Гостра зрада (13 розділ)

Грозопер ніжився у лісі сонечком. Грозопер хотів сам на сам залишитися з собою, бо вважав що у таборі сильно гуно для його роздумів.

-Нареші я один...-мрійливо сказав Грозопер.

-Ти точно так вважаєш?-раптом різко почувся ззаду голос.

  Грозопер від переляку підстрибнув та настурбочив своє золотаве хутро. З тіні вийшла його мама Падуболистка.

-Для чого так лякати?-пробуркотів Грозопер.-І взагалі що ти тут робиш?-спитав Грозопер.

-Ну, я просто пішла на полювання, та чую якийс шурхіт з цієї сторони. От я і прийшла перевірити.

-Ну тоді я пішов!-сказав Грозопер та демонстративно відвернувся. Після чого Грозопер пішов.

-А я думала ти хочеш поговорити.-сказала його мама.

-Ні! Я просто хочу побути на одинці.-Грозопер повернув голову у сторону Падуболистки, але не переставав йти.-У таборі...-Грозопер не договорив бо його перервав йог крик. Його пушиста шубка застрягла у кущі з колючками, і Грозопер не зміг стримати крик.

  Почувся шурхіт найближчого куща і звід-ти вибіг патруль. У ньому знаходився Вогнезір, Піскошторма  та на превиликий жаль його минулий виховник Порохошуб. Після чого почулося шурхотіння з іншого боку. Звідти Орлякошуб та Попелюшкосерда. Наскільки пам'ятає Грозопер, вони відправлялися на полювання.

                                                           \*\*\*

  Грозопер йшов осоромлений до табору осоромлений. Він сподівався, що про цю історію решта Клану не дізнається.

  Коли ж Грозопер нарешті дійшов до табору, то йому хотілося лише поспати. Тому коли він вже хотів улягтися, він відчув запах страху. До табору ввійшли Лисожар, Темновух та решта патруля. Вони були якісь залякані. Ожинокіготь підбіг до Вогнезора та почав йому, щось казати. Сам же Грозопер підбіг до Лисожара.

-Що сталося?-спитав Грозопер.

  Але Лисожар лише похитав головою та сказав:

-Дай мені спочатку перепочити-після чого пішов.

  Вигляд Вогнезора був дещо стурбований.

                                                         \*\*\*

  Коли Грозопер дізнався про новину, він не дуже здивувався. Він як знав що це станеться. Останнім часом Грозопер відчував недалеке майбутнє. Іноді Грозопер думав що це у нього від його дядька Сойкопера. Він запам'ятав той випадок, коли він був у яслах, його мама сказала Сойкоперу щось про їхні сили. Але Грозопер не впевнений що це було по справжньому. Тому Грозопер просто вирішив не думати про це та це пройде.

                                                   \*\*\*

  На Зборищах Темнозірка завжди була добра, але з Вогнезоромвона не дуже розмовляла. І з кожним днем Грозоперові ставало це все підозрілішим. Сьогодні ж Сойкопер заснув з поганим передчуттям. Йому снилося як він бігає по лісу, і відчуває спокій. Іноді він навіть ганявся за метеликами. Раптом земля перед Грозопером зникла. Ліс став темним, метелики перетворилися на чорних ворон, що полетіло к його лицю. Вони почали бити його лице своїми чорними крилами.

-Відчепіться! Ні!-кричав він.

  Його сон пропав. Грозопер від жаху підстрибнув, але якийсь шепіт його заспокоїв:

-Тихо, тихо... Усе впорядку. Тобі треба лише поспати.-заспокоював його йому незнайомий голос, хоча біля нього нікого не було, крім його товаришів які спокійно спали.

  Він не зі своєї волі знову завснув. Йому снилася якась темна частина лісу. Грозопер знав що зараз буде теж саме, але все одно пішов у темний ліс. На піску були котячі сліди. Ознак на здобич не було. Грозопер все ще йшов вперед, аж раптом почув котячі голоси. Грозопер пригнувся та поповз далі. Грозопер не міг повірити своїм очам. Прямо перед ним, внизу сиділа Темнозірка. Біля неї сидів ще один кіт. Він був такий самий як і Темнозірка. По тому коли Грозопер був кошеням і слухав казки у старійшин, він пам'ятавщо вони розповідали вигляд Тигрозора. Так от, цей кіт був як Тигрозір, тому Грозопер був переконаний що це він.

-Тож, я прийшов щоб допомогти тобі у провідництві-сказав Тигрозір Темнозірці-Коли...

  Тигрозір почав їй щось говорити про слабкості Кланів, як правильно нападати, де кращі влови на інших землях і т. д. Але Грозопер не слухав бо тепер згадав про той голос. Він не помічав того кота який це казав. Голос йому був не знайомий, та у душі він знав що  це знайоми голос. Цей голос був солодший за мед.

-Може це просто мені привиділося...-думав він.

  Раптом Грозопер вийшов із своїх думок, бо помітив що тільки що на нього звернули увагу. Грозопер озирнувся та побачив того ж кота який розмовляв з Темнозіркою. Він дивився прямо на нього. Темнозірка теж продивилася за поглядом того кота, та теж помітила його. Від здивування вона розширила очі. Грозопер почав панікувати.

  Він з усіх сил кинувся у ліс. Він чув за запахом, що той кіт за ним біжить. Серцебиття Грозопера прискорилося.

Продовження тут