. Někdy jsou v slze vidět i obrazy z Almaenu. Elfové tyto výjevy vnímají lépe než obyčejní lidé. Kámen se většinou zpracovává do prstenů (dřevěných, stříbrných či zlatých, nikdy ne do železných či ocelových) či se na koženém poutku váže kolem krku. Elfové, kteří opouštějí Nový Almaen, si pořizují slz více a dělají z nich náramky – výjevy jsou pak silnější a elfům neteskní tolik po své domovině. Hlavní účel Almaenské slzy je ten, že kdo ji má, ten najde Nový Almaen i mimo svátky.
* **Elfí voda**. Průhledná trubička naplněná vodou z Vodostruktury. Pokud se převrátí, uvnitř se začne voda třpytit a zahraje se hezká Novoalmaenská melodie.
* **Ilvaenské hedvábí**. Ve srovnání s hedvábím z elfích říší neobstojí, ale i tak je poměrně kvalitní. Vyrábí se z kukel surožravců (alasuroma‘il). Surom je keř se spoustou velkých listů, s plody, které chutí i tvarem a barvou připomínají ostružiny. Zdejší odrůda dokáže přežít i chladné podnebí. A kde elfové pěstují surom, tam budou chovat i surožravce – larvy motýlů (surbomů), kteří se živí stromem a jejichž kukly, resp. vlákna z nich (ale ty kukly se při výrobě zabijí, musí se vyvařit), se používají k výrobě hedvábí, strun a rybářských vlasců. Proto se z Ilvaenu vyváží do celého Přímořska látky, hudební nástroje a rybářské potřeby. **Hedvábí se jinak dá vyrábět i z pavučin některých pavouků, což je původně hobití vynález, ale výroba je obtížná a nákladná.** Oblíbené historky – jak se larvy surbomů dostaly z Elfího lesa ve vlasech assuriamské princezny, atd. **Larvy surboma v medu** jsou oblíbeným pokrmem, i když je trochu dražší. Elfové často hrají surbomům na okarínu, prý pak lépe rostou a jsou chutnější pro surbomy.
* **Usga**. (dle některých dechejských **Akvabeata**, posvátná voda, což je přesný překlad termínu „usga“, avšak ti vážnější tento název považují za herezi) Alkoholický nápoj rezavé barvy, který je ve světě dost drahý (litrová lahev za padesát až 200 zlatých), avšak tady, v oblasti, kde je v okolí několik palíren, nijak zvlášť draho nevyjde (místní usgy za 20 až 50 zlatých). Nápoj se vytváří z ječmene, který se namočí ve vodě, rozprostře na podlaze sladovny a nechá se naklíčit. Několik dnů jen leží a obrací se dřevěnými lopatami, po týdnu vzniká „zelený slad“ (**gralt**) a suší se v peci vytápěné rašelinou (zajišťuje kouřovou chuť), aby se bránilo dalšímu klíčení. Slad se rozemele na mouku (**grist**) a smíchá se v ocelové kádi s horkou vodou (kvalita vody ovlivňuje chuť – řeka v hornaté půdě ostrá chuť, řeka z nížin bylinná či travnatá chuť), kde se míchá a vznikne cukernatá kapalina (**wort**), odčerpá se první várka, přidá se druhá voda (s vyšší teplotou) a proces se opakuje. Bordelem na dně (**draff**) se krmí dobytek, je to výživné. Wort se ochladí a přeleje do dřevěné kádě a přidají se kvasnice, kvasnice se často ochucují (dle palírny, chuť ovlivňuje i materiál kádě), kvasí se dva dny, během nich se obsah kádě rychle plní. Následně se destiluje ve větším kotli ve varu (jeho tvar záhadně ovlivňuje chuť, takže dojde-li k výměně kotle, často se do něj vyklepávají stejné díry a záplaty), zbytky po první překapávanici (destilaci) opět jdou pro dobytek, tentokrát je dobytek díky obsahu alkoholu i veselý, vzniká „lehké víno - **letgwenn**“, to se překapává podruhé a vznikná nejčistší překapávaná, „srdce slunce“, **chaard**, která se pak stáčí do sudů (okamžik, kdy už je chaard hotov, musí lihovarník uhodnout dle zkušeností), kde dozrává, obvykle tři až osm let. Používají se již použité sudy, často po vínu či rumu. V oblasti je několik sladoven (v okolí rašelinišť na sever od Zátočiny a v okolí Červené vody, pak v Baziliščích horách, neb baziliščí trus je výtečným palivem se skvělou chutí) a palíren (buď v okolí rašelinišť, nebo ve městech, nebo různě po kraji). Nejslavnější je Aiffricova palírna a udírna (udí na bališčím trusu, ale usgu nedělá), Cameronova usgárna (zařizuje obojí), Maighread a Tasgall (používá červenou vodu, zvláštní odstín), Sileasova sladovna, Překapávárna starý Sheeny (SS).
* **Aiffricovo uzené**. Aiffric zdědil dlouho nepoužívané udírny, v nichž se usadila banda menších bazilišků. Najmul pár žoldáků, aby je vyhnali, a po odchodu bazilišků seznal, že jejich trus je výborným palivem, neb dodává masu skvělé chuti. Následně začal pálit i gralt do usgy a sladovou mouku draze prodával destilériím v kraji (užívá Maighread a Tasgall ve své Speciální baziliščí a Stará Sheena v Kouřové, obě se lidově nazývají Hnojenky, ale jsou dost drahé, lahev za 50 v kraji, ve světě až 200). Chová si párek mladých bazilišků, co ho zásobí trusem, ale netuší, co se stane, až povyrostou…
* **Okaríny**