recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Дурін IV

**Дурін IV** – один з королів Народу Дуріна та володар Кгазад-Думу в Другу епоху.

## Дурін IV

Овейн Артур в ролі Дуріна IV в серіалі "Володар перснів: Персні Влади"

## Життєпис

Дурін IV був нащадком трьох попередніх королів, які також носили ім'я Дурін. Більшість ґномів вважали його реінкарнацією Дуріна I, через вражаючу схожість характерів, манер та звичок, хоча не відомо, чи було це можливим взагалі.

Він носив один з Перснів Влади, що дістався йому у спадок від Дуріна ІІІ.

Припускають, що саме він був королем царства Кгазад-Дум під час Війни Останнього союзу. Однак, достеменних доказів цьому твердженню не знайдено.

Дж. Р.Р. Толкін писав, що ґноми народу Дуріна справді билися разом із Останнім союзом, але не уточнював, який саме король очолював їх в цій битві.

## Етимологія

Стверджується, що ім’я *Дурін* було словом, що означало "король" мовою людей Півночі на початку Другої Епохи. В інших нотатках Толкін зазначає, що Дурін – один з ґномів у пісні "Віщування вельви" (найдавніша збірка епічних творів ісландської літератури "Старша Едда"). І ім'я це означає - *сонний.*

## Адаптації

#### 2022: Серіал *"Володар перснів: Персні Влади"*

Дуріна IV зіграв валлійський актор Овейн Артур.

В серіалі Дурін, син Дуріна ІІІ є законним спадкоємцем трону. Він більш дружній та відкритий і, на відміну від свого батька, не прагне тримати Кгазад-дум ізольованим від усього іншого світу.

В ході оповідання виявляється, що Дурін є давнім другом Ельронда, хоча й ображається на нього через те, що ельф зник на кілька десятиліть і навіть не цікавився справами свого друга.

#### 2019: Гра "***The Lord of the Rings: Online***"

Дурін IV – правлячий король роду Довгобородих під час Війни Останнього Союзу. Він і "Тіуда", жителі півночі Другої епохи, отримали завдання перемогти могутню орду Істерлінгів – людей, що мешкають на далекому сході Середзем'я. Однак Дурін IV зазнав поразки та відступив, щоб приєднатися до решти Союзу на рівнині Ґорґорот.

## Джерела

1. ↑ J.R.R. Tolkien, Christopher Tolkien (ed.), *The Peoples of Middle-earth*, "X. Of Dwarves and Men", "Relations of the Longbeard Dwarves and Men"
Брендівинна

**Брендівинна** або **Барандуїн** — річка в Еріадорі, що витікає з озера Ненуіал або Евендім. До кінця Першої Епохи вливалася в річку Лун, але внаслідок змін викликаних Війною Гніву Лун змінила русло і Барандуїн став впадати у Велике море у краї Енедвайт.

## Населення та історія

### Держави та країни

Шир

Більша частина території Ширу розташована на правому березі Барандуїну, самі гобіти переінакшили назву на "Брендівинна" (*англ*. Brandywine, від brandy — "бренді" + wine — "вино") з огляду на характерний колір води. Крім Цапокраю — невеличкої області від Брендівинного мосту до гирла Верболозки — там назва залишалась на синдарині.

Притоками Барандуїну або Брендівинної є річки Північний Струмок, Річка, Колодний Ручай, Ширяниця та Верболозка. Біля витоків річки з озера була розташована столиця Арнору Аннумінас.

## Витік і течія

Брендівинна витікає з озера Ненуіал або Евендім у північному Еріадорі. Тече на схід близько 60 миль (96.5 км), перш ніж повернути на південь. Ще приблизно через 120 миль (193 км) вона починає свій шлях через крайню східну частину Ширу, так звану, Східну Чверть, утворюючи кордон Краю (за винятком Цапового краю, що лежить на схід від річки).

Єдиними основними переправами через Барандуїн в Ширі є Брендівинний Міст на Великому східному шляху і Барандуїнський пором (переправа навпроти Запліття, де розташовувався Цапів Край).

Чересний острів або острів Ґірдлі знаходився прямо над Брендівинним мостом. Огинаючи Праліс на півдні, річка петляла на південний захід, перетинала стару дорогу біля Сарн-Форд і текла на північ повз безлюдний Мінгіріат, перш ніж впасти в море на північ від лісистого регіону Ерін-Ворн.

### Притоки

Жодного достеменного опису приток Барандуїну не має, за винятком тих, що знаходилися поблизу Ширу або поруч з ним:

* Річка – центральний Шир, з північного заходу;
* Колодний Ручай – бере свій початок у Лісовому Куті;
* Ширяниця та її притока Будяковий Струмок – обидві беруть свій початок у Лісовому Куті;
* Верболозка – починається біля Могильників Тирн-Ґортад;
* Північний Струмок – витікав з Північної чверті.

## Історія

На початку Третьої епохи, після падіння Нуменору, хвилі викинули корабель Еленділа поблизу земель Ліндона, і він потоваришував із Ґіл-ґаладом. Проминувши Лун, він заснував своє королівство по той бік Еред-Луіну, і народ його оселився в різних місцинах Еріадору поблизу течій Луну та Барандуїну.

Після розпаду королівства Арнор ТЕ 861 р., річка на південь від Брендівинного мосту служила частиною кордону між Артедайном і Кардоланом.

Коли був заснований Шир, річка стала його східним кордоном. ТЕ 2340 р., Ґоргендад Староцап з Мокви перетнув річку та заснував Бренді-Дім, а Барандуїн тепер відділяв Східну Чверть від Цапокраю.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", *Про Перстені Влади і Третю епоху*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", *Додаток А*
Верхній Потік

Верхній потік (англ. *Upbourn*) — невеличкий хутір рогіримів на березі Сніжиці, в Долині Капища.

Верхній потік був розташований на південь від столиці Рогану, Едораса. Приблизно за милю від хутора, вище за течією, знаходилося інше поселення рогіримів – Нижнє Капище.

Вздовж берега Сніжиці, що нуртувала між камінням, вела дорога, по якій рухалося військо Рогану, що прямувало на Війну Персня. Дорога проходила і повз Верхній потік, де в темних дверях стояли сумні жінки. які розуміли, що не всі чоловіки, сини та онуки повернуться додому.

