Magyar Törzsszövetség

A madzsarok részben Ázsiából származó időszakos legelőváltó állattenyésztő törzsek. Vándorlásaik során sok más néppel kapcsolatba kerültek. Ennek során kultúrájuk gazdagodott olyan elemekkel, amelyeket korábban nem ismertek, miközben maguk is átadták saját kultúrájukat.

## **Történetük:**

Az eurázsiai sztyeppeövezetben és belső Ázsiában az i. e. 12. század és az i. e. 7. század közötti időszakban alakult ki a nagyállattartó – lótenyésztő, juhtartó – nomadizmus. Itt a globális éghajlatváltozás részeként felmelegedés volt, ami szárazsághoz vezetett, ezért nyáron az állatokat vizenyős helyekre kellett hajtani. A magyarok állattenyésztési tapasztalataik miatt könnyedén alkalmazkodtak ehhez az életmódhoz, aminek kialakulásában nagy szerepet játszottak, messzebbről, északról való idevándorlásuk folytán. Azonban az éghajlati változások és nagyobb népmozgolódások több népet további mozgásra késztettek. Ilyenek voltak az ugorok, melyek elsők között indultak el észak-nyugat irányába, átszelve az Urál-hegységet, vagy pedig a kazárok, akikre bajtársként és testvérként tekintettek együttélésük következtében. Ebben az időszakban több különböző nép élt egymás szomszédságában, így az ősmagyarok és az ugorok is, kik között főként nyelvi keveredés ment végbe.

               Másik ilyen nemzetség a hunok voltak, kikkel a madzsarok eredete azonos. Mind a két nép egymást Menroth/Nemroth-tól és Eneth-től eredeztetik, kiknek fiai, Hunnor és Mogor két felemelkedő, nagybecsű nemzetséget alapítottak, és gyarapodtak egymás mellett, osztozva nyelvben, kultúrában, hagyományokban és vallásban is, apróbb eltérésekkel, ettől kezdve e népek felmenőik nevéből eredeztették népük nevét.  Az id. szerinti 4.szászadban a már nagyra gyarapodott hun nemzetség nagyjai törzsszövetségre léptek, és erőteljes népmozgásba kezdtek Eurázsia szteppei övezetében, maguk előtt üldözve a kisebb-nagyobb nomád népeket, amelyek egykoron szintén vérrokoni kapcsolatban álltak eme népekkel (hunok, magyarok), mint például a szkíták, vagy avarok.

A Kr.utáni 5.században Attila kiépítette a hunok nagy birodalmát, amely előtt maga a Római Birodalom is kénytelen volt behódolni, Európa népei pedig rettegték. Attila halálával együtt Birodalmát is sírba vitte, így a nagyobb hun népesség visszatért keletebbre a Dnyeszter-Dnyepper környékére, ahol a század végére Attila kisebbik fia, Irnik újra egyesítette a Hun Törzsszövetséget. Nyomukban a madzsarokkal, akik az Urál környékén éltek. Ők Testvériségük jeléül pedig fogadalmat tettek Attila Birodalmának visszaállítására és a két nép újbóli egyesítéséremivel vérrokonságuk és testvériségükül magukénak tekintették a Kárpát-medencét és környékét, amit egy fogadalmi vérszerződés követett a madzsar törzseken belül. A szövetségben több, mint 10 vezértörzs fogadutt részvétül, akiknek vezetői a gyulák és a horkák:

**Törzseket képviselők a vérszerződésben**:

         *Kabarok, Nyék, Megyer, Kurtgiarmat, Tarjan, Jeney, Kery, Kesey, Esialar, Sag, Varsani, Ladani, Besnyio, Kozar, Szekely*

Ezek a törzsfejedelmek maguknak vezért választottak maguk közül, mégpedig Cyabát, ki Mogor egyik egyeneságú leszármazottja vala.

## **Államforma:**

Törzsszövetség, élükön a gyulákkal és horkákkal, akik a vezérnemzetségek fejei voltak, ezen felül a Cyaba fejedelemmel, a Turul-dinasztia örököse, ki egyként irányította a népet, a legfontosabb kérdésekben pedig övé volt a végszó.

