Erik Kessler

## Historie

### Původ a výcvik

Narodil se v Nulnu jako páté dítě v relativně bohaté měšťanské rodině. Stal se vojákem, jak bývá osudem takových chlapců.

Po prvních letech výcviku se u něj projevilo nadání na vyzvědačskou činnost, šerm a rychlý a nenápadný pohyb. Nebyl typem po zuby ozbrojeného rytíře. Výcvik tedy pokračoval tímto směrem.

Po absolvování výcviku a několika letech služby v řádné posádce v Nulnu dostával Erik čím dál větší pocit, že tento typ jednotky není pro něj úplně to pravé. Relativní zkostnatělost vedení a ne vždy stoprocentní nasazení mužstva ho rozčilovalo. Neschopnost řešit šarvátky s nepřáteli dříve, než udeří na okolní vesnice či vyřešení problému obyčejné kupecké cesty obsazené bandou lapků, které trvalo týdny a týdny, ho vyloženě zžíralo zevnitř. Začal se tedy poohlížet jinde, konkrétně po službě v jednotkách zvláštního určení.

Jeho výsledky i kádrový profil byly bez kaňky, takže byl přijat do základního výcviku. Ten byl tvrdý. Tvrdší, než si Erik dovedl představit. A to zdaleka ne jen fyzicky. Mentální cvičení nezřídka hraničily s mučením a celý proces nechával jen malou naději na jeho úspěšné dokončení. Také naprostá většina kadetů neabsolvovala a vrátila se ke svým původním jednotkám, nebo opustila službu zcela. Erikovi se však podařilo výcvik dokončit. Později se dozvěděl, že velkou částí tréninku je pozorování kadetů skauty všech dílčích zvláštních jednotek. A Erika si vybrali do Geheimdienst Organisation (GO).

Ani netušil, že něco takového existuje.

### Geheimdienst Organisation

Tajná organizace, vytvořená pro ochranu a získávání informací jen a pouze pro hraběnku Nulnu. Jedná se tedy podstatě o Nulnskou tajnou službu.

V jejích řadách slouží pouze ti nejlepší z nejlepších. Vrazi, špióni, agenti. Jejich loajalita není postavena na penězích, spíš na fanatickém patriotismu nebo na nějakém dluhu, který jim bylo slíbeno urovnat službou. Nelze je tedy téměř uplatit.

Zodpovídají se jen a pouze Spinnweberovi a nikomu jinému. Jejich síť je samozřejmě rozvinutá v centru Říše a především ve velkých městech. Neštítí se ničeho, jsou to často lidé bez výčitek a morálního kompasu.

### 2500 CL - Záchrana hraběnky

Pouze několik měsíců po začátku hraběnčiny vlády, v roce 2500 císařského letopočtu, se přes nejrůznější kontakty Geheimdienst Organisation dostávaly ke Spinweberovi informace o možnosti, že některá  z vlivných rodin Nulnu připravuje sesazení Emmanuelle von Liebwitz. Informace měly nejrůznější váhu. Od obyčejných drbů po zprávy, které nebylo možné brát na lehkou váhu.

GO zprávu o zvýšeném riziku přijalo jako výzvu a začalo pracovat na plné obrátky.

Největším nebezpečím bylo, že v prvních měsících hraběnčiny vlády se u ní střídaly oficiální návštěvy jako na běžícím páse. Ozbrojená ochrana byla samozřejmě vždy přítomna, ale v Nulnu je několik opravdu vlivných a bohatých rodin, cechů a dalších uskupení a bylo riziko, že ani to by nemuselo stačit.

\*\*\*

Spinweber seděl ve své pracovně na zámku v Nulnu. Teď byl na nejdůležitějším postu relativně nový, ale schopný agent Erik Kessler.

Agent na této pozici neměl za úkol hraběnku fyzicky chránit, zapojovat se do případných šarvátek, či podobně. Ne. Od toho jsou tam členové gardy. Svalnatí ozbrojenci s výrazy vyhazovačů. Agenti GO v první řadě pozorují situaci.

Operativec stál několik málo kroků od hraběnky tak, aby měl v zorném poli celou místnost s návštěvníky i samotnou hraběnku. To místo bylo pečlivě vybráno. Pokud by došlo ke kritické situaci, byl úkol agenta jasný: nechat špinavou práci na gardistech a odvést hraběnku okamžitě do bezpečí. Stačilo nohou aktivovat mechanismus, který spustil tichý poplach přímo u Spinwebera a zároveň otevřel tajné dveře do únikové chodby za trůnem. A samozřejmě chránit hraběnku vlastním tělem.

\*\*\*

Dnešní den se ničím nelišil od ostatních. Zdálo se, že audienci u hraběnky chce snad každý v Nulnu a ze služby se stala rutina. Agent GO si ale rutinu dovolit nemůže.

