Kultury, Subkultury a Kontrakultury

*Kolik je na světě kultur?  Hodně jsme mluvili o věcech, které dělají kulturu kulturou - o normách, symbolech a jazycích.  Ale ještě jsme se nezabývali tím, jak všechny tyto drobnosti shrnout dohromady a říct: ano, tohle jsou věci, které patří k sobě - tyto věci jsou kultura A a tyto ostatní věci jsou kultura B. Jaká jsou tedy pravidla kultury?  No, kultura není jen o národnosti nebo o jazyce, kterým mluvíte.  Vy a jiná osoba můžete žít ve stejné zemi a mluvit stejným jazykem, a přesto máte zcela odlišné kulturní zázemí.  V rámci jedné země, dokonce i v rámci jednoho města, se setkáte s mnoha různými kulturami a kulturní zázemí každého člověka bude směsicí mnoha různých vlivů.  Ve skutečnosti tedy neexistuje - a nikdy nebude existovat - jediný dohodnutý počet kultur, které na světě existují.  To však neznamená, že nemůžeme rozpoznat kulturu, pochopit kulturní vzorce a kulturní změny a přemýšlet o tom, jak různé kultury přispívají k fungování společnosti.*

Trávíte svůj volný čas spíše na fotbalovém zápase, nebo v galerii moderního umění?  Sledujete NCIS nebo True Detective?  Nosíte oblečení JC Penney nebo J Crew?  Tyto rozdíly - a mnoho dalších podobných - jsou jen jedním ze způsobů, jak rozlišit kulturní vzorce z hlediska společenské třídy.  Protože ano, třída ovlivňuje kulturu a naopak.  Jedním ze způsobů, jak nahlížet na kulturu, je tedy zkoumání rozdílů mezi nízkou a vysokou kulturou.  A dobře, ano, to jsou trochu nechutně znějící termíny.  Ale chci, aby bylo jasno: vysoká kultura neznamená lepší kulturu.  Ve skutečnosti se takzvané nízké kultuře říká také populární kultura, což je přesně to, jak to zní:  Nízká nebo populární kultura zahrnuje kulturní chování a myšlenky, které jsou oblíbené u většiny lidí ve společnosti.  Naproti tomu vysoká kultura označuje kulturní vzorce, které odlišují elitu společnosti.  Nízkou a vysokou kulturu si můžete představit jako ceny People's Choice Awards a Oscary.  Hunger Games by pravděpodobně nevyhrály Oscara za nejlepší film.  Ale byly to obrovské trháky a původní film byl v anketě People's Choice Awards zvolen nejlepším filmem roku 2012.

Naproti tomu vítězem nejlepšího filmu na Oscarech se ve stejném roce stal černobílý němý film The Artist z produkce francouzské produkční společnosti.  Velmi odlišné filmy, velmi odlišné typy kultury.  Nyní se můžete podívat také na to, jak různé typy kulturních vzorců fungují společně.  Hunger Games a The Artist mohou oslovit různé segmenty společnosti, ale nakonec oba zapadají do hlavního proudu americké mediální kultury.  Mainstreamová kultura zahrnuje kulturní vzorce, které jsou v širokém souladu s kulturními ideály a hodnotami dané společnosti.  A v rámci každé společnosti existují také subkultury - kulturní vzorce, které vyčleňují určitou část obyvatelstva společnosti.  Vezměme si například hipstery!  Tvoří kulturní skupinu, která se zformovala kolem myšlenky odmítnutí toho, co bylo dříve považováno za "cool", ve prospěch jiného typu kulturního vyjádření.  Ano, vaše vousy a kolo s pevným převodem nebo odbarvené blond vlasy a brýle s tlustými obroučkami - to vše je součástí materiální kultury, která označuje příslušnost k vaší specifické subkultuře.  Ale kdo rozhoduje o tom, co je mainstream a co je subkultura?  Vždyť celá ta věc s hipstery se v tuto chvíli stala docela mainstreamem.