## Етимологія

Назва "Верхній потік" це переклад з англійського "*Upbourn*", де *Up –* верх, а *bourn,* очевидно, елемент назви річки Сніжиця англійською – *Snowbourn.*

Тож назва селища походить від його місцезнаходження, вверх по Сніжиці.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
Ісенґрім III Тук

**Іcенґрім Тук III** (англ. *Isengrim Took III*) — гобіт, двадцять сьомий Тан Ширу.

## Життєпис

Іcенґрім III народився у 1232 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2835 р.) і був найстаршим сином Ґеронтія Тука та Адаманти Груб. Дитинство Ісенґріма як і його братів та сестер пройшло у Великих Сміалах в Туківцях.

Родина Старого Тука була великою, Ісенґрім III мав одинадцять братів та сестер: Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Беладонна, Ісенґар, Доннаміра, Мірабель. Через те, що його батько Старий Тук прожив надзвичайно довге життя, Іcенґрім III став двадцять сьомим Таном Ширу у вже вельми поважному віці — 88 років. Він займав цю посаду впродовж десятиліття, до своєї смерті у 1330 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2930 р.)

У Ісенґріма III не було нащадків тож наступним Таном після його смерті став його молодший брат Ісумбрас IV.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
Есте

**Я почав (-ла) писати цю статтю, проте мене терміново викликали на Білу Раду! Коли повернуся, то продовжу...**

Дружина Ірмо – Есте Ніжна – цілителька ран і втоми. Вбрання її – сіре, дар її – спочинок. Удень Есте не ходить, а спить на острові, в затіненому деревами озері Лореллін. У водограях Ірмо й Есте мешканці Валінору черпають оновлення; і навіть валари часто приходять до Лоріену і знаходять там спокій і полегкість од вагот Арди.
Гільда

**Гільда** (англ. *Hild*) — панна Рогану, донька короля Ґрама.

Гільда в роботі Aegeri

## Життєпис

Гільда народилась між 2680 – 2700 рр. Третьої епохи. Вона була донькою восьмого короля Рогану Ґрама і сестрою Гельма Молоторукого.

Відомо, що Гільда була одружена і мала, щонайменше, одного сина Фреалафа.

У 2758 році Третьорї епохи, Роган спіткало велике лихо. На Марку знову напали зі Сходу, і смурноземці, скориставшись нагодою, переправилися через Ісен і спустилися з боку Ісенґарда. Незабаром стало зрозуміло, що їх очолює Вульф, син Фреки. Військова міць їхня була надзвичайно велика, бо до смурноземців долучилися вороги Ґондору, котрі висадились у гирлах Лефнуї та Ісену.

Рогірими зазнали поразки, і землю їхню було спустошено: ті, кого не вбили та не перетворили на рабів, утекли до гірських долин. Гельма разом з уцілілими змусили відступити від Переправ на Ісені зі значними втратами, й він заховався за стінами Горнбурґа та в ущелині позад нього (її згодом назвуть Гельмовим Яром). Там супротивники взяли його в облогу. Вульф захопив Едорас і, сівши в Медусельді, нарік себе королем.

Незабаром настала Довга Зима. В період з листопада 2758 року і по березень 2759-го, Роган укрили сніги. І рогірими, і їхні вороги вельми потерпали від лютої холоднечі та від нестачі їжі, адже все це тривало довше, ніж зазвичай. У Гельмовому Яру після Різдвяна почався великий голод, і гнаний відчаєм і всупереч королівській пораді, Гама – молодший син Гельма – вивів людей із Яру на пошуки харчу, проте бідолахи загубились у снігах і загинули. Гельм знавіснів і один наодинці, загорнувшись у біле, почав робити вилазки в табори ворогів і боровся з ними, наче сніговий троль, і багатьох вбивав голіруч.

Після чергової вилазки він не повернувся, а вранці рогірими побачили білу постать, що непорушно стояла на Греблі. То стояв Гельм, мертвий, мов камінь, але коліна його не підігнулися. Й люди казали, що і згодом іноді чули, як сурмить його сурма, та що привид Гельма блукав між ворогів Рогану, залякуючи їх до смерті.

Невдовзі зима відступила. І тоді Фреалаф, син Гільди, вийшов зі Смурного Капища, куди втекло багато людей, і з невеликим загоном відчайдухів зненацька захопив у Медусельді Вульфа й убив його, і став правити в Едорасі.

Зійшли сніги і настали великі повені, й долина Ентави перетворилася на розлогу твань. Східні завойовники повмирали або ж відступили, та й із Ґондору нарешті наспіла допомога – дорогами зі сходу й зі заходу від гір. Й ще до закінчення 2759 року смурноземців прогнали геть, навіть із Ісенґарда. Фреалаф став королем і започаткував нову династію Дому Еорла.

## Етимологія

Ім'я Гільда походить зі староанглійської і означає "битва".

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, ІІ. Дім Еорла
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, ІІ. Дім Еорла, запис про Фреалафа
Avengers: Infinity War

***Avengers: Infinity War*** is an upcoming 2018 Marvel Studios superhero film and the third installment in the *Avengers* series and will be released in theaters May 4, 2018. The film revolves around Thanos serving as the main antagonist and the Infinity Stones that takes place after the events of *Captain America: Civil War*when the Avengers are still divided into two sides but nothing can prepare them for Thanos, a mad-hungry titan thus the fate of the Earth and the universe is at stake. It's up to the Avengers alongside the Guardians of the Galaxy to destroy Thanos.
Дім Фінве

**Дім Фінве** – великий королівський рід нольдорів, заснований Фінве, Королем Нольдорів. Його герб нагадував велике золоте сонце, хоча Фінве було вбито ще до створення світила.

## Родовід

Приблизно в 1050 році Років Дерев біля Куівієнену прокинулися перші ельфи. Коли на квендів натрапив Ороме, він, через певні обставини, запросив їх до Валінору, однак ельфи спершу не бажали прислухатися до заклику, бо боялися валарів. Тож Ороме відібрав серед них посланців, котрі погодилися піти у Валінор і говорити від імені свого народу. Це були Інґве, Фінве й Ельве. Повернувшись з Валінору, кожен з них розповім своєму народові про Аман і Безсмертні землі і відтак, очолив зрушення тих, хто погодився піти у Великий похід. Фінве повів за собою нольдорів і пізніше, вже в землях Валінору став їхнім королем.

У Фінве було дві дружини. Першою була Міріель, яка відійшла у небуття невдовзі після того, як народила їхню єдину дитину, Феанора. Другою дружиною Фінве стала Індіс з ваньярів, яка народила йому двох синів: Фінґольфіна та Фінарфіна, а також двох дочок: Фіндіс та Іріме. Після народження синів, Дім Фінве поділився на три великі гілки, кожну з яких очолив його син: Дім Феанора, Дім Фінґольфіна та Дім Фінарфіна.