## **Vallás:**

Az ősmagyar vallás a kereszténység felvétele előtti magyar hitvilágot jelenti, mindazokat a mitológiai képzeteket, lényeket, és a világ keletkezésére, felépítésére és működésére vonatkozó elgondolásokat, melyek egy többnyire egységes mitológia, pogány kori államvallás részét képezték. A vallásukról tömören annyit mondhatunk, hogy az ősmagyarok túlnyomórészt pogányok voltak, azaz vallásuk nem az egyistenhit alapján állt, nem imádtak feltétlenül egy transzcendens lényt, viszont ugyanúgy volt erkölcsi, lelki-tudati és szellemi tanításrendszerük és életcélokat kijelölő eszmerendszerük, mint a kereszténységnek. Az magyar nép a magával hozott természetmágián túl kapcsolatba került az ősiráni vallásokkal, a zoroasztrizmussal és annak ágával, a zurvánizmussal, a Mithrász-kultusszal, a manicheizmussal, továbbá a védikus hagyománnyal és a kereszténység elemeivel. A kereszténység előtti magyar ősvallás egy, a sámánizmus és a tengrizmus néven ismert hiedelemrendszerek sajátosan magyar elemekkel kiegészült változata.

**A magyar mitológia világfelépítésében a samanisztikus háromszintű modellt követi:**

·       a felső világban van a jó szellemek világa

·       az ún. középső világ az általunk ismert fizikai valóság, ebben a világban él az ember és a földi élőlények és rajtuk kívül a Földön élő természetfeletti lények

·       az alsó világ a rossz szellemek (démonok) világa.

A háromszintű világban a mindennapi ember a középső világban él, azonban szükség van arra, hogy a fizikai világon túl létezőkkel, a nálunk hatalmasabb lényekkel, a szentséggel megmaradhasson a kapcsolat.] A világ szintjei között az erre (isteni tulajdonságai, testi elváltozásai, képességei alapján és a szentség vagy származás által) kijelölt személy, a sámán vagy táltos biztosítja a kapcsolatot.

***A sámánnak és a táltosnak tulajdonított képességek*:**

·       A jövendölés képessége

·       Az időjárás szabályozása, jégesőt vagy vihart okozni vagy eloszlatni azt (→ *mágia, boszorkányság*). A táltosok viaskodhattak kerekek, vörös és kék lángok, szürke és pej csődörök, füstös és szőke bikák képében, melynek célja az időjárás jóra vagy rosszra fordítása volt.

·       A gyógyítás. A táltosok jól ismerték a gyógynövényeket (akárcsak a boszorkányok), és jól tudták kezelni a gyakori sérüléseket, csonttöréseket is. Régészeti leletek alapján a sérült harcosok koponyáját is sikeresen gyógyították (trepanáció).

·       Közvetítés az emberek és istenek világa között

·       Némely esetekben a világ uralásáért is harcba szállnak a Fél-világok bajnokai

A Nap-tisztelet az egész történelem folyamán kimutatható és a magyar nép kialakulása idején megtalálható volt az egész Kaszpi- és Fekete-tenger menti térség vallásaiban és művészetében egyaránt. A szkíta-magyar hagyományok szerint a fejedelmek az égi erők, illetve a napisten földi képmásai voltak, azok nevében, helytartóiként uralkodtak.

Az istenfogalom az égbolthoz kötődő jelképrendszerével elvontabb, misztikusabb és rejtélyesebb volt, mint a kereszténység megszemélyesített istenfogalma. Az eurázsiai sztyeppei népek világképében a legfőbb istenség az univerzum elvont szelleme. Tengri néven nevezték az Ég urát. Nem jelenítették meg emberképpel, mint más vallások, de a Napot, az Eget méltónak tartották értékei kifejezésére. Istenfogalmukat más népektől megkülönböztetve sajátjuknak érezték, amikor mint a „magyarok istenéről” beszéltek róla.

