Ateliéry Bonton Zlín

**Ateliéry Bonton Zlín** (formerly known as **The Bonton Studios Zlín Company**) was a Cezch independent production company which produced children's programming, skrátene AS ABZ, bola filmová produkčná spoločnosť, ktorá spravovala najväčší archív českých hraných filmov.

ABZ sú tiež známi svojou produkciou animovaných filmov. Štúdiá Bonton Zlín spravujú (v niektorých prípadoch vlastnia filmové práva) približne 1500 českých hraných a dokumentárnych filmov vyrobených v rokoch 1965 až 1991.

Medzi tieto filmy patria aj filmy známych českých režisérov ako Jan Svěrák, Miloš Forman, Jiří Menzel, ktorí sú víťazmi (alebo ich filmami) Oscarovej filmovej ceny, a známe tituly ako Pozorne sledované vlaky, Lásky blondínky, Larks on a Thread, Obchod na korze, Hoří, má panenko, Obecná škola ktoré boli ocenené medzinárodnými oceneniami. ABZ je tiež držiteľom filmových práv na približne 250 animovaných filmov. Mnohé z nich vychádzali z populárnych kreslených filmov a bábkových postáv ako Pat a Mat, Bob a Bobek, Spejbl a Hurvínek.

Později Ateliery Bonton Zlín spustily svou dětskou divizi Bonton Kids. Později studio získal Redbloom, ale logo stále zůstává

## History

Psalo se 12. července 1932, hodiny ukazovaly 5 hodin a 50 minut. Hlavní branou obuvnické továrny ve Zlíně spěchali na ranní směnu opozdilí zaměstnanci. Ve stejný čas ve 12 kilometrů vzdálených Otrokovicích odstartovalo letadlo se šéfem podniku. Čekala jej cesta do švýcarského Möhlinu, kde měl slavnostně zahájit provoz své další továrny. O osm minut později se z mlhy nad Bahňákem ozvala ohlušující rána. Letadlo se v rychlosti 150 km rozbilo o zem. V troskách stroje skončil život Tomáše Bati a jeho pilota Jindřicha Broučka, ale také první velká etapa vývoje největšího obuvnického koncernu světa a spolu s tím i počáteční kapitola baťovského filmového oddělení.

Filmové oddělení vzniklo jako součást reklamního oddělení obuvnického koncernu během roku 1927. Mělo tři zaměstnance, vedoucího Jaroslava Pagáče, Josefa Míčka a Raimunda Sysalu. Patřily jim dvě místnosti v prvním poschodí 52. tovární budovy. Jejich úkolem bylo zadávání, kopírování a distribuování zpravodajských a dokumentárních reportáží. Na počátku 30. let se filmové oddělení osamostatnilo a začalo se postupně soustředit na zadávání výroby především reklamních filmů. Samotné natáčení na zakázku zajišťovali obvykle pražští filmaři.

Náhlá smrt šéfa obuvnickou továrnou otřásla v základech. Ty ovšem byly velmi pevné, a tak se mohl podnik dál rozvíjet pod novým vedením Tomášova bratra Jana Antonína. Zakladatelských otěží se ujal jako důsledný pokračovatel, Tomášovu iniciativu znásobil dalšími inovacemi. Zkušené selfmademany stále častěji doplňovali vzdělaní odborníci z dalších oborů, jejichž angažmá si vynutil přerod regionálních obuvnických závodů v koncern s celosvětovou působností.

Zrodu baťovského ateliéru předcházel růst továrny, města, jeho populace i infrastruktury, velkorysé budování veřejných služeb, především vzdělávacích institucí. Školy měly k dispozici moderní vybavení a prostory i neobvyklé učební osnovy a postupy. Zlínské školství bylo doplněno o doškolovací a osvětové zařízení pro další vzdělávání zaměstnanců Baťova koncernu. Založen byl Studijní ústav, který organizoval rozsáhlé výstavy československého výtvarného umění. Tím byl umožněn přístup široké veřejnosti k dílům bez druhotného, užitného účelu.

V roce 1934 se Jan Antonín Baťa rozhodl pozvednout dosavadní průměrnou úroveň reklamy filmem. Do filmového oddělení byli v lednu 1935 přijati Elmar Klos, Ladislav Kolda a Alexandr Hackenschmied, kteří předložili koncepci roční výroby 12 reklamních filmů a 12 zpravodajských žurnálů k promítání přímo v prodejnách, rovněž zbudování stálé výroby školních filmů a dále filmů dokumentárních, reportážních a výcvikových. Pro odborné vedení produkce výukových filmů byl ze zlínských škol uvolněn učitel Jaroslav Novotný.