Obvykle se za normu označují kulturní skupiny s největší mocí a společenským vlivem a lidé s menší mocí jsou odsunuti do podskupin.  USA jsou toho skvělým příkladem.  Z velké části díky naší historii jako země přistěhovalců jsou USA často považovány za "tavicí kotlík", místo, kde se spojuje mnoho kultur a vytváří jednu společnou kulturu.  Jak přesné to však je?  Každá subkultura je přece jedinečná - a nemusí nutně splynout v jednu velkou soudržnou kulturu jen proto, že máme společnou zemi.  A co je důležitější, některé kultury jsou v USA ceněny více než jiné.  Například na Vánoce mají všichni volno ve škole, protože křesťanská kultura má v americké společnosti výsadní postavení.  To se nemusí zdát spravedlivé, pokud jste příslušníkem subkultury, která není začleněna do hlavního kulturního proudu.  Takže to není skutečný tavicí kotel, pokud jedna příchuť převládá nad všemi ostatními příchutěmi.  A to mě přivádí k dalšímu tématu: Jak posuzujeme jiné kultury a subkultury.  Lidé jsou soudní. Prostě jsme.  A jsme obzvlášť soudní, když vidíme někoho, kdo se chová jinak, než jak si myslíme, že by se lidé měli chovat.  Etnocentrismus je praxe posuzování jedné kultury podle měřítek jiné kultury.

V posledních desetiletích se stále více uznává, že eurocentrismus - neboli upřednostňování evropských kulturních vzorců - ovlivnil způsob, jakým se zaznamenávají dějiny a jak interpretujeme životy a způsoby lidí z jiných kultur.  Co kdybychom tedy namísto snahy přetavit všechny kultury v jednu uznávali jednotlivé příchutě?  Jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout, je zaměřit výzkum na kultury, kterým se v minulosti dostávalo méně pozornosti.  Například afrocentrismus je myšlenková škola, která znovu zaměřuje historické a sociologické studie na přínos Afričanů a Afroameričanů.  Další možností je rozšíření a zrovnoprávnění zaměření.  Místo toho, abyste se na chování dívali optikou své vlastní kultury, můžete se na něj dívat optikou multikulturalismu - pohledu, který spíše než společnost jako homogenní kulturu uznává kulturní rozmanitost a zároveň prosazuje rovné postavení všech kulturních tradic.  Z tohoto pohledu je Amerika méně "tavicím kotlem" a více se podobá multikulturní společnosti.

Přesto se způsoby, jakými do sebe kultury a subkultury zapadají - pokud vůbec -, mohou lišit v závislosti na vaší sociologické škole.  Například z pohledu strukturálního funkcionalismu se kultury formují proto, aby zajistily řád a soudržnost společnosti.  Z tohoto pohledu je tedy tavicí kotel kultur dobrá věc.  Teoretik konfliktu však může vnímat vzájemné působení subkultur jinak.  Upřednostňování jedné subkultury před druhou může vytvářet sociální nerovnosti a znevýhodňovat ty, kteří patří ke kulturám, jež jsou v rozporu s hlavním proudem.  Je těžké podporovat individuální kulturní identity, aniž bychom podporovali rozdělení.  Přinejmenším v USA je to neustálý boj.  Někdy však mohou být podskupiny více než jen odlišné od hlavního kulturního proudu - mohou být v aktivní opozici vůči němu.  Tomu se říká kontrakultura.  Kontrakultury se staví proti mainstreamové kultuře a snaží se změnit fungování společnosti.

**Největší kontrakulturní období 20. století: 60.léta.** Ve Spojených státech byla 60. léta plná kontrakultur.  Byla to doba beatniků a hippies, protestů proti válce ve Vietnamu a protestů za občanská práva a osvobození žen.  Tato hnutí často vedli mladí lidé a byla vnímána jako vzpoura proti kultuře a hodnotám starších generací.  Byla to éra volné lásky, kdy lidé přijímali vztahy mimo tradiční heterosexuální a monogamní kulturní normy.  Užívání drog - zejména psychedelických drog - bylo s touto subkulturou silně spojeno a bylo oslavováno v její populární kultuře - vzpomeňme na film Lucy in the Sky with Diamonds nebo knihy beatových autorů o acid tripech.  Tato kontrakultura však byla také politickým odporem proti mainstreamové kultuře.  Mnoho základních kamenů politiky americké levice má svůj původ v kontrakultuře 60. let: protiválečný, proenvironmentální, proobčanská práva, feminismus, rovnost LGBTQ.  Od Stonewallských nepokojů až po protesty proti válce ve Vietnamu byla kontrakultura 60. let místem, kde se mnohé z těchto otázek poprvé dostaly do povědomí veřejnosti.

