Vzdělání ve společnosti

*Průměrný Američan stráví ve škole 13 a půl roku svého života.  A to nepočítáme čas, který strávíte sledováním Crash Course.  Získat bakalářský titul znamená strávit jako student až 17 let.  A pokročilé tituly, jako jsou lékařské tituly nebo doktoráty, mohou k tomu přidat dalších 4 až 6 let.  Proč tedy trávíme tolik času ve třídě?  Vzhledem k tomu, že máme k dispozici tolik informací, které získáme pouhým klepnutím na telefonu nebo počítači, může se zdát, že sedět ve třídě a učit se o světě už není nutné.  Ale vzdělávací instituce nejsou jen místem, kde se učíme fakta - a Google nenahradí sociální funkce, které školy poskytují.  Ve skutečnosti není ani Crash Course.  Podívejme se tedy na to, jak jsou vzdělávací instituce v naší společnosti organizovány a co nám tyto institucionální struktury mohou říci o fungování naší společnosti.*

Víte, co mám na mysli, když mluvím o "vzdělání", že?  Pro naše účely je vzdělání společenská instituce, jejímž prostřednictvím společnost poskytuje svým členům všechny druhy důležitých znalostí, nejen základní fakta a pracovní dovednosti, ale také kulturní normy a hodnoty.  A to může probíhat formou formálního školního vzdělávání, kdy výuku zajišťují speciálně vyškolení učitelé, ale také nemusí.  To, jak vypadalo vzdělávání v různých dobách a na různých místech, se velmi liší od školní výuky, kterou pravděpodobně znáte.  Historicky bylo vzdělání výsadou bohatých.  Ve skutečnosti slovo škola pochází z řeckého slova pro volný čas - "Scole".  Ve starověkém Řecku trávili bohatí mladí muži svůj volný čas učením se od učenců, jako byli Sokrates, Aristoteles a Platón.  V dnešní době má většina zemí s vysokými příjmy formální školský systém, který je dostupný všem.  Množství školního vzdělání, které průměrný člověk ve většině společností získá, je tedy úzce spjato s úrovní ekonomického rozvoje země.  Zatímco mladí lidé v USA mohou očekávat, že ve škole stráví nejméně 12 let, u lidí žijících v zemích s nižšími příjmy je mnohem pravděpodobnější, že nikdy nepřekročí střední školu.  USA však budou prostředím, na kterém budeme zkoumat, jak sociologie chápe vzdělání jako sociální instituci.

Veřejně financované školy existují v USA téměř od počátku existence naší země.  Thomas Jefferson byl jedním z prvních zastánců oddělení škol od náboženských institucí, které byly v té době hlavními poskytovateli vzdělání.  Široká dostupnost veřejných škol se skutečně rozšířila v polovině 19. století, kdy politik a reformátor školství Horace Mann prosadil v Massachusetts vytvoření formalizovaného, státem financovaného systému základních škol.  Do roku 1918 byly ve všech státech přijaty zákony o povinném vzdělávání, které vyžadovaly, aby děti navštěvovaly školu až do dosažení 16 let.  Hlavním cílem těchto zákonů byla podpora gramotnosti.  Jefferson i Mann prosazovali systémy veřejného vzdělávání, protože věřili, že vzdělanost obyvatelstva je nezbytným předpokladem demokracie.  V současné době navštěvuje v USA veřejné školy, které začínají v pěti letech věku dítěte, přibližně 87 % studentů. A když říkám veřejné školy, mám na mysli školy financované státem z peněz daňových poplatníků.  A veřejné školy v USA se samozřejmě dělí na základní a střední.  Povinná školní docházka začíná základní školou, která pro většinu Američanů začíná kolem pátého roku života a pokračuje až do páté třídy, tedy do deseti nebo jedenácti let.  Tyto ročníky jsou považovány za "základní" školní docházku.  Od 11 nebo 12 let nastupují děti na střední nebo nižší střední školu, kterou ve většině států tvoří 6. až 8. třída.  Kolem 14. roku věku obvykle nastupují na střední školu, která často zahrnuje 9. až 12. třídu.  Střední a vysoká škola se také označují jako "sekundární školství".  A mnoho školních obvodů nabízí alternativu ke standardnímu středoškolskému učebnímu plánu v podobě odborných a technických škol, někdy známých jako VoTech školy.  Školy Votech se zaměřují na výuku konkrétních dovedností, jako je oprava automobilů nebo kosmetika, a studenti školu opouštějí s certifikáty, které jim pomohou ihned nastoupit do zaměstnání.

