Плутарх

**Плутарх** — давньогрецький письменник, історик і філософ-мораліст. Він народився в маленькому місті Херонії, і здобув блискучу освіту в Афінах, Александрії та Римі. Він часто навідувався до Риму, де мав багатьох впливових друзів, передовсім - імператора Траяна. Жив Плутарх у ті часи, коли Еллада стала провінцією Риму і називалася Ахайєю, і якийсь час обіймав високу посаду її прокуратора. Про життя одного з таких видатних вчених — Плутарха — дещо відомо завдяки його особистим розповідям про його сім'ю і власну діяльність.

## Біографія

Біографія Плутарха дуже мізерна і може бути досліджувана переважно на підставі творів самого ж Плутарха, в яких він нерідко ділиться з читачем спогадами зі свого життя.

Перш за все в точності абсолютно невідомі роки його життя, і уявлення про них можна отримати тільки з непрямих даних. Згідно з цими непрямими даними можна з повною впевненістю стверджувати, що Плутарх народився в кінці 40-х років I-го століття нашої ери і помер в проміжку 125-130 рр., Тобто прожив близько 75 років. Батько його був безсумнівно заможною людиною, але він не був аристократом. Це дало Плутарху можливість рано розпочати шкільні заняття і ще в юному віці стати високоосвіченою людиною. Рідне місто Плутарха - Херонеї, в грецькій області Беотія.

Всі представники його сім'ї обов'язково утворені і культурні, обов'язково високі духом і відрізняються бездоганною поведінкою. Про свою дружину Тімоксене Плутарх нерідко говорить в своїх творах, і завжди говорить в найвищому тоні. Вона була не тільки люблячою дружиною, але їй не брали різні жіночі слабкості, наприклад вбрання. Її любили за простоту вдачі, за природність поведінки, за її помірність і уважність.

У Плутарха було чотири сини і одна дочка, яка, як і один з синів, померла в дитячому віці. Плутарх настільки любив свою сім'ю, що присвячував її членам навіть свої твори, а у зв'язку зі смертю дочки ніжне і піднесене втішне послання до власної дружини.

Відомо про подорожі Плутарха. Він побував в Олександрії, центрі тодішньої освіченості, здобував освіту в Афінах, бував в Спарті, Платеях, в Коринфі у Фермопіл, в Римі та інших історичних місцях Італії, а також в Сардах (Мала Азія).

Є відомості про засновану ним філософсько-моральну школу в Херонеї.

## Творчість

Навіть якщо виключити підроблені і сумнівні твори Плутарха, все ж список цілком достовірних творів дійшли до нас, в порівнянні з іншими письменниками, у великій кількості. До нас дійшли, по-перше, твори історико-філософського характеру: 2 твори про Платона, 6 - проти стоїків і епікурівців. Крім того, є твори, присвячені проблемам космології та астрономії, психології, етики, політики, сімейного життя, педагогіки, антикварної історії. Плутарх написав кілька трактатів релігійного та релігійно-міфічного змісту. Особливо потрібно виділити його твори моралістичного змісту, де він аналізує такі, наприклад, людські пристрасті, як грошолюбство, безглуздість, цікавість. До вельми складними за своєю тематикою можна віднести застільні і бенкетні бесіди, складові, можна сказати, особливий літературний жанр, а також зборів висловів. Всі ці твори представляють собою один загальний розділ, звичайно носить малозрозумілу назву "Moralia". Моральні твори представлені дуже широко, і без моралі у Плутарха не обходиться майже жоден трактат.

Особливий розділ творів Плутарха, і теж величезний, теж вельми популярний в усі часи, і, може бути, навіть більш популярний, ніж Moralia, - це "Порівняльні життєписи". Тут можна знайти і суворо історичні дані, і моралістіку, і захоплення мистецтвом портрета, і філософію, і белетристику.

Античний світогляд і антична художня практика спираються на інтуїції живого, одухотвореного і розумного космосу, завжди видимого і чуттєвого, цілком матеріального космосу з нерухомою землею посередині і з небом як областю вічного і правильного руху небесного зводу. Все це, безумовно, визначено самим характером соціально-історичного розвитку стародавнього світу. У той час як наступні культури спочатку виходили з особистості, абсолютної або відносної, а також з товариства і вже потім приходили до природи і космосу, антична думка навпаки, виходила з наочною даності чуттєво-матеріального космосу і вже потім робила з цього висновки для теорії особистості і суспільства. Це назавжди визначило собою підкреслено матеріальну, тобто архітектурно-скульптурну образність античних художніх побудов, що ми, безумовно, знаходимо у Плутарха. Отже, чуттєво-матеріальна космологія - ось вихідний пункт світогляду і творчості Плутарха.

