Mezidobí II

> Pokračování Mezidobí 17. - 20. Kaldezeit - 2502 CL
>
>

## Nuln

### 03. Ulriczeit  - 2502 CL

*Hraběnka Emmanuelle von Liebwitz se dívala z vitráže svého pokoje v paláci na město Nuln rozprostírající se pod ním.*

*Její město Nulnu. To ona byla zvolena císařem, aby ho chránila a pečovalo o něj, jako o perlu.*

*Ano, Perla jihu. Klenot impéria. Taková mělo její město donedávna přízviska. Ale teď? Ani ne za jeden měsíc, zde propukly nepokoje, začaly se objevovat kulty krvavých bohů a dokonce nekromanceři. Pak vypukl mor, jaký tu nebyl přes dvě stě let. A nakonec invaze skaveního národa. Jak dlouho zde museli žít pod jejich nohama? Roky? Desetiletí?*

*Hraběnka se při pohledu na hořící město otřásla.*

*„A všechno to začalo jedinou kometou na nebi,“ pronesla hraběnka do ticha pokoje a usrkla ze stříbrného poháru červeného vína.*

*Tíživé ticho pokoje se smutným výhledem na ničené město náhle prolomil zvuk ocelových plátů, jak se zvedl z čalouněného křesla lord Rickard Aschaffenberg a ve své naleštěné zdobené zbroji a vojenských botách došel rázným krokem až k oknu, kde stála hraběnka připomínajíc dekadentní sochu zlomené ženy.*

*„Madam,“ srazil okované paty svých bot lord Aschaffenberg a naznačil úklonu, „s kometou nic udělat nemohu, ale slibuji vám, že tohle město nepadne do žádných špinavých krysích pracek!“*

*Hraběnka jeho snahu o povzbuzení oplatila předstíraným úsměvem: „Já vím, že ne Herr maršál. Na vás se mohu vždy spolehnout. Jak si tedy stojíme?“ zeptala se hraběnka i když nechtěla znát odpověď.*

*Lord Aschaffenberg se znovu energicky uklonil: „Odrazili jsme útoky těch krysích oblud ve všech důležitých místech. Městské sýpky byly zachráněny i když ta verbež sežrala minimálně polovinu veškerých zásob. O Morrovy zahrady se postarali kněží a Černá garda.“*

*„A univerzita?“ zeptala se hraběnka a podívala se opět z okna.*

*„Zdá se, že mágové si s tou verbeží poradí,“ pokusil se uklidnit hraběnku lord Aschaffenberg ale jeho slova náhle přehlušila mohutná exploze, která na výjevu z okna vykreslila ohnivý sloup sahající vysoko do nebe.*

*„Tedy, s drobnými ztrátami se samozřejmě musí počítat,“ lehce znejistěl maršál. „Ale jinak boje v ulicích vyhráváme, mylady.“*

*„A templáři Sigmarova chrámu?“ pronesla konečně poslední otázku hraběnka.*

*Lord Aschaffenberg zaskřípal zuby: „Nemůžeme s jistotu vědět, kam až korupce Herr Kriegera sahala, mylady. Bez řádné prověrky nemůžeme vědět, komu věřit a komu ne.“*

*„Má paní,“ ozval se jemný mužský hlas patřící nenápadné postavě stojící u dveří a vše prozatím sledující bez jediného pohybu nebo slova, „je jedna persona, která nám ještě můžeme být loajální.“ Ze stínu u dveří vyšel hubený muž se zastřiženým černým knírem a sčesanými vlasy dozadu, oděný do tmavé kožené zbroje se zdobenou dýkou u pasu.*

*„A sice?“ obrátila hraběnka svoji pozornost k muži v kožené zbroji.*

*„Kapitánka Anna Rosenhaus,“ odpověděl pevně muž s knírkem.*

*„Pcha!“ zareagoval okamžitě maršál, „je to lovec čarodějnic, zrovna jako Krieger!“*

*„Tak jest lorde Aschaffenbergu, ale Fräulein Rosenhaous byla společně s Grüberem první, která poukázala na možnou korupci ve vysokých místech Sigmarova řádu. Ba co víc, spolupracuje s nesourodou skupinou dobrodruhů, u kterých zatím nevíme přesný záměr. Víme však, že bojují proti silám Chaosu na straně Řádu,“ odpověděl klidným hlasem muž s knírkem a jeho černé oči propichovaly maršála, jako dýky.*

*„Partička nájemných žoldáků, která jen pustoší město!“ zavrčel popudlivě lord Aschaffenbergu. „Trpaslíci, elfové, norskani? Tohle že má být důvěryhodná skupina našich zachránců?“*