Současně bylo rozhodnuto o stavbě vlastního filmového ateliéru. Kalkulace totiž dokázaly, že výroba reklamních a instrukčních filmů vyjde ve vlastní produkci levněji než na zakázku u externích produkčních firem. Vedle toho prosperita podniku a jeho světové postavení s sebou nesla i nutnost profesionální prezentace s využitím nových technologií a výsledků vlastních aktivit v oblasti kultury.

Koncepci Filmového ateliéru Baťa, jak zněl oficiální název studia, připravoval Alexander Hackenschmied na základě konzultací s tehdejším technickým ředitelem barrandovských ateliérů Vilémem Tarabou. Projekt studia připravil architekt Vladimír Karfík.

Za místo stavby ateliéru a přilehlého technického zázemí byl vybrán svah v klidném údolí v katastru obce Kudlov. Lokalita byla z centra Zlína snadno dosažitelná, ležela však mimo zlínskou aglomeraci a její čilý ruch. Prostor umožňoval natáčení zvukových filmů, využití místního zdroje vody pro laboratorní zpracování filmu, okolní přírodní scenérie pro natáčení exteriéru a možnou budoucí expanzi filmových provozů.

K obhlídce pozemku pro budoucí výstavbu vyzvali zlínští filmaři Jana Antonína Baťu a Dominika Čiperu, zlínského starostu. Scéna výletu do tehdy ještě holých strání kudlovského údolí v létě 1935 je zaznamenána v antologii zlínského filmu, snímku Řekneme to filmem.

kapitola 2 Filmařské trio Hackenschmied – Kolda – Klos se po svém nástupu do služeb Baťova koncernu s vehemencí sobě vlastní vrhlo do práce. Získávalo nové profesionální zkušenosti studijními cestami po světě, např. v Sovětském svazu navštívili filmový festival, zatímco ve Spojených státech absolvovali prohlídku hollywoodských ateliérů (setkali se i s Waltem Disneyem) a nakoupili nejnovější filmovou techniku, zvukovou aparaturu a osvětlovací tělesa.

Mezi jimi natočenými filmy tehdy převládala reklama. Hned po svém příchodu vytvořili mladí tvůrci několik jedinečných filmů, jimiž se výrazně odlišili od soudobé reklamní produkce. K mimořádným lze zařadit snímek Střevíček, (podle titulků) „obuvnickou poemu o ženských nohou“, první ze snímků nad rámec formálních povinností zlínských filmařů, v němž si zahrál i majitel a ředitel koncernu Jan Antonín Baťa. Obrazové vyprávění o výrobě obuvi doplnila hudba z pera Bohuslava Martinů, přítele Ladislava Koldy. Do zbudování vlastního filmového studia byly reklamy, pokud si to okolnosti vyžadovaly, nadále natáčeny v barrandovských ateliérech.

Rozhodnutí o stavbě vlastního filmového ateliéru padlo někdy v lednu 1935. 28. srpna 1935 adresovala a.s. Baťa Okresnímu soudu v Holešově žádost o schválení a vydání stavebního povolení ke stavbě filmového ateliéru na parcele č. 1168/1 v katastru obce Kudlov. Úřad v reakci na tuto žádost ustanovil komisionální jednání 30. září. Mezitím 13. září 1935 a.s. Baťa oznámila Obecnímu úřadu Kudlov, že podává okresnímu úřadu v Holešově žádost o povolení ke stavbě ateliéru. Místní šetření stanovilo celkem 15 podmínek, které musely být při stavbě ateliéru splněny. Tyto podmínky se převážně týkaly železobetonových konstrukcí, úprav vnitřních dispozic, protipožárních a evakuačních opatření. Na základě provedených opatření bylo možno požádat o kolaudaci. Není bez zajímavosti, že cena komisionálního jednání činila 423,20 Kč a tato dávka za úřední úkon musela být uhrazena složenkou do 14 dní. 30. září 1935 byla stavba ateliéru povolena výměrem okresního úřadu v Holešově.