A Hold (termékenyítő hatása miatt) a földdel is szimbolikus kapcsolatba került.  Az ég mellett a föld volt a megistenesítés második tárgya. A hunok, a török és a finnugor népek gyakorta tisztelték áldozataikkal a földistennőt. A Földanya tiszteletét a pogányság üldözőinek sem sikerült megtörni, ezért vallási jelentését Szűz Máriához kapcsolták. A magyar vallás Boldogasszony-tisztelete a korábbi kultúrák Földanya- (*anyaistennő*)-tiszteletéből alakult ki.

## Harcmodor:

A magyarság fegyverzete a hagyományos lovasnomád fegyverzet volt. Fő fegyverük az úgynevezett visszacsapó íj, az ehhez tartozó nyilakkal, valamint a szablya, kard, kopja, később fokos és csatabárd volt. A katonák védelmét a sisak, a vasgyűrűkkel erősített bőrvért valamint pajzs szolgálta.

A közelharcra kétféle fegyverük is volt, ami kiismerhetetlenebbé tette őket, a kard nehéz, egyenes, széles, kétélű oldalfegyver volt, míg a szablya könnyű, nyújtott S-alakú, egyélű, egykezes fegyver volt.

***,,A sagittis hungarorum libera nos Domine!’’***

        Könnyű fegyverzetű lovas harcmodoruk volt, hátrafelle nyilaztak, ismerték a kengyelt. Gyakran harcoltak idegen uralkodók felkérésére. Kedvenc és sikeres hadicselük a visszavonulás színlelése volt, amivel hátbatámadták az ellenfelet, és felőrölték a hadserget.

   A  magyar férfiaknak a lovai mellett minden bizonnyal volt saját, főleg vadászatra használt íjászfelszerelése és legalább egy, sok célra használható baltája, amiket harcra is tudott használni, de valószínűleg más fegyvere, kése is. A szabad harcosok csapatai a kelet-európai sztyeppén gyakran vezettek kisebb-nagyobb zsákmányoló portyákat, például a szlávoktól rendszeresen ragadtak el rabszolgákat, akiket a a bizánciaknak adták el luxuscikkekért cserébe.

## **Életmód:**

A legfontosabb haszonállat ebben a korban egyértelműen a ló volt. A sztyeppei nomád világban a szerepe kiemelkedő volt; a közlekedés eszköze, élelem- és italforrás (kumisz) és nem utolsósorban harci eszköz. A lovával szinte összenőtt lovas azonban szükség esetén, vagy ha eljött az ideje, teljes természetességgel levágta és családjával együtt elfogyasztotta hű társát.

A levágott ló minden részét hasznosították. A maradék húst sózták, füstölték, szárították. A belekből például íjhúr készült. A lovak mellett marhafajtákat és juhfajtákat is tenyésztettek, mert ez élelmezés szempontjából nagyobb hasznot jelentett.

A magyarok nagycsaládi közösségei a legtöbb szerszámot, eszközt saját gazdaságukban állították elő a naturálgazdálkodás keretében. A komolyabb szerszámokat, fegyvereket, eszközöket azonban már szakosodott, nagy hagyományokra építkező, bonyolult munkamenetben dolgozó mesteremberek, kéziparosok készítették.

A magyarság nagycsaládi szállásai eleinte a vándorló, szállásváltó életmód szükségletei szerint alakultak, de fokozatosan megjelentek a többé-kevésbé állandó falvak is. A szállásváltás nem kóborlás, hanem terv szerinti vonulás volt, és a szállás is sajátos rend szerint épült fel. A jurták és a tábor tájolása egységes volt, lehetőség szerint szélvédett helyen, vízhez közel verték fel, a jurták bejárata kelet felé nézett. A legrangosabb családfő jurtája állt középen. A szállás részei voltak még a jurtákon kívül fa- és nádkunyhók, szélfogó cserények, kerítések, karámok. A szekereket, taligákat a szállások körül két vonalban sorakoztatták fel, támadás veszélye esetén ezekből szekérsáncot lehetett kialakítani.

A sztyepp számtalan élelmiszert biztosított, míg nyersanyaghoz is bőven hozzájutottak. Bár nemesfékekből, aranyból kevesebb volt, azt mégis jól használták, aranyat sokszor zsoldból kaptak, vagy pedig más népek leigázásából.

Harci misztikus jelképük a turul madár volt, illetve a szarvas.