*„Jejich výčet činů mluví za ně, Herr maršál,“ odpověděl muž v kožené zbroji. „A mimoto, se jim povedlo vyřešit nejednu situaci, na kterou Vaši muži nestačili.“*

*Lord Aschaffenberg už dál nevydržel popichování, kterému se dostávalo od muže s knírkem a vyrazil proti němu odhodlaným krokem s rukou na jílci meče.*

*„Meine Herren,“ zvýšila hlas hraběnka a rázem z ní spadl veškerý smutek a splín, který na ní ulpěl během vyhlídky na hořící Nuln. Zlomenou ženu zahalenou ve splínu vyměnil dominantní vůdce, jako mávnutím kouzleného proutku.*

*Hraběnka přistoupila k maršálovi a položila mu ruku na hrudní kyrys pyšnící se krásnými rytinami a sázenými drahokamy: „Lorde Aschaffenbergu, já vím, že naším zachráncem budete jen a jen Vy. Ale chci se nimi setkat osobně, abych mohla posoudit, zda jim mohu věřit. Až nás Vy se svými muži zachráníte, vtrhne sem vedení templářů z Altdorfu a my musíme ukázat, že máme situaci pevně v rukou.“*

*Maršál nespouštěl oči ze svého soka: „Jak si přejete mylady.“ Uklonil se lord Aschaffenberg a rázně vykročil z hraběnčina pokoje za svými povinnostmi.*

*„A Vy, Spinnwebere,“ otočila se hraběnka na muže s knírkem, který za celou dobu na sobě nedal znát jedinou emoci, „Vy předejte informaci svým agentům, aby mi přivedli Rosenhaus a ty její pomocníky.“*

*Spinnweberovi jen zacukal koutek. Pak se uklonil a zmizel dveřmi jako stín.*

*Hraběnka Emmanuelle von Liebwitz se opět vrátila k vitráži a znovu se pohroužila do kakofonie tlumených zvuků hořícího města, kde právě probíhal boj na život a na smrt o každou ulici.*

\*\*\*

„Jářku! To byla ale mela, není-liž?!“ zakřičel trpsličí mechanik Ulli ‘Giff‘ Ladegerät opírajíc se nohou o zdechlinu jednoho ze skavenů a pózujíc, jako úspěšný lovec exotických šelem. „Škoda jen, že ten barák se nepovedlo zachránit.“

Ostatní se podívali k troskám budovy Imperiální dělostřelecké školy, z které ještě před chvílí vylezly tucty skaveních bojovníků klanu Skryre.

„U Grimnirova chlupatého zadku, tohle mohla být dobrá smrt,“ odplivl si Samson na skavení mrtvolu a začal si sundávat kusy masa a srsti ze svých bodců.

„Obávám se, že ještě budeš mít dost příležitostí,“ odpověděla Diavola, když viděla kolem sebe město v plamenech zachvácené chaosem a násilím.

O chvilku později se k přeživším připojila další početná skupina vedená Lovkyní čarodějnic Annou Rosenhaus.

„Sigmar vás ochraňuj,“ pozdravila unaveně Anna a zastrčila svůj kord od krve. Vypadala, že od té doby, co se naposledy všichni setkali ve vile Solomona Kriegera, byla Lovkyně čarodějnic zatažena do nejednoho boje se skaveny.

„Jak to tady vypadá?“ zeptala se Anna, a přitom dala příkaz, aby se Shalliyniny sestry okamžitě postarali o zraněné.

**Samson:** "To doufám!" přecedil trpaslík skrz zuby k elfce. "Jen to musí bejt výzva! Slavná smrt! Žádná nakažená šipka z krysí kuše," dodal zasmušile.

"Jako by se stalo, maličká," pohlédl trolobijce na Annu se skoro maximální vlídností, které byl schopen. Asi jako když člověk bere k sobě domů špinavého, vyhladovělého psa z ulice. Je to dobrý skutek, ale stejně vám zasere podlahu.

"Jak to tu vypadá? No zrovna tady se ty zmutovaný hlodavci vyhodili do vzduchu sami," zachechtal se. "Co se tejká sýpek, tak vyřešený. Jen teda zásoby jsou v hajzlu - z větší části. No a hřbitov? Moor má na svý zahrádce o zábavu postaráno, co si budem. Ale to nejhorší je, vypadá to, za nima. Jo, abych nezapomněl, Leo tě zdraví. Na človíčka má fakt tuhej kořínek."

**Grom:** "Po tolika smrtích člověku vyhladoví. Je v tomhle městě ještě otevřená nějaká hospoda?" zahuhlal z hromady zdechlých skavenů Grom. "Krysy už nejím!"