## Інші версії

Доньки Фінве не згадуються в опублікованому варіанті Сильмариліона. У попередніх версіях легендаріуму у Фінве та Індіс було три дочки: Фіндіс, Фаніель і Фінвейн. Залишається незрозумілим, чи вижила третя дочка в остаточній концепції генеалогічного дерева Фінве чи ні.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про прихід ельфів і поневолення Мелькора*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про Ельдамар і принців ельдаліє*
Вальда

**Вальда** (англ. *Walda*) — дванадцятий король Рогану.

Робота JLazarusEB

## Життєпис

Вальда народився у 2780 р. Третьої епохи. Був сином короля Бритти, якого народ називав *Леофа*.

Служив в армії свого батька і брав участь у великій кількості битв проти орків, які почали здійснювати набіги на Роган, за часів короля Бритти.

Вальда успадкував трон у вже досить поважному віці, а саме у шістдесят два роки. Сталося це після смерті його батька у 2842 р. Третьої епохи. На момент коронації Вальди, вважалося, що орки більше не загрожують Рогану, однак, згодом з'ясувалося, що твердження це було помилковим і недалекоглядним. А втім пильність рогіримів у сорокові роки знизилась і це призвело до непоправних наслідків.

У 2851 р. Третьої епохи, король Вальда загинув разом із усіма своїми соратниками від рук орків, котрі влаштували засідку, коли люди їхали гірськими стежками зі Смурного Капища. Після смерті короля, його син і спадкоємець Фолька заприсягся не полювати на жодну звірину, доки на теренах Рогану залишиться хоча б один орк.

## Етимологія

Ім'я *Walda* походить від давньоанглійського слова *wealda*, що означає "володар".

## Інші версії легендаріуму

Дати смерті Короля Марки Вальди відрізняються: в *Додатку А* зазначається, що це сталося у 2851 р. Третьої епохи, в той час як у *Додатку В* вказаний 2861 р. Третьої епохи. Однак враховуючи, що син Вальди, Фолька успадкував корону у ТЕ 2851 р., інформація надана у Додатку А – достовірна.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королі Марки, Друга династія
2. ↑ Wayne G. Hammond and Christina Scull (eds), *The Lord of the Rings: A Reader's Companion*, p. 644
Арієн

Мая, яку валари приставили керувати лоддю Сонця.

Арієн, робота Mysilvergreen

## Історія

У Роки Дерев Арієн доглядала золоті квіти в садах Вани і поливала їх сяйливою росою Лауреліни. Після знищення Мелькором Двох Дерев і відмови Феанора пожертвувати Сильмарили на їхнє відновлення, валари створили Сонце і Місяць, щоб освітлювали вони Світ. На створення двох світил валари використали останні плоди Лауреліни та Тельперіона.

Арієн не боялася жару Лауреліни та не відчувала її згубного впливу, бо й сама була вогненним духом, якого Мелькор не зумів ані обдурити, ні навернути до себе на службу. Маю приставили вести лодь Сонця, яку викував Ауле.

Маярська діва мала такі сяйливі очі, що навіть ельдари не могли в них зазирнути, а покидаючи Валінор, вона скинула із себе тамтешню подобу й одежу, в яку вбиралася, як і валари, і постала у вигляді сліпучого вогню, жахливого та яскравого.

Лоддю Місяця приставили керувати маю Тіліона, що був закоханий в Арієн. Ісіль сотворили й підготували першим, і він першим піднявся в зоряне царство і був старшим із двох нових світил, подібно як Тельперіон був старшим із Дерев. Тіліон сім разів перетнув небеса і саме був на далекому сході, коли підготували лодь Арієн.

> *Арієн зійшла на лодії в небеса і перші проблиски Сонця широкополою загравою лягли на шпилі Пелорів: спалахнули хмари над Середзем’ям, і стало чути гомін багатьох водоспадів. Тоді воістину Морґот злякався, і спустився в найглибші безодні Анґбанда, і відкликав своїх поплічників, і огорнув свої землі непроглядними випарами й темною хмарою, щоби заховатися від сяяння Денного Світила.*
>
>

Варда запропонувала, щоб обидві лодії мандрували Ільменом, але були завжди поодаль, а не разом; аби кожна відпливала із Валінору на схід і поверталася, причому перша вирушала би із заходу тоді, коли друга рушить зі сходу. Так почався відлік перших нових днів, і, як і раніше — в часи Дерев, — його вели за змішанням світла, коли Арієн і Тіліон по черзі пропливали над серединою Землі.

Проте Тіліон виявився примхливим і рухався з мінливою швидкістю, не дотримуючись призначеного шляху; він прагнув наблизитися до Арієн, бо його вабила її сліпуча яскравість, однак пломінь Анара обпалив його й острів Місяця затьмарився.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про Сонце та Місяць і Втаємничення Валінору*
Еруї

**Еруї** (англ. *Erui*) — річка у Ґондорі, що починається у Білих Горах.

## Географічні особливості

Швидкоплинна річка Еруї була найсхіднішим й найкоротшим потічком серед багатьох річок, що витікали з Білих гір і бігли через південні землі Ґондору. Джерело Еруї лежало в горах над Лоссарнахом, а саме біля вершини Міндоллуїн, приблизно за двадцять миль на захід від Мінас-Тіріту. Звідти Еруї бігла, майже цілком на південь, через Лебеннін впродовж, приблизно, шістдесяти миль, доки не впадала в Андуїн вище за течією від портового міста Пеларґір. Таким чином гирло річки розташовувалося за 75 миль (120 км.) від Мінас-Тіріту.

В давні часи річка слугувала кордоном між Анорієном та Лебенніном.

Приблизно помередині річку перетинала дорога, що сполучала два найважливіших міста Ґондору. Це був жвавий шлях від порту Пеларґір до Мінас-Тіріту. Немає жодних записів про те, яким саме чином перетинали річку: був це брід чи кам'яний міст. Враховуючи важливість цієї дороги, здається ймовірним, що на переправі через річку був побудований міст.

## Історія

Еруї та переправа через річку відіграли важливу роль в історії, коли в ТЕ 1447 р. Кастамір Узурпатор спробував втекти через річку.

