Mořský jednorožec

Nagian, nagijský jednorožec.

Lichokopytník, biologicky velmi podobný koni. Tak podobný, že je jejich křížení bez problémů možné.

Nagijský jednorožec se vyznačuje zejména jedním nebo několika sklovitými rohy ne čele a ploutvovytými vůrustky nejméně u předních či zadních nohou. Dokáže dýchat pod vodou nebo zadržet dech po dlouhou dobu, mají schopnost pohybovat se volně po mořské hladině a kdekoliv ve vodním sloupci (pomocí schopnosti "zpevnit" vodu pod kopyty nemusí plavat) do hloubky až 5km (podle plemene). Právě díky schopnosti zpevnit vodu, dokáží i zabránit tlaku aby je poškodil (k tomuto užívají schopnosti obýbat fyzíkální zákony.)

## **Pohyb ve vodním sloupci**

   Nagini se vyskytují (podle plemen) v celé výši vodního sloupce, až do pro dané plemeno nejzašší hloubky. Je obvyklé, že k přenocování nagiani vyhledávají útesy nebo břehy, kde jsou alespoň z jedné strany chráněni před nebezpečím. Málokdy stádo přenocuje na hladině moře. Mořská dna vyhledávají take pro pastvu. Když loví živou potravu, pohybují se od dna až k hladině. Je pozoruhodné, že všechny plemena nagianů včetně hlubinných rodí mláďata na hladině.

Stádová hierarchie je podobná jako u koní, kdy menší skupiny od 2-10 dospělých jednorožců sdílí jedno teritorium. Jednorožci se stádují v měnších počtech než koně. Skupinky jsou stejně jako u koní v harémovém modelu s vůdčí dominantní klisnou a jedním vůdčím samcem. Potomci co dosáhnou dospělosti jsou vyhnáni ze skupiny a připojují se ke skupinám jiným nebo zakládají skupiny nové.

Stádo se v prostoru pohybuje podobně jako hejno ryb, kdy jednorožci nejsou rozmístění jen horizontálně, ale také vertikálně. Hříbata a klisny blízko k porodu se pohybují uprostřed stáda.

## Nagianský roh

Roh není jen hlavním znakem druhu, ale také nástrojem a zbraní. Délka rohu většinou vypovídá o dominanci jednorožce. Hřebec s nejdelším rohem, je vůdcem stáda.

Roh jednorožci využívají k drbání, lovení ryb (podobně jako narval), k obraně před predátory či k otevírání schránek mlžů. Silnější a kratší rohy pomáhají baltirům při prosekávání ledu.

Roh je dostatečně tvrdý na to, aby prošel při správném úhlu železem (proto byly nagiani používáni například v boji na souši ve válce Azol'Amathu proti Královstvím Colderry). Roh projde také dřevem (užívání nagskými piráty k potápění suchozemských lodí).

### **Materiál rohu**

Nagerin

Tkáň složená převážně z křemičitanu sodného (Na2SiO3), chloridu sodného (NaCl) a stopových prvků jako vápník.

Tkáň se během tvorby rohu mění v anorganickou hmotu, která se vyznačuje zejména průhledností a tvrdostí kalené oceli. Přesto že materiál vzhledově sklo připomíná, není stejně křehký. Díky struktuře uvnitř rohu, má materiál dostatečnou pružnost odolat nárazům.

Tekutý nagerin (lze vytvořit pouze uměle) je vazký materiál, tuhnoucí při kontaktu s vodou či vzduchem. Díky obsahu chloridu sodného má vazký nagerin před zatuhnutím slanou chuť.

Zatuhlý nagerin je ve vodě nerozpustný, naopak voda zvyšuje jeho tvrdost. Když nagerin příliš vyschne, dochází k jeho zkřehnutí.

Při vysokém obsahu stopových prvků v solích které jednorožec přijímá, může dojí k zabarvení rohu. Tento jev je poměrně vzácný.

### **Růst rohu**

Základ rohu netvoří kostěný výrůstek, jako je tomu například o dobytčích rohů a nejedná o se ani paroh. Základem rohu je část lebky jednorožce, která je plynulým přechodem mezi kostí a nagerinem. Tato oblast je lokalizována obvykle v oblasti čela, mezi očima jednorožce. V některých případech se táhne až k čumáku.

Roh jednorožce roste do pohlavní dospělosti (9 měsíců u hřebců, 12-18 u klisen). V tomto období už mají rohy finální délku, ačkoliv samotný tělesný růst jednorožce ještě neskončil.

Rohy mláďat nejsou ostré ani dostatečně tvrdé, aby s nimi mohli bojovat, nebo otevírat schránky mlžů. Učí se s růžky teprve zacházet.

### **Broušení rohu**

Nabroušení rohu je považováno za dovršení dospělosti jednorožce. Broušení rohu trvá asi týden. Roh si jednorožci obrušují o kameny. Jednorožec brousí jen svůj nejdelší roh. V době broušení roh ještě nemá nejvyšší tvrdost, ta se dostavuje krátce po nabroušení. Roh tak zůstane ostrý po celý zbytek života. K přebrušvání dochází jen zřídka.

Během broušení bývá jednorožec agresivní a teritoriální. Každý jedinec si musí najít vlastní brusné místo. Jednorožci bojují o brusná místa.

### Poškození rohu

Jednorožcům rohy nedorůstají. Jestliže dojde k odlomení nebo odříznutí rohu zůstane to tak po zbytek života. Ulomený nebo naštípnutý roh se často zakaluje a ztrácí průzračnost.