Další možností vzdělávání jsou soukromé školy - ty, které nejsou financovány z peněz daňových poplatníků.  Proč si rodina může vybrat soukromou školu a ne státní?  Za prvé, soukromé školy mohou často přizpůsobit své učební plány konkrétním skupinám obyvatel.  Protože veřejné školy jsou otevřené všem, snaží se sloužit co nejširšímu okruhu studentů - což se někdy označuje jako "výuka středu".  Takže 10 % amerických studentů, kteří navštěvují soukromé školy, tam možná hledá přísnější vzdělání.  Rodiče dětí se zdravotním postižením si také mohou vybrat soukromou školu, která je speciálně přizpůsobena potřebám jejich dítěte, což ve veřejné škole nemusí být možné.  A je třeba zdůraznit, že většina soukromých škol v USA je nábožensky zaměřená.  Tyto školy poskytují vedle akademické výuky i výuku náboženství, což je praxe, která není ve veřejných školách povolena.  Víte, kvůli odluce církve od státu, která je zakotvena v ústavě.  Další možností pro rodiče, kteří nechtějí posílat své děti do státní školy, je domácí vzdělávání.  To je právě to, kdy je dítě vzděláváno doma, obvykle rodičem.  V USA se doma učí asi 3 % studentů.  Všechny tyto různé přístupy ke vzdělávání pokrývají období K-12 let, kdy jsou děti povinny navštěvovat školu.  Někteří se však mohou rozhodnout chodit do školy dál a nastoupit do postsekundárních institucí, známějších jako vysoká škola nebo univerzita.  Na rozdíl od základního a středního školství je postsekundární vzdělávání - alespoň v USA - z velké části financováno samotnými studenty.  Veřejné státní vysoké školy a univerzity jsou společným podnikem daňových poplatníků a studentů, kteří za studium platí určité školné.

Dvouleté vysoké školy, někdy známé jako juniorské nebo komunitní vysoké školy, obvykle udělují tituly associates, technické certifikáty a někdy také středoškolské ekvivalenty nebo GED.  Nejvyšší dosažené vzdělání 28 % Američanů starších 25 let je studium na některé vysoké škole nebo dvouletý titul.  Čtyřleté instituce v USA mohou být buď veřejné vysoké školy, které jsou financovány společně ze státních daní a školného studentů, nebo soukromé vysoké školy financované téměř výhradně ze školného a soukromých darů.  Důvod, proč stále mluvím o financování, je ten, že v USA je placení za vysokou školu jednou z největších překážek pro získání postsekundárního vzdělání.  V důsledku toho není studium na vysoké škole pro Američany v žádném případě samozřejmostí.  Pouze 32,5 % Američanů starších 25 let absolvovalo bakalářské studium na čtyřleté univerzitě.  Z těchto absolventů asi třetina pokračuje v dalším vzdělávání, například na lékařské fakultě nebo v magisterském či doktorském studiu v oboru, jako je sociologie.  12 % Američanů starších 25 let má nějaký vyšší stupeň vzdělání.  Na vzdělání musí strašně moc záležet, když se lidé dobrovolně rozhodnou věnovat mu tolik času a peněz.  A naše školy sociologického myšlení nám samozřejmě mohou pomoci pochopit, jak vzdělávací systémy pomáhají utvářet společnost a proč má vzdělání v životě lidí takový význam.

Dnes se budeme zabývat strukturálním funkcionalismem a symbolickým interakcionismem a příští týden se podíváme na vzdělávání hlouběji z pohledu teorie konfliktu.  Jak už asi očekáváte, strukturální funkcionalismus se zabývá tím, jak formální vzdělávání pomáhá udržovat hladký chod společnosti.  Strukturální funkcionalismus se totiž takto dívá na všechno.  A o tom, jak vzdělávání ve společnosti funguje, můžeme uvažovat z hlediska manifestních i latentních funkcí.  Manifestní funkce jsou zamýšlené důsledky vzdělávání.  A zřejmým příkladem zjevné funkce je právě... učení dětí základním faktům o světě.  Je docela těžké projít světem, aniž by člověk uměl číst nebo psát.  A i pro lidi, kteří nepoužívají matematiku každý den, je docela užitečné umět si spočítat 20% spropitné, aniž by museli vytahovat kalkulačku.  Další zjevnou funkcí školního vzdělávání je socializace.  Tím, že děti chodí do školy mimo domov, se začínají učit normám a hodnotám nad rámec toho, co je mohou naučit rodiče.  Školy se například podílejí na kulturní transmisi neboli předávání znalostí nové generaci občanů.