Відомо, що Кастамір захопив трон Ґондору у ТЕ 1437 р., змусивши законного короля Ельдакара відійти на Північ, до його рідного народу в Рованіоні. Там до нього приєдналося чимало людей: і північани, котрі служили Ґондору і дунедайни, що жили на тих землях. Разом вони відвоювали королівство у заколотників у ТЕ 1447 році. Кастаміра вигнали з Мінас-Анору і переслідували дорогою до Пеларґіру. Саме на переправі через Еруї, Ельдакар нагнав заколотників і вбив Узурпатора. Однак сини Кастаміра змогли дістатися до портового міста і, зрештою, відплили на корблях батька та закріпилися в далекому Умбарі.

## Етимологія

Erui — це варіант слова ereb, що означає "один, одна, але з прикметниковим закінченням *-ui*. Річка отримала свою назву через те, що була найкоротшою у Ґондорі і не мала приток, тобто була "одинокою".

## Інші версії легендаріуму

На "робочій мапі", яку Дж. Р.Р. Толкін використовував під час написання "Володаря перснів" ця річка мала назву Ерег (англ. *Ereg*).

## Джерела

1. ↑ Wayne G. Hammond and Christina Scull (eds), *The Lord of the Rings: A Reader's Companion*, p. 509
2. ↑ J.R.R. Tolkien, Christopher Tolkien (ed.), *The War of the Ring*, "Part Three: Minas Tirith", "XIV. The Second Map", West, p. 434
Двіморберґ

**Двіморберґ** (англ. *Dwimorberg*) — одна з вершин Білих Гір. Саме під Двімоберґом знаходилася брама, що вела до Стежини Мерців.

## Двіморберґ

### Місцина

Гірське пасмо Білих гір, над Долиною Капища

## Географічні особливості

Двіморберґ або Гора Привидів був однією з вершин Білих гір. На західних підгір'ях розташовувалося стародавнє Смурне Капище, що виходило до Долини Капища. Гора, неначе, нависала над ними. Гора виглядала грізно та непривітно, було чорною і "задумливою". Попід Двіморберґом розкинулась невелика Тьмава Діброва, що її рогірими називали Дімгольт. Там знаходилися Двері, що вели таємним шляхом аж до Ереху.

## Історія

В епоху Чорноліття в Білих горах жили корінні народи, що поклонялися Саурону. Після заснування Ґондору в останні роки Другої Епохи, Король горян присягнув на вірність Ісільдуру біля каменя Ерех на однойменному пагорбі. Коли Саурон повернувся і повернув собі могутність, Ісільдур закликав горян виконати свою клятву і битися поруч з його військом проти військ Саурона. Однак горяни порушили обітницю і відмовилися приєднатися до сил Останнього Союзу. У відповідь на це Ісільдур прокляв їхні душі, щоб не знали вони спокою, доки їхня обітниця не буде виконана.

Племена горян втекли до печер попід Двімоберґом і ховалися там, аж доки поступово не вимерли, однак душі їхні не знайшли спокою. З тих самих пір Двімоберґ почали називати Горою Привидів, а Стежками Мерців не могла пройти жодна жива людина, адже прохід цей охороняли привиди.

"*У народі подейкують, що цей таємний прохід стережуть Мерці з епохи Темноліття: вони не дозволять жодній живій душі потрапити до їхніх заповітних пагорбів, одначе самі інколи виходять із цих дверей і, наче привиди, спускаються кам’янистою дорогою. Тоді люди з Долини Капища міцно замикають двері, завішують вікна і бояться. Проте Мерці нечасто виходять у світ – лише в часи великого неспокою та наближення смерті.*"
–Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
Під час Війни Персня, у ТЕ 3019 р., спадкоємець Ісільдура, Араґорн прийшов до гірської ущелини Двімоберґу і наказав привидам пропустити його загін Стежиною Мерців і прийти до Ерех-каменя. Мерці послідували за ним стежками Мертвих і Мортондською долиною на південь від Білих гір, до пагорба Ерех. Там Араґорн наказав Клятвопорушникам йти за ним до Пеларґіру і пообіцяв зняти прокляття, якщо вони виконають свою обітницю.

Клятвопорушники пішли за Араґорном і відігнали союзників Саурона біля Лінґіра на річці Ґілраїн. Після цього загін рушив до Пеларґіра, де стояв головний флот Умбару. Там полчища мерців знешкодили корсарів та піратів і таким чином виконали свою клятву. Араґорн відпустив духів, зазначивши, що тепер вони можуть покинути Білі гори та відійти у Небуття.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, III. Роганський збір
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, II. Шлях сірого загону
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Повернення короля", Книга п’ята, IX. Остання нарада
Калімехтар, син Кальмакіла

**Калімехтар**, англ. *Calimehtar (son of Calmacil)* — принц Ґондору, молодший син короля Кальмакіла.

## Життєпис

Про життя молодшого сина короля Кальмакіла відомо дуже небагато. Він народився після 1126 року Третьої епохи.

Калімехтар був молодшим братом короля Ромендакіла II. Його безпосередній вплив на історію був незначним, і справді, він взагалі не згадується в анналах свого часу.

На відміну від свого спадкоємця, онука Калімехтара, Кастаміра, який використав своє королівське походження в претензіях на трон Ґондору і узурпував владу. Ті часи увійшли в історію під назвою Родові Чвари.

## Етимологія

Ім'я Калімехтар походить з квенья і перекладається як "Світлий воїн".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і Спадкоємці Анаріона
2. ↑ Paul Strack, "Q. *Calimehtar* m.", Eldamo - An Elvish Lexicon (accessed 29 October 2021)
Белеріанд

*Ця сторінка в розробці*.
Белеріанд (синд. Beleriand, кв. Valariandë) - велика область Середзем'я, що розташовувалася на північний захід від Синіх гір в Роки Древ і Роки Сонця Першої Епохи.

## Опис

Спочатку назва "Белеріанд" належала лише до місцевості в районі затоки Балар, але пізніше поширилася на все північно-західне узбережжя Середзем'я на південь від затоки Дренґіст і всі внутрішні землі на південь від Гітлуму та Ард-ґалена.

Наприкінці Першої Епохи ця частина континенту була повністю знищена низкою катаклізмів, що супроводжували Війну Гніву, і виявилася остаточно затоплена Великим морем в ПЕ 590. Єдиними землями, що вціліли, залишилися Оссіріанд (Ліндон) і острови Тол-Фуїн, Тол-Морвен і Тол Хім.
The Lord of the Rings Online

**The Lord of the Rings Online** (пер. *Володар Перснів Онлайн*), більш відома як **LOTRO** — масова багатокористувацька онлайнова рольова гра, так звана MMORG, заснована на романі Джона Роналда Руела Толкіна "Володар перснів". Події гри відбуваються у світі Середзем'я, здебільшого в період Війни Персня.