Závažné nemoci rohu:

* Rohová hniloba - postihuje hlavně hříbata. Bakterie napadne nagerinový základ rohu, kde ještě nepřechází v anorganický materiál a hrání tak rohu v růstu. Dospělý jednorožec co v mládí prodělal hnilobu rohu, má zákrslý nahnědlý roh nebo místo rohu jamku na čele. Může se stát že hnilobná bakterie napadne mozek. Hniloba rohu je proto považována za smrtelnou.
* Hyposilicita - nedostatek křemíku během dospívání. Vede k tomu, že roh praská, štípe se a láme. Při hyposilicitě může dojít k odlomení rohu od hlavy. Čelní část lebky tvořená nagerinem je také oslabena a je větší riziku, že si jednorožec může rozbít hlavu.
* Kapilaritida - V rohu zůstávají tenké kapiláry a produkce nagerinu nekončí dospělostí. Namísto toho nagerin produkovaný v těle řídne je v podobě kapaliny vytlačován kapilárami k hrotu rohu. Tyto kapiláry mívají výpustě v horních část rohu (5-10cm od hrotu). Takto řídký nagerin místo tuhnutí v kontaktu s kyslíkem začně oxidovat a mění barvu na krvavě červenou.
* Vysušení - při nedostatečném zavlažení rohu zvenčí (extrémně suché počasí, může být i mrazem) roh křehne a může se snáze ulomit.Vysušený roh znovu nabyde tvrdosti za 2-3 dny strávených ve slané vodě.

## **Typy nagianů podle vzhledu**

dělí se podle několik aspektů, jedním z nich je povaha tělesného pokryvu.

### Bezsrstí

Plemena percifore (koráloví) a lophiifos (hlubinní)

Na těle nemají srst ale šupiny podobné povrchem hadím, nebo kůži jako mají například kytovci či bezšupinaté ryby (muréna, sumec...).

Ani žíně se u nich nevyskytují, místo toho krk a ocas pokrývají paprsky spojené blánou (stejně jako ploutve ryb). Umistění a tvar ploutví má různé variace, někteří jednorožci mají ploutve i pod bradou, u slabin, na nose, na zádi. Vzácně může ploutevní hřeben pokrývat celou délku zad.

Tento typ se nadále dělí na ostroploutvé a hladkoploutvé, podle charakteru oploutvení.

U hladkoploutvých lophiifosů existuje variace ploutví medúza, která má ploutve s velmi jemnými vlasovitími paprsky. Podobně u hladkoploutvých perciforů je variace s měkkými ploutevními paprsky, které se mohou volně ohýbat (jak u závojnatých ryb).

### Polosrstí

Baltiři, dolphirové a carachirani. Tato tři plemena mají dvě varianty, nejsou proto zařazeni mezi bezsrsté ani osrstěné. Polosrstí se osrsťují jen při delším pobytu na vzduchu (ne všichni, je to dost individuální).

Pokud polosrstému roste koňská srst, začne rašit přibližně po třech dnech bez přístupu v do slané vody, nebo při možnosti pohybovat se pouze ve vodě sladké (brakická voda tento efekt nemá). Srst pak chrání kůži od vysychání a zjemňuje povrch těla jednorožce. Pelichání nastává obvykle po dvou týdnech stravených ve slané vodě.

Carachirani bez srsti mají přirozeně drsnou kůži. Ne tak drsnou jako žraloci, ale dostatečně drsnou na to, aby zvíře s jemnou pokožkou došlo ke zranění, když se o něj otře.

Dolphirové a baltiři mají hladkou kůži, bez známek hrubosti. Baltirové mají letní i zimní srst.

### Osrstění

Mají srst podobnou obyčejným koním, většinou je poměrně krátká, některé zbaravení mají kovový lesk. Mezi osrstěné patří pouze plemeno malacos. Osrstění mají letní i zimní srst.

## **Dělení podle výskytu**

Výskytem je myšlena zejména hloubka. Nagiani povětšinou nejsou příliš vybíravý co se týče teploty vody, ale jsou citlivý na hloubku dna. Některá plemena jsou závislý na přístupu na dno, jiná dokáží strávit celý život u hladiny v otevřeném moři.

Nejspecifičtější na umístění jsou lophifosové. Převážná část jejich života se odehrává v hloubkách až do 5km. Narozdíl od jiných plemen, dno tak nevyhledávají, ale rádi se zdržují u sirných a sopečných výpustí.

Druhým nejhlouběji sestupujícím plemenm jsou baltirové. Obvykle se pohybují v okolí ledovců, chladných pobřeží, ale sestupují také do hloubky kolem 1km, kde vyhledávají svoji oblíbenou potravu - sepie.

Carachirani a dolphirové sdílejí podobné preference. Sdržují se v otevřeném oceánu, dál od pobřeží. Pohybují se přes velké vzdálenosti. Carachirani jsou schopní sestoupit do hloubek až 700m, ale nejčasteji se zdržují mezi hladinou a hloubkou 200m. Podobně jako dolphirové. Ti sestupují nejhlouběji do 500m.

Malacosové snesou hloubku až 800m, ale nejčastěji se nachází na pobřeží. Společně s baltiri jsou jediným plemenem, které vyhladává opouštění moře. Nikdy se nevzdalují déle jak 500m-1km od vody.

Percifoři mají nejmenší hloubkovou toleranci. Potápí se nejhloouběji do 200m. Obvykle se ale pohybují v hloubce 18-40 metrů poblíž koralových útesů.