Ісільдур

**Ісільдур** — старший син і спадкоємець Еленділа, першого Верховного Короля Королівств у вигнанні.

## Ісільдур

Ісільдур в серіалі "Володар перснів: Персні влади"

## Історія

#### Ранні роки в Нуменорі

Ісільдур народився в Нуменорі в ДЕ 3209 році. Він був старшим сином Еленділа, сина Аманділа, останнього з Володарів Андуніє. Його молодшим братом був Анаріон.

Ще в Нуменорі Ісільдур одружився і у 3299 році Другої епохи в нього народився старший син Елендур.

Ісільдур дізнався від Еленділа, що король Ар-Фаразон під впливом Cаурона має намір знищити дерево Німлот. Тоді він не мовивши ні слова, вийшов у ніч і здійснив подвиг, який згодом зробив його знаменитим. Ісільдур одинцем і замаскувавшись пробрався в Арменелос, до королівських дворів, куди на ту пору вхід Вірним було заборонено, й дістався до того місця, де було Дерево і куди, за розпорядженням Саурона, не допускали нікого, а Дерево вдень і вночі стерегли підлеглі йому охоронці.

На той час Німлот потьмянів і не квітував, бо надворі стояла пізня осінь і зима була вже не за горами; Ісільдур пройшов повз охоронців і, зірвавши з Дерева єдиний плід, що висів на ньому, повернувся, щоби піти. Проте охоронці здійняли тривогу й напали на нього, і він, отримавши чимало поранень, пробив собі шлях до відступу й урятувався, а позаяк Ісільдур замаскувався, то жодна жива душа не довідалася, хто наважився торкнутися Дерева.

Ісільдур заледве дістався назад до Роменни і встиг вручити плід Аманділові, доки ще сили не покинули його. Тоді плід потайки посадили, й Амандил благословив його, а навесні з землі пробився пагінець і випустив бруньки.

А щойно на ньому розкрився перший листочок, Ісільдур, який довго лежав при смерті, ожив, і рани вже йому не докучали.

Одного разу вночі Ісільдур переодягнувся до Арменелосa та вкрав із двору короля плід дерева, перш ніж його зрубали, таким чином зберігши лінію Білого Дерева. Кажуть, що перед втечею він отримав тяжкі рани від охоронців короля, але всі вони зажили, коли на саджанці вперше з’явився листок, який виріс із плоду, який він узяв. Коли Ар-Фаразон наказав Великій Армії напасти на землю Амана, Елендил та його сини підготували кораблі для втечі з Нуменора. На кораблі Ісільдура охоронялося молоде Біле Дерево. Коли в 3319 році відбулося падіння Нуменора, Елендил і його син втекли на дев'яти кораблях: чотири для Еленділа, три для Ісільдура і два для Анаріона.

#### Спільне правління Ґондору

У великому штормі, який прийшов із затопленням Нуменора, дев’ять кораблів Вигнанців віднесло на схід і розсіяло. Елендил був викинутий на землі Ліндона, пройшов річку Лун і заснував королівство Арнор.

Ісільдура та Анаріона віднесли на південь. Дійшовши до гирла Андуїну, вони піднялися по великій річці й заснували королівство Ґондор. У той час як Вигнанці засновували свої Королівства у Вигнанні в С.А. 3320, однак, Саурон також втік і відновив свою владу в Мордорі.

Ісільдур облаштував свій дім у Мінас-Ітілі, де він посадив Біле Дерево, а Анаріон заснував свій будинок у Мінас-Анорі. Однак вони спільно правили королівством і встановили трони пліч-о-пліч у Великому Залі Осґіліату. Ісільдур і його дружина народили ще двох синів, Аратана (у 3339 році) і Кіріона (у 3379 році), коли вони жили в Ґондорі.

У 3429 році Саурон захопив Мінас Ітіль і спалив Біле Дерево. І все ж Ісільдур утік із дружиною, синами та саджанцем Білого Дерева. Поки Анаріон утримував Осґіліат, Ісільдур і його родина попливли вниз по Андуїну, потім на північний захід від свого батька в Арнор і до Ґіл-ґалада в Ліндоні.