Оскільки антична література проіснувала більше тисячоліття, вона пройшла багато різних періодів свого розвитку. Космологія періоду класики, а саме високої класики, - це вчення про світобудову в платонівській "Тімеї". Тут дана ясна і чітка картина живого і матеріально-чуттєвого космосу з усіма подробицями матеріальної Сферика космосу. Тому Плутарх в першу чергу платоник.

Плутарх знаходив в класичному платонізмі в першу чергу вчення про божество, але не у вигляді наявного віровчення, а у вигляді продуманого вимоги буття, і до того ж єдиного буття, яке є межею і можливістю для будь-якого часткового буття і для будь-якої множинності. Плутарх глибоко переконаний в тому, що якщо є буття часткове, мінливе і незавершене, то це означає, що є буття єдине і незбиране, сталий розвиток і всесовершенное. "Адже божественне не їсти множинність, як кожен з нас, що представляє різноманітну сукупність з тисячі різних часток, що знаходяться в зміні і штучно змішаних. Але необхідно, щоб суті було одним, так як існує тільки єдине. Різноманітність ж через відмінності від сущого обертається небуттям. "Вічно постійному і чистому притаманне бути єдиним і незмішаним". "Наскільки можливо знайти відповідність між мінливим відчуттям і умопостигаемой і незмінною ідеєю, настільки це відображення дає так чи інакше якесь примарне уявлення про божественну милість і щастя". Таким відображенням божественної досконалості є перш за все космос. Про це йдеться вже і в цитованому тут трактаті: "Все, що притаманне так чи інакше космосу, божество об'єднує в своїй суті і утримує слабку тілесну субстанцію від знищення".

За космологічної проблеми Плутарх присвячує цілих два трактату в зв'язку твори своїми коментарями на платонівського "Тімея". У трактаті "Про походження душі в" Тімеї "Платона" Плутарх розвиває в чисто платонічному дусі вчення про ідею і матерії, про вічну, але в безладному існуванні матерію, про перетворення божественним Деміургом цієї матерії в красу, лад і порядок існуючого тепер космосу, про створення вічного і незмінного руху небесного зводу за допомогою впорядкування діяльності світової душі і про вічну красу живого, одухотвореного і розумного космосу. Дійсно, і сам Платон у своїй побудові ідеально прекрасного космосу, як ми це знаходимо в його діалозі "Тімей", був на висоті саме класичного уявлення про космос. І таке ж класичне уявлення є мрією і Плутарха, на всі лади вихваляє красу досконалого, хоча і цілком чуттєво-матеріального космосу.

Але вже і тут на висоті свого теоретичного світогляду Плутарх починає проявляти деякого роду нестійкість і навіть подвійність своєї філософської позиції. Коли Платон будував свій космос, йому і в голову не приходило протиставляти добро і зло. Для нього було достатньо вже того одного, що вічний божественний Розум зі своїми вічними ідеями оформив раз і назавжди безформну і невпорядковану матерію, звідки і з'явився теж вічний і теж навіки прекрасний космос. Плутарх вносить в це класичний оптимізм. У зазначеному трактаті про походження душі він раптом починає розмірковувати про те, що аж ніяк не вся безладна матерія була приведена в порядок Деміургом, що значні її області залишаються безладними і до теперішнього часу і що ця безладна матерія (будучи, очевидно, теж вічною) і тепер і завжди буде початком всякого безладу, всяких катастроф і в природі і в суспільстві, тобто, просто кажучи, злою душею світу. У цьому сенсі Плутарх тлумачить і всіх найголовніших древніх філософів - Геракліта, Парменіда, Демокріта, навіть Платона і навіть Аристотеля.

Плутарх - мораліст. І не просто мораліст. Мора

лістіка - це його справжня стихія, безмежна тенденція всієї його творчості, ніколи не угасаюча любов і якийсь педагогічне наслажденчество. Тільки б вчити, тільки б наставляти, тільки б роз'яснювати складні запитання, тільки б поставити свого читача на шлях вічного самоаналізу, вічного самовиправлення і невідступно самовдосконалення.

## Виноски

**Філософи**: Анаксагор • Анаксимандр • Анаксімен • Антісфен • Арістотель чи Аристотель • Геракліт • Горгій • Демокріт • Діоген Синопський • Епікур • Емпедокл • Зенон із Кітіона • Левкіпп • Парменід • Піфагор • Платон • Плотін • Протагор • Сократ • Фалес
**Письменники**: Арістофан • Геродот • Гесіод • Гомер • Евріпід • Езоп • Есхіл • Ксенофонт • Лукіан • Менандр • Піндар • **Плутарх** • Полібій • Сапфо • Софокл • Теогнід • Фукідід
**Вчені**: Архімед • Аспасія • Деметрій Фалерський • Евклід • Гіппократ