Mika Häkkinen

**Mika Pauli Häkkinen** (\* 28. září 1968, Vantaa) je bývalý finský automobilový závodník a pilot formule 1, přezdívaný *Létající Fin*. Je dvojnásobným mistrem světa Formule 1.

Po úspěších na motokárách a Grand Prix Macau, kde mu těsně uniklo vítězství, se Häkkinen v roce 1991 připojil k týmu Lotus, kde strávil dvě sezóny. Poté Häkkinen přešel k týmu McLaren, původně jako testovací a náhradní jezdec. Do kokpitu se dostal poté, co se McLaren rozešel s Michaelem Andrettim po Grand Prix Itálie. Po odchodu Ayrtona Senny do Williamsu se stal Häkkinen v roce 1994 týmovým lídrem. Při Grand Prix Austrálie 1995 měl Mika těžkou havárii, při které málem přišel o život. V roce 1996 se výrazně zlepšil a první vítězství vybojoval při Grand Prix Evropy 1997. V letech 1998 a 1999 si pak připsal dva tituly mistra světa. Na přelomu tisíciletí stále bojoval o titul, ten ale získal Michael Schumacher. V roce 2001 si připsal poslední 2 výhry a na konci roku oznámil, že si dává od závodění přestávku. Ta se nakonec změnila v konec kariéry ve Formuli 1.

K závodění se ještě vrátil v sérii DTM, kde třikrát zvítězil ve voze Mercedes. V roce 2007 oznámil úplné ukončení závodní kariéry.

## Kariéra

### Začátek kariéry

Mika Häkkinen se narodil v městě Vantta, ve Finsku, 28. září 1968. Jeho otec se jmenoval Harri a byl krátkovlnným radiovým operátorem a příležitostným taxikářem. Jeho matkou byla Aila, jež pracovala jako sekretářka. Häkkinen vyrůstal se svou sestrou Ninou, která se starala O Mikovu fan stránku do roku 1998. Jako dítě žil Mika ve stejné ulici jako další jezdec Formule 1 Mika Salo a oba se později stali dobrými přáteli.

Häkkinen jako malý také vystupoval v akrobatické show. Na střední škole se též věnoval akrobatické gymnastice a později se připojil k akrobacii v divadle v Helsinkách. Häkkinen se poté musel rozhodnout, jestli se bude věnovat akrobacii nebo závodění. Nakonec se rozhodl, že bude závodním jezdcem.

### Před F1

Když bylo Mikovi 5 let, jeho rodiče pro něj pronajali motokáru a brali ho na dráhu nedaleko jejich domu. Při svém prvním kole se Häkkinen dostal do havárie, ale nic se mu nestalo. I přes počáteční neúspěch chtěl Häkkinen se závoděním pokračovat a poté, co neustále přemlouval své rodiče, se mu jeho přání splnilo. Mikův otec mu koupil první motokáru, konkrétně to byla motokára se kterou dříve závodil Henri Toivonen.
Do roku 1986 vyhrál Häkkinen 5 titulů na motokárách. Mistr světa z roku 1982 Keke Rosberg pomohl Häkkinenovi sehnat sponzory, kteří mu pomáhali v juniorských kategoriích otevřených vozů. „Nový létající Fin“ vyhrál třikrát Skandinávský šampionát, poté v roce 1988 šampionát Opel Lotus Euroseries a v roce 1990 Britskou Formuli 3. Na konci 80. let bydlel v Anglii v domě společně s týmovým kolegou ze stáje West Surrey Racing a pozdějším jezdcem Formule 1, Allanem McNishem. Häkkinen byl blízko vítězství v Grand Prix Macau 1990, ale havaroval s Michaelem Schumacherem. Jeho výkon ale znamenal posun do Formule 1 k týmu Lotus.

### Formule 1

#### Lotus (1991-1992)

##### 1991

Häkkinen se v roce 1991 připojil k týmu Lotus. Debutoval na okruhu ve Phoenixu, kvalifikoval se na 13. místě a na stejné pozici by pravděpodobně i dojel, kdyby mu v 60. kole neselhal motor. Své první body vybojoval o dva závody později v Imole, kde po startu z 25. místa dojel pátý, na vítěze, Ayrtona Sennu, ale ztratil 3 kola. Další body už v sezóně nepřidal.

##### 1992

V další sezóně byl Mikův týmový kolega Johnny Herbert. Häkkinen se zlepšil a bodoval celkem v 6 závodech, nejlépe dojel na 4. místě ve Francii a Maďarsku. Celkově skončil na 8. místě v poháru jezdců.