Гра вийшла 24 квітня 2007 року, на ПК.
Fredtopia

Bandera Fredtopiana

Fredtop/enses-ensas

La Nación de Fredtopia es una Micronación fundada en el año 419 por su actual líder Frederick Grahmer en respuesta a las altas deudas que amenazaban su patrimonio durante el mandato de \*Fran, inserta a Harling\*. Siendo una de las primeras micronaciones fundadas en el comienzo de la segunda decena del centenario 400.

## Estructura Política

Actualmente Fredtopia carece de una estructura política establecida. Todo es regido y comandado por su líder, Frederick Grahmer, quien hace uso de sus conocimientos administrativos para así dirigir y clasificar, utilizar y ordenar, los suministros alimenticios tanto como las exportaciones. **Fredtopia** se basa en el nepotismo, por su parte, su cuñado es el encargado de vigilar el suministre de agua hacia todas las casas.

## Estructura Económica

La economía de Fredtopia no es una de las más variadas ni mucho menos la más rica pero sí fue considerada en el año 425, durante la Junta de Naciones en la AMP, como una de las más sencillas y viables.

Constando de tan sólo exportaciones petrolíferas y turismo causado por el gran revuelo en Internet al descubrirse ésta nación, Fredtopia cada año consigue realzar su PIB proclamando ser una de las pocas naciones cuya deuda externa es la más baja, asumiendo el 8,5% de toda su economía.

Actualmente, su líder, está en planificaciones para entrar al comercio alimenticio haciendo uso de plantaciones artificiales tal como se ha mostrado en su página oficial.

Pese a no ser reconocida en ninguna casa de cambio, Fredtopia reconoce moneda propia llamada Fredder que es usada como moneda de cambio entre sus habitantes. Éstas son otorgadas junto a los Lexells que ganan como dos alternativas al incentivo de libre comercio. No son muy usadas y los coleccionistas las adoran.

## Estructura Social

En Fredtopia, prácticamente, no hay distinciones sociales. La gran mayoría de sus habitantes trabajan por un mismo fin y generan casi las mismas ganancias, algunos casi favorecidos por sus antiguos puestos en el 400. Sus hogares son rellenados por aditivos comprados en las tiendas superiores y mercantes inferiores de las plataformas. Sus pobladores, sin embargo, no se encuentran molestos por estos y la gran mayoría sólo se diferencia principalmente por los lexells en sus bolsillos.
Бельба Торбин

**Бельба Виприн** (англ. *Belba (Baggins) Bolger*) у дівоцтві **Торбин** – гобіт з Ширу, тітка Більбо Торбина.

## Життєпис

Бельба народилася у 1256 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2856), в родині поважних гобітів Мунґо Торбина та Лаври Грабар. Бельба була найстаршою з доньок Мунґо та Лаври, і другою дитиною за рахунком. В неї був старший брат Бунґо, та молодші: Лонґо, Лінда та Бінґо. Бельба одружилася з Рудіґаром Виприним і народила сина Геруґара.

Померла у 1356 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2956), в віці ста років.

## Зображення в екранізаціях

#### 2003: Гобіт (відеогра):

На стіні в Торбиному Куті висять п’ять портретів. На одному з них Бельба Торбин. Одна з реплік Більбо Торбина, дивлячись на портрети, — "Це моя тітка Бельба".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці. Торбини з Гобітова
Долмед

**Долмед** **"Мокра голова"** – велика гора в центрі гірського пасма Еред-Луїн поблизу ґномівських міст Ноґрода та Белеґоста.

## Історія

Гора Долмед височіла над єдиним відомим проходом з Еріадора в Белеріанд. За словами ґномів, саме тут прокинулися Двоє з Семи Отців Ґномів, що заснували два роди – Вогнебородів та Широкозадів, що згодом заснували міста ґномів Ноґрод та Белеґост (обидва на східному боці гори).

У Першу епоху відбулася перша Битва за Белеріанд між військами Морґота та ельфами. Зрештою ельфи здобули перемогу, а вцілілі орки втекли на схід до Синіх гір. Однак ґноми зустріли їх і знищили.

Майже п'ятсот років потому відбулася битва між ельфами Доріату та ґномами Ноґроду. У 503 р. Першої епохи, після повернення з перемогою, ґноми потрапили в засідку при Сарн-Атраді, Кам’янистому Броді та були вбиті. Ті, що вижили, піднімалися схилами гори Долмед, однак і тут їх підстерегли та вбили енти.

### Подальша доля

Деякі толкіністи, такі як Роберт Фостер і Карен Фонстад, припускають, що після Війни гніву Долмед був знищений, коли Сині гори було частково зруйновано, внаслідок викликаного війною "катаклізму".

Однак Рональд Кірмсе, а пізніше Дідьє Вілліс незалежно один від одного помітили велику невідому гору саме в місці розташування Долмед на карті Белеріанду, а також гору Рерір на півночі. Це, разом із переосмисленням карт Толкіна, показує, що Долмед принаймні частково пережив спустошення.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", *Розділ XXII. Про знищення Доріату*
2. ↑ Карен Вінн Фонстад, "Атлас Середзем'я"
Rebel Alliance

## Background Information

### Feature Films

*Star Wars: A New Hope*
*Star Wars: The Empire Strikes Back*
*Star Wars: Return of the Jedi*
*Rogue One*

### Television Programs

*Star Wars Rebels*
*Phineas and Ferb*
*Star Wars: Forces of Destiny*

### Video Games

*Disney INFINITY: 3.0 Edition*
*Star Wars Battlefront*
*Star Wars Battlefront II*

## Group Information

### Other Names

Alliance to Restore the Republic
Rebellion
Alliance

### Goals

To restore the Republic (succeeded)
To restore freedom to the galaxy (succeeded)

### Headquarters

Garel (formerly)
Atollon (formerly)
Dantooine (formerly)
Yavin 4 (formerly)
Hoth (formerly)

### Fate

Reorganized into the New Republic; succeeded by the Resistance
Каліммакіл

**Каліммакіл** (англ. *Calimmacil*) — член Королівського дому, син Аркір'яса.

## Біографія

Не відома ні точна дата народження Каліммакіла, ні точна дата його смерті.

В хроніках збереглася інформація лише про те, що він був сином Аркір'яса, а отже небожем короля Нармакіла II, двадцять дев'ятого Короля Ґондору.

Каліммакіл був ґондорським дворянином, мав дружину та сина на ім'я Сіріонділ, що був названий на честь свого предка, одиннадцятого Короля Ґондору Сіріонділа.