Zrovna z přijímacího sálu odcházeli rozčilení členové obchodnického cechu, kteří se odmítali smířit s výší daní a nevynechali žádnou příležitost, jak to dát najevo. Všichni, včetně hraběnky, však dobře věděli, že za každou zlatku vybranou na dani má obchodník deset, o které zákazníka ošidil. Plus běžná marže.

Stráže si viditelně oddychli, když obchodníci odešli a přicházel hrabě Von Richterhoff. Dobře ho znali. Byl to hraběnčin vzdálený bratranec a na zámku byl pravidelným hostem. Erik Kessler zaostřil. Hrabě se neusmíval, jak bylo běžné. Přicházel svým tipickým pajdavým krokem. Ten byl důsledkem nedobře zhojeného starého zranění. Von Richterhoff málokdy vynechal příležitost vyprávět historku o slavné bitvě, kde ke zranění přišel. Pozorný posluchač - a těch bylo po tolika vyprávěních málo - by si všiml, že historky se od sebe pokaždé, tu a tam, liší.

“Muselo se stát něco vážného,” pomyslel si Erik, soudě podle hraběte výrazu. Něco se mu ale nezdálo, ale nevěděl co. Něco bylo jinak, něco bylo špatně.

Von Richterhoff se pomalu blížil a Erik ho prošpikovával očima. Hrabě měl však své oči zabodnuté do hraběnky. Gardisté, uchlácholeni známou tváří, se dívali ke dveřím a doufali, že tato návštěva bude dnes poslední.

“Proč je hrabě vůbec tady? Proč využívá přijímací hodiny pro poddané? Vždyť může s hraběnkou mluvit, v podstatě, kdy se mu zachce?” Erikovi se myšlenky vířily hlavou.

A pak mu to najednou došlo. Von Richterhoff kulhá na špatnou nohu!

Naučeným pohybem aktivoval tajný vchod za trůnem a vrhl se k hraběnce. V tu chvíli se ale silueta hraběte prapodivně zavlnila, jako kdyby ho po něm přejela neviditelná vlna na hladině řeky. Švihl oběma rukama neuvěřitelnou rychlostí a z nich mu vylétly do té doby neviditelné vrhací nože. Gardista napravo pustil halapartnu a chytil se chytil za krk. Druhému vojákovi se nůž svezl po krčním chrániči. Okamžitě začal reagovat, ale příliš pozdě.

Hrabě už byl jen dva kroky od trůnu a Erikovi došlo, že nemá šanci hraběnku odvést. Strčil jí do ramene, jak nejsilněji v tu chvíli dokázal a pokračoval v pohybu před ní. Další nůž mu prolétl pod rukou a zabodl se do opěradla. V ruce podivného hraběte Van Richterhoff se objevil krátký meč. Erik tasil dvě dýky. Byl v naprosto evidentní nevýhodě. Díky protivníkově prapodivné iluzi nebylo možné číst jeho úmysly dopředu, jak byl ze svého výcviku zvyklý.

V tu chvíli se do útočníkova ramene zabodl šíp z ruční kuše. To razantně zpomalilo jeho postup a Erik doufal, že i srazilo jeho sebevědomí. Riskoval pohled přes rameno a zahlédl jak Spinweber už bere hraběnku, aby ji schoval do bezpečí. Ten člověk byl neuvěřitelně rychlý.

Mezitím se vzpamatoval i druhý gardista, ale na takový druh boje byla jeho halapartna naprosto nevhodná. Přesto se mu podařil sek na hraběte záda, který se ale po nich bezmocně svezl za zvuku škrábání o kroužkovou košili. Von Richterhoff, když ztratil svůj primární cíl, změnil taktiku a otočil se k vojákovi. Neskutečnou rychlostí mu sekl spodním obloukem do podkolení, kde byl kryt brnění nejslabší. Gardista se zhroutil se zavytím k zemi. Erik skočil. Byla to jedinečná příležitost. Bodl vší silou mezi vrahovi lopatky, ale dýka neprošla. Pouze ono prapodivné zavlnění, jak nůž projel neexistující látkou pláště.

Náraz Kesslerova těla však stačil k tomu, aby oba ztratili rovnováhu a skutáleli se k zemi. Von Richterhoff najednou zmizel. Přesněji změnil se k nepoznání. Místo něj po zemi klouzal blonďatý mladík v kroužkové zbroji s mečem v ruce a pásem vrhacích nožů kolem trupu. Na zemi vedle něj spadl prapodivný, extravagantní klobouk.

Teď už byl Erik ve svém živlu. Boj tělo na tělo s někým, kdo byl již naprosto čitelný. Vrah využil energie, kterou ho Erik srazil a hbitě se překulil do podřepu a okamžitě vrhl další nůž. Erik instinktivně zvedl ruku a nůž ho bolestivě zasáhl do předloktí. Jeho výcvik mu však umožnil nenechat se tímto zraněním zbrzdit. Soupeř byl na nohou. Erik provedl klamný pohyb vpravo na soupeřovu slabší ruku a ten na to skočil. Švihl mečem do předpokládaného místa, kde čekal agenta GO.

