Поезія:Велопоема

**Велопоема** (*Велопоэма*) — стихотворение на украинском языке, рассказывающее об обыкновенном прогулочном заезде велосипедиста и прославляющее такой вид отдыха. Написано Акулой, когда он ещё не успел переселиться в деревню, а жил в городе.

## Читати!

Або від праці притомлюсь,
То на велосипед саджуся,
Та і куди-небудь несусь.
На нім катати — благе діло
І в відпочинок, й по ділах:
Кудись дістатись закортіло —
Ти вже з рове́ром у руках.
Бажаєш побувати всюди,
Чи поганяти на природі,
Чи світом подивитись люди —
Велосипед тут у нагоді.
Ось швидкість за тридцять, летиш з пагорба́,
Усіх на шляху обігнавши —
Щаслива людина, що так віддиха,
Що може за це бути краще?
Так мчишся ти містом, аж раптом — трамвай,
А нумо, хто буде хуткіш?
Давай-но, водій, на педаль натискай —
Все рівно к кінцевій приїду перш ніж
Цей транспорт й зупинку пройде.
Агов, пасажири, а вам так слабо́?
Кататись чи йти здоровіше буде́...
І де ваш трамвай? Він позаду, хо-хо!
Куди їхать далі? У центр, мабу́ть:
Там велодоріжки зробили,
Але пішоходи по ним чогось йдуть.
Не бачили знаку, дурили?!
Тю, нині ж неділя — туристів багато.
А нумо, я тур сам собі проведу:
По центру якщо на рове́рі ганяти,
То можна побачити все на шляху.
Ось центр скінчився — до парку прямую:
У парках кататись найкраще, мабу́ть,
А якщо втомився своєю їздою,
То можна у парку присість, віддихнуть.
Дерева, доріжки й водойми брудні,
Дитята з батьками й сторож-бугай —
Це в кожному парку стрічалось мені;
Для ровериста отут самий рай.
А он хлопець ще на рове́рі несеться,
Ого — з розворотом на бордюр заскочив!
Та це же, мабуть, тріалом і зветься —
І як тільки він такеє зробив?
Стривай-но, я теж зараз дещо покажу:
Чи зможеш як я прокотитись без рук?
Що, з легкістю робиш оцеє, ти кажеш?
Ну й добре: се, видно, майбутній фізрук!
Так, годі вже парку — край міста наступний
На шляху моєму є пункт.
Вздовж траси ганяти — то трохи безумно,
Тому я у поле проїду десь тут.
У полі трава й нікого навколо,
Ганяти по нім можна скільки завгодно,
Та я тільки зроблю цим полем півколо,
Вернувшись до міста, бо тут є спекотно.
Тепер-но помчу на залізну дорогу:
Проїхати вздовж буде вельми цікаво,
А потім уже попрямую додому,
Бо покатався я нині на славу.
Ні, потяг догнати я, звісно, не зможу —
Не тая дорога і швидкість не та.
Я краще монетку на рейки підло́жу
(Традиція просто, а нащо — хто зна).
Звернув я з «залізки», завод об'їжджаю:
Під ним сами́м їхати і не гадай!
Бо скло на дорозі там поруч кидають —
Колеса проб'єш, і пішки шагай.
Позаду завод, АЗС й магазин —
Ще з гірки спуститись, й приїду до хати...
Як добре, що ро́вер не просить бензин:
Я стільки катаюсь, що й де б його брати?..
Та ось мій будинок, кінець ось шляху —
Нарешті до нього дістався!
Цікаво, і скільки ж я їздив часу́?
Години зо три я катався!
Тепер відпочину, поїм, полежу,
Хоча на ровері́ і так віддихнув,
А потім я знов щось робити почну,
Бо сили катаючись знову здобув!
Иль от работы утомлюсь,
То на велосипед сажусь,
Да и куда-нибудь несусь.
Катать на нём — благое дело
И в отдых, да и по делам:
Куда-то добраться захотелось —
Ты уже с великом в руках.
Желаешь побывать всюду,
Или погонять на природе,
Иль по миру посмотреть людей —
Велосипед тут в деле.
Вот скорость за тридцать, летишь с холма,
Всех на пути обогнав —
Счастлив человек, что так отдыхает,
Что может быть лучше этого?
Так мчишься по городу, аж вдруг — трамвай,
А ну-ка, кто будет быстрей?
Давай-ка, водитель, педаль выжимай —
Всё равно к конечной приеду быстрей,
Трамвай чем и остановку пройдёт.
Эгей, пассажиры, а вам так слабо?
Кататься, идти здоровее будёт...
И где ваш трамвай? Да он сзади, хо-хо!
Куда ехать дальше? В центр, наверно:
Велодорожки там сотворили,
Но пешеходы по ним чего-то идут.
Не видели знака, дурилы?!
А, воскресенье ж — туристы, видать.
Быть может, тур самому-себе провести:
По центру на велике коли гонять,
То можно увидеть всё на пути.
Вот центр закончился — к парку газую:
В парках кататься лучше всего,
А коль утомился своею ездою,
То отдохнуть в парке можно легко.
Деревья, дорожки и ил на воде,
Детишки с родителями и сторож-бугай —
Сие в каждом парке встречалося мне;
Для велосипедиста тут просто рай.
А вот ещё парень на байке несётся,
Ого — с разворотом на бордюр заскочил!
Да это, видать, триалом зовётся —
И как только он сие сотворил?
Подожди-ка, и я кое-что покажу:
А сможешь как я прокатиться без рук?
Что, с лёгкостью делаешь это, говоришь?
Ну и ладно: это, видимо, будущий физрук!
Так, хватит уж парка — край града грядущий
На пути моём будет пункт.
Вдоль трассы гонять — то чутку безумно,
Так что я в поле проеду вот тут.
В нём лишь трава, никого нет вокруг,
Гонять по нему можно, сколько припрёт,
Но я лишь проеду здесь полукруг,
В город вернувшись: жара достаёт.
Теперь-ка помчу на железную дорогу:
Проехать вдоль будет весьма интересно,
А там я уже поеду домой,
Ведь покатался сегодня на славу.
Нет, поезд догнать, ясен пень, не смогу —
Не та уж дорога, да скорость не та.
Я лучше монетку на рельс подложу
(Традиция просто, зачем же — шут знает).
Свернул я с «железки», завод объезжаю:
Под ним самим ехать и не мечтай!
Стекло на дороге там рядом кидают —
Колёса пробьёшь и пешком шагай.
Уж сзади завод, АЗС, магазин —
Вот с горки спуститься, и приеду домой...
Как классно, что велик не просит бензин:
Я столько катаюсь, что где б его и брать?..
Но вот уж мой дом, конец вот пути —
Наконец-то к нему добрался!
Интересно, сколько ж я ездил времени?
Часа под три я катался!
Теперь отдохну, поем, полежу,
Хотя на байке и так отпочил,
А там уж опять что-то делать начну,
Ведь силы катаясь я снова добыл!