**Samson**: "Človíček má recht. Vyschlo mi z toho jejich smradu v hrdle. Ale když se kouknu kolem, tak leda nějakej dobře zastrčenej domácí sklépek."

"Co, maličká," zakřenil se trpaslík na Annu, "neschovává něco starej Sigmar pod podlahou v chrámu, třebas?"

**Diavola:** Elfka se jen unaveně usmívala, vyčerpaná z boje a několika zranění. "Taky bych něco snědla," podotkla. "Potřebuju načerpat energii a rozhodně se chci dostat zase trošku do formy. Jestli to teda někde půjde. Přinejhorším mám tady v báglu nějaký sušený maso. A whisky."

**DM:** Zmínka o bývalém členovi Černé gardy jako by Annu vrátila do místa, kde málem podlehla temnému rituálu spáchanému na její duši. Přes tvář se jí mihl stín a na malou chvíli vypadala ještě starší než obvykle. Jak se s tím rychle objevil, tak rychle zase zmizel a Anna se usmála. I přes její ztrápený obličej od sazí a zaschlé krve bylo poznat, že někde tam uvnitř je ta mladá pihatá dívka, která se zapřísáhla vymýtit všechno zlo tohoto světa ve jménu Sigmara.

„Jsem ráda, že jste všichni při chuti. To je dobré znamení,“ zakřenila se Anna, „bohužel se však obávám, že celé město ještě bojuje s krysáky a žádná z hospod nebude mít otevřeno.“

„A což takhle přijmout pozvání k hraběnčinu stolu?“ ozval se bojištěm jemný mužský hlas, který patřil hubenému muži v černé kožené zbroji s dýkou u pasu. Neznámému mohl být kolem třiceti let. Měl černé vlasy sčesané dozadu a pod nosem upravený černý knírek. Jeho pronikavé modré oči, prozrazovaly mužovu inteligenci a úskočnost. Neznámý si prohlížel všechny zúčastněné lišáckým pohledem.

„Herr Spinnweber,“ naznačila Anna úklonu. „Co Vás přivádí do předních linií boje o město?“

Dlouhánovi zacukal koutek a v očích mu zablýsklo. „Vy Fräulein Rosenhaous! Vy a Vaše kumpanie,“ řekl Spinnweber a kývnul směrem k nesourodé skupince dobrodruhů.

„Hraběnka von Liebwitz, by se svámí chtěla osobně setkat ve svém paláci. Pokud tedy budete chtít,“ nechal viset otázku ve vzduchu dlouhán a dál si prohlížel členky kumpanie, jako by odhadoval jejich schopnosti.

„Jak si hraběnka přeje Herr Spinnweber,“ pokývala Anna hlavou a pak ukázal na ostatní, „za ně ale mluvit nemohu. Nejsou mi ničím vázáni.“

**Samson:** "A ty jsi kdo, človíčku?" podíval se trpaslík podezíravě na muže s knírkem. [vhled 15 na Spinnwebera - o co mu jako jde?]

**Diavola:** "Samsone, prosim tě. Mám hlad a jsem unavená. Jestli je hraběnka jen z poloviny tak pohostinná, jak se tady pan knírek Spinnweber tváří, jdu. Chceš rejpat, nebo se půjdeš nadlábnout a napít?"

**DM:** Spinnweberovi zacukal koutek, když slyšel, jak ho elfka nazvala, ale jinak nedal znát na venek žádé jiné emoce. I přesto se poklomil směrem k trolobijcovi a řádně se představil: "Herr Joachym Spinnweber von Marienburg toho času ve službách její jasnosti hraběnky Emmanuelle von Liebwitz. K Vašim službám." Následně ukázal za sebe, kde u zničené brány do prostor sila stál černý vůz tažený dvěma vraníky. "Až po vás meine Damen und Herren."

Anna Rosenhaus pokývala hlavou a zasunula svůj rapír potřísněný krví unaveně zpět do pochvy. Pak se pokusila smeknutým kloboukem oprášit zbytky prachu a jemného popela, který se vznášel nad hořícím městem a usazoval se na ramena všech přeživších a následně zamířila přímo k černému vozu.

Když se do kryté bryčky nasoukala celá kumpanie včetně mohutného Groma, Spinnweber se vyhoupl na kozlík a prásknul bičem do koní, kteří se rozjeli hořícím městem vstříc paláci.

Spinnweber vraníky nešetřil a projížděl ulicemi, které neměly postavené improvizované barikády a v kterých se nebojoval, jak nejrychleji mohl. Zdálo se, že město je zachráněno. Nicméně večerním vzduchem se stále nesl nářek raněných a zvuky desítek drobných šarvátek, které se vedly mimo hlavní ulice.