“Bez magie nejsi nic,” blesklo Eriku Kesslerovi hlavou, když se naopak pohnul vlevo na odkrytý protivníkův bok. Pravá ruka neomylně našla podpažní jamku a levá pouze kopírovala tisíckrát naučený pohyb na soupeřův krk. Dýka zajela hluboko krkem až do lebky. Vrah se bez hlásku zhroutil mrtev k zemi.

\*\*\*

Teprve teď se začali do místnosti hrnout další gardisté.

“Trochu pozdě, přátelé!” s křivým úsměvem zvolal Erik Kessler. “Pomozte mu!” ukázal na zraněného gardistu. Zběžným pohledem usoudil, že bude v pořádku. Nevypadalo to, že byla zasažena tepna. Ale asi bude kulhat. No budou si mít s pravým Van Richterhoffem o čem vyprávět.

“Dobrá práce!” ozvalo se za ním. Spinweber zhodnotil situaci.

“Hraběnka je v pořádku?” zeptal se Erik.

“Neměj strach, chlapče,” uklidňoval velitel GO. “Nemá ani škrábnutí. Jen možná modřina od toho tvého zásahu. Ale udělal jsi dobře. Nebýt toho, mohla být mrtvá. Teď se podívejme na tohohle ptáčka!”

Spinweber přistoupil k vrahovi.

“Neznám ho. Divné. Znám všechny,” mumlal si spíše pro sebe. Jeho oči zaujal barevný klobouk.

“Tak tohle si beru. Musíme zjistit, co byl zač.”

“Odtáhněte ho dozadu!” houkl na gardisty. “Eriku, ty se nech ošetřit a přijď ke mě.”

\*\*\*

U Spinwebera se Erik vždy cítil divně. Místnost byla perfektně uklizená, všechny věci byly seřazené jak podle šablony a vždy naprosto stejně. Nikdy nebylo nic na jiném místě, než minule.

“Posaď se,” ukázal Spinweber na židli.

“Vynikající práce! Dnes jsi dokázal, že umíš svůj nákladný výcvik využít i v nejvypjatější situaci.”

Spinweber sáhl za stůl a vyndal barevný klobouk.

“Zvláštní věcička,” zašklebil se. “Z prvotního prozkoumání je to poměrně slušný magický předmět. Vidíš ty runy všité pod stuhou?”

Erik se pozorně zadíval.

“Evidentně poskytuje svému nositeli možnost magicky skrýt svou identitu, jak jsme se mohli dnes přesvědčit. Ten se bude v naší výbavě hodit.” A zase klobouk schoval za stůl.

“Pro tebe mám ale něco jiného,” zvážněl. “Normálně agenti nedostávají žádné odměny za zvládnuté úkoly. Je to naše práce, neděláme to pro slávu nebo majetek. Děláme to pro Nuln a Říši! Ale hraběnka trvala na svém.”

Spinweber se zhluboka nadechl aby potlačil nutkání dát oči v sloup.

“Vybral jsem tedy alespoň něco, co poslouží naší věci.” Vstal, přišel ke Kesslerovi, natáhl ruku a otevřel dlaň. V ní se leskl nádherný, zdobný prsten.

“Stále zůstává majetkem GO!” pronesl důrazným hlasem, který nenechal Erika na pochybách, že tady se nehraje žádná hra.

“Ber to jako zápůjčku. Pomůže ti, když se tě budou snažit oklamat.”

Natáhl ruku ještě víc, aby dal najevo, že si má Erik prsten vzít.

“Teď běž a pokračuj ve svých úkolech, chlapče. Nic se nemění. Stále pracujeme pro Nuln a Říši. Pro hraběnku a císaře!” řekl zapáleně.

### 2502 CL - Boj o Nuln

Během skavení invaze na Nuln, v roce 1502 CL, byl s dalšími několika členy GO prohledávat tajné chodby pod městem. Byli přepadeni a chyceni skaveními bojovníky.

Nikdo další nepřežil.

Erik byl zachráněn dvěma dobrodruhy. Prapodivným nomádským Norskanem a lesní Elfkou s pochybným morálním kompasem.

## Úkoly

#### Aktuální

* Vyřešit gobliny v Zayaských kopců (100zl)
* Vyřešit útoky divoké zvěře na pastavce

## Vybavení

Erik preferuje boj dvěma zbraněmi, ideálně rapírem a dýkou. Je ale náturou oportunista, takže neváhá sáhnout po výzbroji, co mu poskytne tu největší výhodu v boji.

Prsten Přetvářky (výhoda na Vhled)