Děti ve veřejných školách začínají den slibem věrnosti americké vlajce - a tím se učí vlasteneckým hodnotám.  Stejně tak se v hodinách občanské výchovy a dějepisu učí, jak fungují politické procesy, což pomáhá vytvářet informovanou a dobře fungující občanskou společnost.  Tímto způsobem školy také působí na podporu sociální integrace, neboť přijímají lidi z různých prostředí a seznamují je se společenskými normami a kulturními hodnotami ve snaze podpořit společné chápání společenského světa.  A vzdělávací instituce dělají víc než jen předávání znalostí - pomáhají nám také vytvářet nové znalosti prostřednictvím kulturních inovací a výzkumu.  Každý významný pokrok v naší společnosti - ať už jde o technologii samořídících automobilů nebo nové chápání nerovností, které ve světě vidíme - byl možný díky tomu, že stavěl na znalostech, které jsme se naučili ve školách.  Další zjevnou funkcí škol je výchova budoucí pracovní síly, výuka dovedností, které lidé potřebují, aby se stali produktivními členy společnosti.  Formální vzdělání tedy funguje jako forma pověření, způsob, jak zjistit, zda je někdo způsobilý pracovat v určitém oboru.  Znáte ten diplom, který jste dostali, když jste maturovali - nebo dostanete, až budete maturovat?  To je dokumentovaný důkaz o vašich schopnostech.  A doklady o vzdělání se často používají jako způsob určování sociálního statusu - určují sociální zařazení tím, že nám říkají, kdo má přístup k jakým pracovním místům a kolik by měl za tuto práci dostat zaplaceno - což jsou faktory, které určují socioekonomický status.

Kromě všech těchto zamýšlených funkcí vzdělání existují také některé nezamýšlené důsledky nebo latentní funkce školství.  Jednou z těch důležitějších je naučit se být dobrým pracovníkem od devíti do pěti.  Původní vize veřejných škol Horace Manna vycházela z pruského modelu školství, který je dnes známý jako "tovární model školy", protože učí děti pracovat podle stanoveného rozvrhu a poslouchat autority.  To jsou dovednosti, které se hodí i v dospělosti, když vám šéf řekne, že máte být v devět ráno u stolu.  Školy K-12 také poskytují péči o děti, která usnadňuje život pracujícím rodičům - což jistě není zamýšlený účel škol, ale je to docela užitečná latentní funkce.  A třetí latentní funkcí škol je, že vám prostě pomáhají najít si přátele!  Školy pomáhají lidem vytvářet sociální skupiny tím, že je seznamují s mnoha lidmi stejného věku.  To také usnadňuje setkávání a interakci s potenciálními romantickými partnery ve vašem věku - což je možná důvod, proč vidíme tolik vysokoškolských a středoškolských milenců, kteří se vezmou.  Strukturální funkcionalismus zdůrazňuje všechny způsoby, kterými školní vzdělávání pomáhá udržovat řád a stabilitu společnosti.  Ale naše další teorie sociologického myšlení poukazují na způsoby, jakými mohou vzdělávací instituce udržovat praktiky, které nejsou prospěšné pro všechny.  Připomeňme, že symbolicko-interakcionistické přístupy zkoumají, jak lidé prostřednictvím každodenních interakcí vytvářejí svět, v němž žijeme.  V kontextu vzdělávání to vidíme na tom, jak se stereotypy vytvořené společností mohou proměnit v sebenaplňující se proroctví.

Učitelé, kteří věří, že student má vysoké schopnosti, mají tendenci věnovat tomuto studentovi více pozornosti a zpětné vazby - což zase pomáhá tomuto studentovi věřit, že má vysoké schopnosti, což zase pomáhá tomuto studentovi rozvíjet větší akademické schopnosti.  Podobně, pokud se rozhodnete, že prostě nejste "na matematiku", můžete se snažit vyhýbat se matematice vůbec a přestat chodit na hodiny matematiky, jakmile vám to škola dovolí - což v podstatě zaručí, že nakonec nebudete v matematice tak dobří.  Sebenaplňující se proroctví může mít velmi reálné důsledky, pokud je jeho přesvědčení o schopnostech studenta ovlivněno stereotypy o rase, pohlaví nebo třídě.  Jedním z důsledků je nižší počet maturantů z řad rasových menšin.  Stejně tak i nedostatečné zastoupení žen ve vědeckých, technologických, technických a matematických oborech.  Příští týden použijeme optiku teorie sociálních konfliktů, abychom více prozkoumali, jak může školní vzdělávání způsobovat i udržovat sociální nerovnosti.

Dnes jsme se zabývali historií vzdělávání jako společenské instituce, přičemž jsme se konkrétně zaměřili na to, jak je vzdělávací systém v USA organizován.  Hovořili jsme také o strukturálních funkcionalistických přístupech ke vzdělávání a o některých manifestních a latentních funkcích spojených se vzděláváním.  Nakonec jsme diskutovali o symbolickointerakcionistickém přístupu ke vzdělávání, který nám ukazuje, jak sebenaplňující se proroctví ve vzdělávacím prostředí přispívají k rozdílům ve studijních výsledcích studentů.