Za pár minut se zpěnění vraníci zastavili i s kočárem u bočního vchodu do nulnského paláce, kde Spinnweber obratně seskočil na dlážděnou zem a otevřel dveře bryčky. Počkal, až všichni vystoupí ven a vedl je palácem, jako by byl jeho správce. Věděl o každé zatáčce a každé tajné chodbě, která by ušetřila trochu času.

Když se konečně zastavil před vysokými dveřmi, které hlídali dva strážní v naleštěných kyrysech a zdobených přilbách, narychlo se upravil a pak pokynul, aby mu jeden ze strážných otevřel dveře.

Chodbu, kde všichni čekali rázem zalilo světlo z křišťálového lustru společně s hlaholem desítek hlasů, smíchem a hudbou hrající na pozadí. Ve veliké místnosti, která byla vkusně zdobená obrazy, malbami a bohatou dekorací se pořádal jakýsi večírek. Kolem stolu, který byl plný nejrůznějšího jídla a pití se pohybovalo na padesát bohatě oblečených měšťanů, vysokých hodnostářů, vojenských důstojníků a šlechticů, kteří jako by přehlíželi utrpení celého města, které se konalo za okny zakrytými zdobenými tlustými závěsy.

Spinnweber se otočil ke kumpanii: „Zatím si udělejte pohodlí a já zjistím, kde se hraběnka nachází.“ A zmizel v davu hostů.

Anna si po chvíli všimla udivených pohledů, které celá skupina dobrodruhů vzbuzovala u všech hostů. Některé slabší povahy se úlekem zděsili, když spatřili Samsona ve své zbroji zborceného krví, nebo Groma s velikou sekerou na zádech. Někteří šlechtici zkřivili tváře do kyselého úšklebku, když spatřili elfí druidku a někteří si jen opovrhovaně odfrkli, když zjistili přítomnost lovce čarodějnic. Buď, jak buď, celá skupina se rázem ocitla v postavení vystavené exotické zvěře v Altdorfské zoo. Všechny pohledy se nyní upírali na neznámé hrdiny, kteří vypadali, jako banda hrdlořezů. Jediný, kdo si udržel dekórum byla nevelká kapela, která hrála na smyčcové nástroje v rohu místnosti a nepřestala, i když jí noví hosté málem vyvedli z míry.

Anně se po tváři rozlil ruměnec studu a nervozity. Jistě by se nebála boje proti nehroznějším bytostem Chaosu, ale být postaven před nulnskou smetánku, nebyl úkol pro lovce čarodějnic. Anna Rosenhaus se cítila, jako by stála nahá před tribunálem Sigmarské inkvizice.

**Samson**: Trpaslíkovi to bylo jedno. Všichni tihle ignorantští človíčci si nezasloužili větší pozornost, než lejno na botě.

Když se rozhlédl po místnosti, všiml si několika lokajů, co roznášeli hostům na tácech nejrůznější nápoje. Jeden se zrovna chystal nabídnout skleničku jednomu z párů, ale Samson ho zadržel. Otočil svou trpasličí tlapou muže za loket k sobě: "Tohle bude moje, chlapče. A nečekej, nos dál! Kdybys měl pivo, uděláš mi radost," a vzal šokovanému sloužícímu z rukou tác plný vysokých sklenic s vínem. Otočil se na patě zpět ke svým spolubojovníkům: "No, pejvo to není, ale to bych se načekal. Uvidíme, co je v klukovi. Něco pro vás?" ušklíbl se a začal do sebe lámat jednu skleničku za druhou.

**Diavola:** Elfka se rozhlédla po místnosti a s pohrdavým úsměvem se otočila zpět k Samsonovi. Vzala si od něj sklenici, vypila ji do dna, zašklebila se a ukázala do davu. "Tady to vypadá, jako kdyby to peklo dole rozpoutali schválně a jen se kochali a bavili tím, že to budou sledovat. Jak v nějaké aréně. Doufám, že nám to hraběnka nějak vysvětlí. Lůza v prachu města umírá a horních sto se nalejvá chlastem."

**Grom:** Až moucha, které vletěla barbarovi do pusy, ho donutila je zavřít. Vyplivl mouchu spolu s chuchvalcem krve a zubem, který žvýkal od poslední bitvy, na botu prokmitnuvšího lokaje. Sluha profesionálně obrátil oči v sloup a na půl úst ucedil: "Barbaři."

"Nono, pán je nějak cimprlich! Konečně vidíš pořádnýho chlapa! Ten zub mi umej a přines zpátky. A na vypláchnutí huby mi doval nějakou kořalku, po který ti narostou chlupy na chlupech. HNED!"

Už zase cítil, že mu padá brada, protože nikdy neviděl tolik špatně oblečených lidí v tak velké nevhodně zařízené chýši.