Ateliér byl postaven za 9 měsíců včetně části řemeslných prací. 8. května 1936 tisk informoval o stěhování zlínských filmařů do nového ateliéru. 5. června 1936 byla podána žádost o kolaudaci ateliéru. 25. června 1936 tisk poprvé jmenovitě referoval o zlínských filmařích (Kolda, Hackenschmied). V srpnu 1936 byly dokončeny všechny práce na vnitřním vybavení ateliéru a čekalo se na přivezení zvukové aparatury Berndt-Maurer, členové filmového oddělení mezitím pracovali na detailní organizaci provozu ateliéru. 2. září 1936 bylo uděleno povolení k užívání filmového ateliéru. V říjnu 1936 byla do provozu uvedena zvuková aparatura. V listopadu 1936 byl ve Filmovém ateliéru Baťa o rozměrech 12,5 x 18 x 12 m dokončen první vlastní zvukový film, reklama Podzimní rozmary na baťovskou obuv. 29. prosince 1936 bylo uděleno povolení k užívání sousedního objektu měnící stanice.

V přilehlé čtyřpatrové budově našla zázemí administrativa, dílny a laboratoře s technologií na zpracování 35 mm i 16 mm filmu. Jak vypadalo původní zázemí ateliéru po jednotlivých patrech?

Suterén (dnešní 1. NP) Sklady uhlí a chemikálií, kotelna, místnosti pro teplovzdušný agregát, navíjení filmu, ruční vyvolávání negativů a míchání vývojky, sušárna, temná komora.

Přízemí (2. NP) Vjezd pro auto, izolační spojovací chodba, temná komora, manipulační prostor, hala, zázemí pro administrativu.

1. patro (3. NP) Místnosti pro herečky, herce, ženský kompars, mužský kompars, kabina, předváděcí místnost, toalety, chodba.

2. patro (4. NP) Dílna, archiv, zpracování negativu, lepírna a střižny, zpracování positivu, kopírna.

Do začátku druhé světové války pracovalo v ateliéru a jeho zázemí ve stálém pracovním poměru cca 20 zaměstnanců. Za války se jejich počet zdesetinásobil. Do zahájení provozu dalších objektů v ateliérech na začátku 50. let zde pracovalo zhruba bezmála 300 osob. Za 80 let existence budovami prošlo na 700 lidí.

Historicky měly budovy celkem deset majitelů.

kapitola 3 Před 80 lety zemřel Tomáš Garrique Masaryk. Věděli jste, že na sklonku jeho života s ním trávili čas také filmaři ze Zlína? Zajímavosti o filmu a samotném natáčení sepsal náš kolega z Filmového uzlu Jiří Madzia.

19-35mm zlínského filmu 7. března 1937 slavil první československý prezident Tomáš Garrigue Masaryk 87. narozeniny. Zlínští filmaři, kteří byli v Lánech slavnosti přítomni s kamerami, si uvědomili, že prezident stojí na konci života. Rozhodli se proto natočit jeho portrét. Snímek byl během letních měsíců na lánském zámku rozpracován pod pracovním názvem Pokojné léto nebo také Podzim presidenta.

Rodinnou narozeninovou slavnost ve filmu doplnil pohled do prezidentovy pracovny, záběry z vyjížďky TGM s jeho vnuky, z rozhovoru s vesnickými dětmi, návratu do zámku a legionáře salutující v bráně či tajemníka čtoucího novinové zprávy. To vše bylo proloženo záběry architektury zámku a života v oboře. Jednoduchý a jímavý film tím dostal volnost a důstojnost. TGM však mezitím zemřel, což znamenalo novou redakci materiálu a dotočení některých záběrů, zejména první reakce občanů na zprávu o smrti TGM, dotáčky statických symbolů, a také změnu názvu na Poslední léto. Epilog vyjadřující prezidentův odchod zastupují symboly (kalendář, busta prezidenta, vichřice ohýbající stromy, opuštěný stroj v poli, podzimní krajina).

Největší autorský podíl na snímku měl jako režisér a kameraman Jaroslav Novotný, jenž zde zastupoval i producenta, Dorost Čs. červeného kříže, jehož tehdejší předsedkyní byla dcera TGM Alice Masaryková. Na výrobě filmu se dále podílel kameraman a střihač Alexandr Hackenschmied, a fotograf Jan Lukas. Scénář připravoval Elmar Klos, hudbu složil a nahrál František Škvor s orchestrem Národního divadla v Praze.

Ve složitých podmínkách té doby vznikl výtvarně a historicky cenný, působivý dokumentární film, zachycující zakladatele Československé republiky v posledním půlroce jeho života. Film byl vydán v několika verzích, pro rodinu a pro veřejnost, v jiném sestřihu rozšířený o reportáž z pohřbu vyšel jako snímek pro školy pod názvem T. G. Masaryk.

Úspěch tohoto dokumentu podnítil zlínské filmaře k natáčení dalších portrétů význačných osob politického života.