#### Війна Останнього Альянсу

У С.А. 3430, того самого року, коли народився четвертий син Ісільдура Валанділ, батько Ісільдура Елендил і Ґіл-ґалад створили Останній Союз Ельфів і Людей. Армія Союзу рушила до Імладрісу в 3431 році, де Ісільдур залишив свою дружину та Валанділа, перш ніж військо рушило далі. У 3434 році об'єднані армії ельфів і людей перетнули Імлисті гори й рушили до Даґорлада. Там війська Саурона зазнали поразки, і він відступив у Барад-Дур, щоб витримати облогу.

Облога тривала сім років, але нарешті Елендил і Ґіл-ґалад скинули Саурона, таким чином вигравши битву, хоча обидва були вбиті, а меч Еленділа – Нарсіл зламався під ним, коли він падав. Ісільдур взяв уламок руків’я меча свого батька і зрізав Єдиний Перстень з пальця Саурона. Проігнорувавши поради Елронда та Кирдана, лейтенанта Ґіл-ґалада, Ісільдур не знищив Перстень; натомість він вимагав його як позолоту за смерть свого батька та брата та реліквію для свого дому.

#### Тріумф і катастрофа

Після падіння Саурона Ісільдур повернувся до Ґондору та зайняв Елендильмір, проголосивши своє королівство в Арнорі та суверенне панування над Дунедайнами як на Півночі, так і на Півдні.

Він залишився на рік на Півдні, посадив саджанець Білого Дерева в Мінас-Анорі на згадку про свого брата Анаріона, навів порядок у королівстві та доручив своєму племіннику Менельділу, синові Анаріона, управління землею. З Менелділом і компанією довірених друзів Ісільдур об'їздив кордони Ґондору та в Аноріені створив гробницю та пам'ятник Елендилу на пагорбі Ейленаер, який згодом називався Амон Анвар. Поки він залишався там, він написав звіт про те, як він придбав Перстень, його значення для його дому та де він переписав вірш навколо Персня, поки він був ще гарячим.

Коли Ісільдур нарешті відчув себе вільним піти, він передав правління Ґондором Менелділу та разом зі своїми трьома синами пішов 5 Іваннет, Т.А. 2. Замість того, щоб прямувати на захід, а потім на північ, вони вирушили на північ уздовж Андуїну, щоб спочатку прийти до Імладріса, де були його дружина та маленький син Валанділ. На тридцятий день подорожі 5 Нарбелет, король, його сини та його гвардія з двохсот лицарів і солдатів досягли північних кордонів Гладденських полів. Ісільдур вважав, що всі солдати Ворога загинули, тому його табір був без охорони. Там вони потрапили в засідку орків, яких, як кажуть, було вдесятеро більше.

Орки все ще відчували його запах, і Ісільдур побіг до Андуїну й переплив річку. Саме під час цієї спроби Єдине кільце зісковзнув з його пальця. Коли він намагався втекти від очерету та кам'яних очеретів на березі, невелика група орків помітила його й застрелила. Він знову впав у воду, і ні Ельфи, ні люди не знайшли його сліду.

## Спадщина

#### Єдине кільце

Рід Ісільдура продовжився, бо Валанділ став королем Арнору. Рід Ісільдура не переривався протягом Третьої Епохи, поки не став основою претензій Арагорна на королівство Арнору та Ґондору після падіння Саурона. У римуванні-загадці «Шукайте зламаний меч» Перстень загадково згадується як Прокляття Ісільдура.

Після Війни за Перстень вежу Ортханк було відкрито, бо король Елессар хотів її відновити.

За прихованими дверима в сталевій шафі було знайдено Елендильмір Ісільдура. Було припущення, що Саруман знайшов кістки давно втраченого короля і взяв філе мітрілу з його коштовністю для себе, можливо, знищивши останки короля згодом.

## Етимологія

Ісільдур — це ім'я квенья, що означає «Слуга Місяця» від Ithil («Місяць») + -dur («слуга»).

## Джерела

1. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", Розділ XXIV. Про морську подорож Еаренділа і Війну Гніву