Kontrakultury tak často mohou působit jako katalyzátory kulturních změn, zejména pokud se dostatečně rozrostou a získají podporu hlavního proudu.  Ale kultury se mění neustále, ať už s odezvou subkultur a kontrakultur, nebo bez ní.  A různé části kultur se mění různou rychlostí.  Někdy dochází k tzv. kulturnímu zpoždění, kdy se některé kulturní prvky mění pomaleji než jiné.  Vezměme si například, jak funguje vzdělávání.  V USA máme v létě od školy volno.  Je to pozůstatek z dob, kdy to byla spíše zemědělská země a děti potřebovaly volno v době sklizně.  Dnes k letním prázdninám není žádný skutečný důvod, kromě toho, že jsme to tak dělali vždycky.  Jak tedy dochází ke kulturní změně?  Někdy lidé vymyslí nové věci, které kulturu změní. Například mobilní telefony způsobily revoluci nejen v tom, jak telefonujeme, ale i v tom, jak se stýkáme a komunikujeme.

Vynalézt lze také myšlenky, například o penězích nebo volebních systémech, které změní kulturu.  Lidé také objevují nové věci.  Když evropští objevitelé v roce 1500 poprvé objevili rajčata ve Střední Americe a přivezli je do Evropy, zcela změnili kulturu stravování.  Co by byla pizza bez rajčat?!  Třetí příčinou kulturních změn je kulturní difúze, tedy šíření kulturních rysů z jedné kultury do druhé.  Téměř vše, co považujeme za klasickou "americkou" kulturu, je ve skutečnosti převzato a přetvořeno z jiné kultury.  Hamburgery a hranolky? Německé a belgické.  Americký kovboj? Aktualizace mexického vaquera.  Ideály svobody a spravedlnosti pro všechny zakotvené v našich zakládajících dokumentech?  Silně ovlivněné francouzskými filozofy jako Rousseau a Voltaire a britskými filozofy jako Hobbes a Locke, stejně jako irokézskou konfederací a jejími myšlenkami zastupitelské demokracie.  Ať už mluvíme o hmotné nebo symbolické kultuře, vidíme stále více aspektů kultury sdílených napříč národy i oceány.

Jak to vidí symboličtí interakcionisté, celá společnost se týká sdílené reality - sdílené kultury - kterou vytváříme.  Jak se ztenčují hranice, zvětšuje se skupina lidí, kteří sdílejí určitou kulturu.  Ať už se jedná o párky v rohlíku, které dostáváme z Německa, nebo o jazz a hip hop vycházející z afrických tradic, stále více kultur se překrývá s tím, jak se díky technologiím a globalizaci náš svět o něco zmenšuje.  A s tím, jak se naše společnost globalizuje, jsou otázky, které si kladou dva tábory naší sociologie, strukturální funkcionalismus a teorie konfliktu, ještě naléhavější.  Mají strukturální funkcionalisté pravdu?  Poskytuje společná kultura podobné body, které podporují spolupráci a pomáhají fungování společností?  Nebo má teorie konfliktu pravdu?  Rozděluje nás kultura a prospívá některým členům společnosti více než jiným?  Nakonec mají tak trochu pravdu oba.  Ve společnosti budou vždy existovat různé způsoby myšlení, jednání a života - ale kultura je pouto, které nás spojuje.  Dnes jsme se učili o různých typech kultury, například o nízké a vysoké kultuře.

Podívali jsme se na různé způsoby kategorizace kultur do subkultur.  Porovnali jsme dva různé způsoby pohledu na kulturní rozmanitost: etnocentrismus a multikulturalismus.  Diskutovali jsme o úloze kontrakultur a zkoumali, jak dochází ke kulturním změnám.  A nakonec jsme se zabývali pohledem strukturálního funkcionalismu a teorie konfliktu na to, co kultury znamenají pro společnost.