Про життя Каліммакіла не відомо нічого. Він увійшов в історію лише тому, що був прадідом короля Еарніла II, який зійшов на престол після загибелі Короля Ґондору Ондогера і обох його синів, Артаміра та Фараміра.

## Етимологія

Ім'я Каліммакіл походить з мови квенья і перекладається як "Яскравий меч".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. Ґондор і нащадки Анаріона
2. ↑ Paul Strack, "Q. *Calimmacil* m.", Eldamo - An Elvish Lexicon (accessed 19 July 2021)
Боско Бофин

**Боско Бофин** (англ. *Bosco Boffin*) – гобіт з Ширу, з роду Бофинів з Єлю.

## Життєпис

Боско народився в 1167 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2767), в родині Буфо Бофина та Плющеї Добродосить. Боско був найстаршим сином Буфо та Плющеї. В нього було два молодших брати Басо та Бріфо, а також молодша сестра на ім'я Берила, яка згодом одружилася з Бальбо Торбином і таким чином Бофини з Єлю породичалися з Торбиними з Гобітова.

Відомо, що Боско мав лише одного сина на ім'я Ото, більш відомого серед гобітів як Ото Товстун. Помер Боско у 1258 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2858), у віці 91 рік.

## Етимологія

Ім'я Боско ніяк не перекладається. За словами самого Толкіна, серед гобітів хлопчикам давали імена, які взагалі не мали ніякого значення в повсякденній мові.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці, *Бофини з Єлю*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток FІІ. Про переклад
Бунґо Торбин

**Бунґо Торбин** (англ. *Bungo Baggins*) — заможний та поважний гобіт, батько Більбо Торбина.

## Життєпис

Бунґо народився 2846 р. Третьої епохи і був найстаршим сином Мунґо Торбина та Лаври Грабар. Він одружився з Беладонною Тук, дочкою Старого Тука у ТЕ 2890 р. У Бунґо та Беладонни була лише одна спільна дитина, знаменитий Більбо Торбин. Батько й син були настільки схожі зовнішністю й поведінкою, що Більбо здавався копією свого статечного та добропорядного тата.

Бунґо Торбин був відомим не лише завдяки тому, що породив на світ славетного Більбо Торбина. Він також побудував для своєї сім'ї і частково за гроші Туків найрозкішнішу гобітську нору, яку тільки можна було знайти чи то під Пригірком, чи по той бік Пригірка – в Загір’ї, чи в Заріччі – садибу Торбин Кут. Також відомо, що в уже зрілому віці Бунґо закоркував і сховав у норі чимало пляшок "Старих виноградників": міцного червоного вина з Південної Чверті.

В цілому ж Торбинів вважали дуже респектабельними гобітами – не лише тому, що більшість Торбинів були багатії, але й тому, що вони ніколи не встрягали в жодні пригоди і не робили нічого несподіваного. Можна було заздалегідь знати, як Торбин відповість на те чи інше питання, тож і не завдавати собі клопоту запитувати його.

У Бунґо була виняткова здатність запам'ятовувати прислів'я або ж складати їх самому. Так, під час подорожі з ґномами його син, Більбо Торбин, кілька разів цитував свого батька.

"*До смерті три чисниці, як любив казати мій батько*"
–Більбо Торбин у "Гобіт, або Туди і Звідти", Розділ XII Про що стало відомо за дверима
Бунґо Торбин відійшов у кращий світ 2926 р. Третьої епохи, у віці 80-ти років. Все майно і садибу після смерті батька успадкував його син Більбо.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці. Торбини з Гобітова
2. ↑ 2,0 2,1 Дж. Р.Р. Толкін, "Гобіт, або Туди і Звідти", Розділ І Неочікувана гостина
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів: Братство персня", Книга перша, I. Довгоочікувана гостина
Атанатар II

Атанатар II в роботі Matěj Čadil

**Атанатар II** (англ. *Atanatar II*) — 16-й король Ґондору. Пізніше знаний як **Атанатар II Алькарін**.

## Життєпис

Атанатар народився в 977 році Третьої Епохи і був сином короля Г'ярмендакіла І та онуком короля Кір'янділа.

За час правління "Корабельних королів", Ґондор досяг вершини могутності й розширив свій вплив на велику територію.

Коли Атанатар успадкував трон Ґондора у 1149 році Третьої епохи, він став користуватися пошаною і величезним впливом, що завойовали його славні пращури-попередники.

Атанатар жив у нечуваних розкошах, і люди казали, що *в Ґондорі дорогоцінне каміння – як та галька, що нею бавляться діти*. Проте Атанатар любив спокій і не робив нічого для зміцнення влади, яку він успадкував, а двоє його синів – Нармакіл I та Кальмакіл – мали схожу вдачу.

Занепад Ґондору почався ще до смерті Атанатара, й вороги, без сумніву, це помітили. Саме за часів правління Атанатара II нагляд за Мордором було скасовано.

Атанатара II жителі Ґондору нарекли Алькаріном, що з мови квенья перекладається як *славний, величний*, проте не за його заслуги в управлінні країною, а за його безтурботний і розкішний стиль життя.

Король Атанатар II також велів виготовити нову корону на замін простого шолома, який носили попередні королі. Корону зробили зі срібла і прикрасили дорогоцінним камінням. Цей вінець носили і всі наступні королі. Після смерті Атанатара II у 1226 році Третьої епохи, трон Ґондору успадкував його старший син Нармакіл I, який окрім трону успадкував і любов батька до розслабленого та розкошного життя.

В Ґондорі почалася епоха занепаду.

## Етимологія

Ім'я Атанатар походить з квенья та перекладається як "*батько людей*", від *atan* - *людина* та *atar* - *батько*.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток B. Літопис (Хронологія Західних земель), *Третя Епоха*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королівства у вигнанні. *Південна династія Спадкоємці Анаріона*
Імін

**Імін** (кв. *Imin*) – перший з праотців ельфів, що прокинувся біля Куівієнену в Роки Дерев. Прабатько ельфів з клану Міньяри.

## Історія

Імін прокинувся першим серед трьох ельфів-праотців біля озера Куівієнен у РД 1050 році. Другим прокинувся Тата, третім – Енель. Дружиною Іміна стала Іміньє, що на момент пробудження лежала поруч з ним на зеленій траві, адже за задумом Еру, ельфи від самого початку лежали парами і та, що була поруч після пробудження і була судженою то чи іншого Первородного.