#### McLaren (1993-2001)

##### 1993

V roce 1993 přešel Häkkinen do týmu McLaren, kde se měl stát nejprve testovacím jezdcem a až přijde jeho čas, měl se posunout do role závodního pilota. Jako hostující jezdec se objevil v Monaku v sérii Porsche Supercup, kde závod opanoval. Jeho sen usednout v závodě opět do kokpitu se mu vyplnil po závodě v Monze poté, co po neuspokojivých výsledcích tým opustil Michael Andretti.

Debut v britské stáji si odbyl v Portugalsku a hned všechny ohromil tím, že v kvalifikaci porazil svého týmového kolegu Ayrtona Sennu. Bohužel, v poslední zatáčce okruhu přehnal svou snahu, vyjel z trati a narazil do boxové zdi. V té době jezdil na bodovaných příčkách. Na okruhu Suzuka poprvé vystoupal na pódium, kde dojel 15 sekund za Sennou.

V průběhu sezóny testoval Häkkinen i Senna motor Lamborghini V12 v modifikovaném voze McLaren MP4/8 s označením „MP4/8B“ na okruzích Estoril a Silverstone. Oba jezdci byli motorem zaujati, Häkkinen jezdil v Silverstone o 1,4 sekundy rychleji než s normálním závodním motorem Ford V8.

##### 1994

Senna odešel do týmu Williams a Häkkinen se tak stal lídrem v týmu, jeho kolegou se stal Martin Brundle. Tým McLaren také změnil motor, od motoru Ford V8 přešel k motoru Peugeot V10 (tým chtěl údajně původně použít v předchozím roce testovaný motor Lamborghini V12, šéf týmu Ron Dennis se ale rozhodl pro Peugeot). V sezóně si Häkkinen připsal 6 pódií a v šampionátu skončil čtvrtý se ziskem 26 bodů.

##### 1995

V roce 1995 začalo dlouhotrvající spojení mezi týmem McLaren a německou automobilkou Mercedes-Benz. Před začátkem sezóny si Häkkinen a jeho týmový kolega, šampion sezony 1992, Nigel Mansell stěžovali na to, že vůz je pro ně malý a oni trpí údery rukou a loktů do boků kokpitu. Dvě pódiová umístění, v Itálii a v Japonsku, znamenala pro Miku již deváté umístění mezi nejlepšími třemi. Häkkinen zmeškal Grand Prix Pacifiku kvůli operaci slepého střeva. Poté, při Grand Prix Austrálie 1995 v Adelaide, mu na začátku první kvalifikace selhala pneumatika, což vedlo k tvrdému nárazu do zdi. Häkkinen utrpěl vážná zranění (prasknutí lebky, vnitřní krvácení, zapadlý jazyk, který mu ucpal dýchací cesty) a byl zachráněn jen díky koniotomii, kterou hned vedle trati provedl lékař Sid Watkins. Tento incident upevnil vztah mezi Häkkinenem a týmovým šéfem Ronem Dennisem a také vyvolal posun v oblasti bezpečnosti sportu.

Naštěstí se Häkkinen plně zotavil a v roce 1996 mohl opět závodit. Tím pádem zmeškal pouhý jeden závod. Do kokpitu Formule 1 usedl tři měsíce po havárii na okruhu Paul Ricard. Celkově byl v poháru jezdců sedmý se ziskem 17 bodů.

##### 1996

Rok 1996 znamenal pro McLaren zlepšení; Mercedes-Benz vstoupil do druhé sezóny jako dodavatel motorů a Häkkinen se opět vrátil na pódiová umístění, přestože první vítězství mu stále unikalo. V tomto roce se k týmu připojil David Coulthard, jež přišel z týmu Williams. Na okruhu Spa si Fin málem připsal výhru, když zvolil jednu zastávku v boxech. Havárie Jose Verstappena ale znamenala vyjetí safety caru a zborcení celé strategie. Häkkinen by jinak závod vyhrál o více než 10 sekund. V šampionátu skončil celkově pátý, se ziskem 31 bodů.

##### 1997

McLaren vstupoval do ročníku 1997 se sebevědomím. Červená a bílá barva sponzora Marlboro zmizela a vystřídala ji stříbrná a černá barva jiné tabákové společnosti, West. A McLaren se s tím vrátil na vítěznou vlnu. Coulthard vybojoval hned v úvodní Grand Prix Austrálie vítězství po více než 3 sezónách. V průběhu sezóny se McLaren začal pravidelně umísťovat na předních pozicích, v poháru jezdců byl ale úspěšnější Coulthard. Häkkinen měl několik možností připsat si první výhru, na okruzích Silverstone, A1-Ring a Nürburgring. V Jerezu konečně protnul cílovou čáru jako první, stalo se tak ale poté, co byl Coulthard požádán aby uvolnil cestu jemu a Jacquesovi Villeneuvovi, který měl problémy s poškozeným vozem. Celkově skončil v bodování šestý za 27 bodů.