Імін та Іміньє мандрували навколо озера з двома іншими праотцями та їхніми дружинами, Татою та Татіє, а також Енелем та Енельєю, доки не знайшли групу з дванадцяти ельфів, що спали у видолинку. На момент прибуття праотців із своїми дружинами, чоловіки квенди як раз прокинулися від сну і милувалися зорями. Так як Імін прокинувся *Першим* серед праотців, він назвав себе старшим, а тому зазначив, що має право першим обрати собі супутників.

> *Я обираю цих дванадцятьох своїми супутниками.*
>
>

Так він запросив чоловіків-квендів з другого видолинку до свого зрушення і вони, пробудивши своїх дружин, приєдналися до ельфів-праотців і пішли за Іміном та його дружиною і стали племенем Міньярів.

В легенді "Пробудження квендів" Іміна зображено дещо зарозумілим та зверхнім, очевидно через те, що він пробудився першим. В процесі видно, що він продовжує шукати собі послідовників, однак, врешті-решт, залишається з найменшою кількістю супутників. Коли Тата і Енель знаходили у видолинках інші групи квендів, яких запрошували до себе, Імін вважав їх недостойними і продовжував шукати групу Первородних, що була б найбільшою, однак, незважаючи на пошуки так і не знайшов, тож кількість його супутників залишилася незмінною – чотирнадцять.

Пізніше, вже в Амані, послідовників Іміна та його нащадків почали звати Ваньярами, Ясними ельфами. Вони стали улюбленцями Манве та Варди і мало хто з людей розмовляв із ними.

Нащадками Іміна й Іміньє був, зокрема й Іліон, батько Інґве.

## Етимологія

Ім'я Імін з праквенійської перекладається як *Перший.*

## Див. також

* Тата
* Енель

## Джерела

1. ↑ Дж. Р. Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Війна самоцвітів, *Квенди та Ельдари*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про прихід ельфів і поневолення Мелькора*
Додаток В

Третій додаток до третього тому книги Володар перснів Дж. Р. Р. Толкіна, Повернення короля.

В *Додатку В* наведені родоводи кількох родин гобітів, що мешкали в Ширі. Наведені імена — лише вибірка з величезної кількості вжитих у книзі. Більшість зі згаданих гобітів є або гостями на Прощальній Вечірці Більбо, або їхніми безпосередніми нащадками. Наведено також і декілька інших імен — тих персонажів, котрі мають стосунок до описаних у книзі подій. Додатково подано стислу генеалогічну інформацію щодо Семвайза — засновника роду Садівників, який згодом став знаменитим і впливовим.

Цифри після імен указують на дату народження (і смерті, якщо про неї відомо). Усі дати узгоджено з Ширським літочисленням, відлік якого починається від часу, коли 1 року (ТЕ 1601) брати Мархо та Бланко перебралися через Брендівинну.

### Родоводи наведені у додатку:

* *Торбини з Гобітова*
* *Виприни з Кривобродів*
* *Бофини з Єлю*
* *Туки з Великих Сміалів*
* *Брендіцапи з Цапокраю*
* *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
Дім Дуріна

**Дім Дуріна** (англ. *House of Durin*) — королівська лінія нащадків Дуріна I Безсмертного, найстаршого з Семи Отців Ґномів.

Королі Народу Дуріна мали вплив і вважалися такими, що мають королівську владу, навіть у вигнанні.

* Дурін I Безсмертний
* Дурін II
* Дурін III (отримав у подарунок один з Семи Перснів)
* Дурін IV
* Дурін V
* Дурін VI (був убитий Прокляттям Дуріна)
* Наїн I
* Траїн I (заснував Королівство під Горою у ТЕ 1999)
* Торін I (переніс королівство до Сірих гір у ТЕ 2210)
* Ґлоїн I
* Оїн I
* Наїн II
* Даїн I (був убитий крижаним драконом)
* Трор (Смоґ напав на Еребор і змусив Трора та всіх ґномів піти у вигнання. Пізніше, Трор був убитий Азоґом)
* Траїн II (загинув у Дол-Ґульдурі)
* Торін II Дубощит (загинув у Битві П'яти Армій)
* Даїн II Сталестоп (загинув у Битві за Діл)
* Торін III Камінний Шолом
* Дурін VII і Останній
Гільдіґард Тук

**Гільдіґард Тук** (англ. *Hildigard Took*) — гобіт з Ширу.

Гільдібранд Тук в роботі PippinIncarnate

## Життєпис

Гільдіґард народився між 1232 і 1238 роком за Літочисленням Ширу (ТЕ 2832 і 2838 рр.) в родині поважних і заможних гобітів. Його батьками були Ґеронтій та Адаманта Тук.

Про життя Гільдіґарда не відомо нічого, як і про його смерть. В хроніках зазначається лише одне — Гільдіґард помер молодим.

## Відомості про гендер

У хроніках не вказана стать Гільдіґарда, однак достменно відомо, що не дивлячись на те, що Гільдіґард (більш розповсюджене як *Гільдегард*) є німецьким жіночим ім'ям, у Старого Тука було лише три доньки: Беладонна, Доннаміра та Мірабель. З цього можна зробити висновок, що Гільдіґард був юнаком.

## Етимологія

Ім'я складається з двох елементів: hild (битва) і gard (огорожа).

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
2. ↑ https://www.nordicnames.de/wiki/Hildigard, Nordic Names, "Hildigard"
Вільварин

**Вільварин** (англ. *Wilwarin*) — сузір'я, що перекладається з мови квенья як «Метелик».

Це сузір'я було зібране Вардою із прадавніх зірок між 1000 та 1050 роками епохи Дерев.

Вільварин було одним з сузір'їв, створених перед пробудженням ельфів.

## Цікавинки

* На думку Кристофера Толкіна, вірогідно сузір'я Вільварин відповідає земному сузір'ю Касіопея, що утворює астеризм у формі латинської літери «**W**», що нагадує крила.
* У грі The Elder Scrolls IV: Oblivion присутні ельфійські руїни з подібною ельфійською назвою «Vilverin».
Ісембольд Тук

**Ісембольд Тук** (англ. *Isembold Took*) — гобіт з Ширу.

## Життєпис

Ісембольд народився у 2842 році Третьої епохи і був п'ятим сином Ґеронтія Тука та Адаманти Тук. Дитинство Ісембольда як і його братів та сестер пройшло у Великих Сміалах в Туківцях.

У Ісембольда була велика родина, він мав аж одинадцять братів та сестер: Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Беладонна, Ісенґар, Доннаміра, Мірабель.

Відомо, що Ісембольд був одружений і мав багато нащадків, однак імена їхні в хроніках не згадуються.

Помер у 2946 році Третьої епохи у віці 104 років.

## Етимологія

Ім'я Ісембольд складається з двох елементів: isen "залізо" і bold "сміливий".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
2. ↑ Jim Allan (ed.), *An Introduction to Elvish*, "Giving of Names"
Гаераст

**Гаераст** (синд. *Haerast*) або **Дальній берег** – назва для північно-східного узбережжя Аману, частини Араману. Гаераст було видно з Неврасту, що був розташований в Белеріанді. Назва була дана синдарами на противагу до *Неврасту — Поближнього берега*, узбережжя Белеріанду.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Покажчик власних назв*
Адаманта Груб

**Адаманта Тук**, в дівоцтві **Адаманта Груб** — гобіт, кохана дружина Старого Тука.

## Родинні зв'язки

### Діти

Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Беладонна, Ісенґар, Доннаміра, Мірабель

Адамант народилася у 2817 р. Третьої епохи, в Ширі, в сім'ї поважних гобітів на прізвище Груб. Адаманта одружилася з Ґеронтієм Туком і народила йому дванадцятьох дітей: Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Беладонна, Ісенґар, Доннаміра, Мірабель.

Померла у 2923 р. Третьої епохи доживши до 106 років.

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Туки з Великих Сміалів*
Ісенґар Тук

**Ісенґар Тук** (англ. *Isengar Took*) — гобіт з Ширу.

## Життєпис

Ісенґар народився у 1262 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2862 р.) в родині поважних і заможних гобітів і був наймолодшою, дванадцятою дитиною Ґеронтія та Адаманти Тук.

У Ісенґара було одинадцятеро сестер і братів: Ісенґрім III, Гільдіґард, Ісумбрас IV, Гільдіґрім, Ісембольд, Гільдіфонс, Ісембард, Гільдібранд, Беладонна, Доннаміра та Мірабель.

Ісенґар був одним з того невеликого числа гобітів, яких приманювали мандри і шлях сповнений пригод. Подейкували, що він, натхненний Ґандальфом рушив у подорож за межі Ширу і замолоду, навіть, бачив Море.

Коли Більбо Торбин був молодим, він часто запитував Ґандальфа про гобітів, що "втекли" з Ширу, як от, наприклад, його дядечки Гільдіфонс та Ісенґар.

"*Я згадав, як підлітком він без кінця розпитував мене про гобітів, які "взяли і пішли", як говорили в Ширі. Принаймні двоє з його дядечків з боку Туків саме так і зробили.*"
–Ґандальф у "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Частина третя: Третя епоха, "Похід до Еребора"
Невідомо чи був одруженим Ісенґар, однак нащадків він не залишив.

Помер Ісенґар у 1360 році за Літочисленням Ширу (ТЕ 2960 р.)

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток C. Генеалогічні таблиці: Туки з Великих Сміалів
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Незавершені оповіді Нуменору і Середзем'я", Частина третя: Третя епоха, "Похід до Еребора"
Еланор Грунич

**Еланор Фейрберн** (уроджена **Ґемджі/Гарднер**) або **Еланор Прекрасна** була першою дочкою Семвайза Гемгі і Розі Коттон.

## Біографія

Еланор народилася 25 березня, TA 3021 (або 1421) Расплата графства. У FO 15 (SR 1436) її зробили служницею королеви Арвен Воз’єднаного Королівства. Через шість років вона відвідала Гондор зі своїми батьками на рік.

Еланор вийшла заміж за Фастеда з Грінхольма в SR 1451. Її перший син Ельфстан Фейрберн народився через три роки. У неї також була дочка Фіріель Фейрберн.

## Примітки

1. ↑ *Володар кілець*, Додаток B, Повість літ (хронологія Західних земель), Третя епоха, пізніші події щодо членів Братства Персня
Анґріст

**Анґріст** (англ. *Angrist*) — ніж, який виготовив Тельхар із Ноґрода і який Берен відібрав у Куруфіна й пізніше витнув ним Сильмарил із корони Морґота.

## Історія

Анґріст був викуваний ґномом-ковалем Тельхаром для Володаря ельфів Куруфіна наприкінці Першої Епохи.

Куруфін завжди мав при собі Анґріста. Ніж той висів без піхов просто при боці ельфа і, як стверджувалося, залізо розтинав так, наче то було молоде дерево. Берен відібрав ножа у Куруфіна, коли той разом із своїм братом Келеґормом напав на нього та Лутієн у лісі Бретіл.

Під час Пошуків Сильмарилу Берен скористався Анґрістом, щоб витнути один із Сильмарилів з Залізної корони Морґота. Коли це вдалося, Беренові спало на гадку, що він виконає понад обіцянку і винесе з Анґбанда всі три Коштовності Феанора; проте доля Сильмарилів була інакша. Ніж Анґріст тріснув, і шматочок леза, відлетівши, зачепив Морґотову щоку.

Перш ніж Темний Володар прокинувся, Берен та Лутієн кинулися тікати. Ніж вони кинули в залі Анґбанда.

## Етимологія

Назва *Анґріст* походить з синдарину і перекладається як «Колій Заліза».

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Про Берена і Лутієн*
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Сильмариліон, *Покажчик власних назв*
Гольман I Зеленорукий

**Гольман Зелені Руки** (англ. *Holman the Greenhanded*) — гобіт із Гобітова, що в Ширі.

## Історичні відомості

Гольман народився у 1210 році за Літочисленням Ширу. Імена його батьків невідомі. Його називалися Зеленоруким через виняткову вправність у садівництві. Свій виключний талант він передав своїм нащадкам.

Ім'я дружини Гольмана невідоме, однак в Генеалогіях згадується, про п'ятьох дітей. Його старша донька Горобина народилася у 1249 році. Друга дитина, син Гельфред, що згодом стане відомим садівником і візьме прізвисько свого батька за повноцінне прізвище, з'явився на світ у 1251-му році.

У 1254-му народився Ерлінґ, у 1259-му Гендінґ, а у 1262-му — донечка Ружа, що, згодом, поріднилася із Домоселами.

Дата смерті Гольмана невідома.

## Етимологія

Гольман означає "людина-нора" і відрізняється від справжнього англійського прізвища, яке містить holm "річковий острів", а не hol "нора".

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Володар перснів, Додаток В. *Правічне родове дерево Господаря Семвайза*
2. ↑ Джим Аллан (1978), Вступ до ельфійської, *Присвоєння імен*, стор. 194