##### 1998

Rok 1998 byl zlomovým pro kariéru Häkkinena. Vůz McLaren MP4/13 byl prvním, který designoval Adrian Newey, aerodynamik, který v minulých letech projektoval i výborné vozy Williams. Mika vyhrál celkem 8 závodů a ve 13 ze 16 závodů bodoval. Zajistil si tak titul mistra světa, když získal rovných 100 bodů. Za ním skončil Michael Schumacher s vozem Ferrari se ziskem 86 bodů. Häkkinen rovněž devětkrát v sezóně startoval z pole position.
Sezóna začala tím, že Häkkinen vyhrál 4 ze 6 prvních závodů. Další tři poté vyhrál Michael Schumacher a v bodování se Finovi výrazně přiblížil. Další výhry pro Fina přišly v Rakousku a v Německu. V Maďarsku a Belgii ale získal pouhý bod, Schumacher toho využil ale jen v prvním případě, když na okruhu Hungaroring vyhrál. V deštivé a chaotické Grand Prix Belgie po kontaktu s Davidem Coulthardem nedojel. Po závodě na Monze se bodový stav u obou srovnal na 80 bodech. Zbývaly pouhé 2 závody. Schumacher startoval na okruhu Nürburgring z pole position, závod ale vyhrál Häkkinen. V posledním závodě v Japonsku mohli oba bojovat o titul, favoritem byl ale Häkkinen. Schumacher sice opět získal pole position, musel ale startovat z konce startovního pole, když ho při zahřívacím kole postihl problém (zhasnutí motoru). Nakonec Němec ze závodu odstoupil po defektu pneumatiky. Häkkinen vyhrál závod i celý šampionát.

##### 1999

Vůz MP4/14, opět vycházející z tužky Adriana Neweyho, byl stejně jako minulou sezónu konkurenceschopný v boji o vítězství. Na druhou stranu byl od svého loňského předchůdce poruchovější. Cesta za titulem tak byla o něco těžší než v roce 1998. Tým Ferrari opět vsázel na Michaela Schumachera, ten ale v polovině sezóny vypadl ze hry, když vážně havaroval při Grand Prix Velké Británie. Zastoupil jej však jeho týmový kolega Eddie Irvine, který s Häkkinenem bojoval o titul až do posledního závodu v Japonsku. Tam Mika vyhrál před Michaelem Schumacherem a právě Irvinem a s celkovým ziskem 76 bodů obhájil titul mistra světa. Irvine skončil se 74 body jen o 2 body za ním.
Začátek nebyl pro Miku příliš dobrý, když musel odstoupit z úvodní Grand Prix. Na první výhru ale nečekal dlouho, když si ji připsal hned v Brazílii.

V následujícím závodě v Imole ale opět nedokončil. V Monaku byl třetí a poté dvakrát vyhrál, ve Španělsku a v Kanadě. Další pódium si připsal ve Francii, na okruhu Silverstone poté nedojel. Právě v tomto závodě utrpěl Michael Schumacher zranění, které ho vyřadilo z boje o titul. Další výhru si připsal v Maďarsku a ve Spa dojel druhý za Coulthardem. V Monze Häkkinen havaroval a kamery ho zachytily nedaleko trati, jak pláče. Při Grand Prix Evropy skončil pátý a byl to jediný závod který dojel a při kterém zároveň nebyl na stupních vítězů. V Malajsii dojel třetí a v již zmíněném Japonsku vyhrál, čímž si zajistil titul. Irvineovi málem nadělil celé kolo.

##### 2000

Jako dvojnásobný mistr světa se Häkkinen připojil k elitní skupině jezdců. V sezóně 2000 si přál zkompletovat hattrick, což se mu ale nepovedlo. Häkkinen si připsal vítězství ve Španělsku, Rakousku (stylem start–cíl) a v Maďarsku, kde převzal vedení v šampionátu. Vyhrál i v Belgii, kde provedl dechberoucí manévr, když na rovince Kemmel straight předjel zároveň Michaela Schumachera i Ricarda Zontu. Po další Grand Prix převzal celkové vedení opět Schumacher a mistrovský titul potvrdil v Grand Prix Japonska. Michael Schumacher popsal svůj boj o titul s Häkkinenem jako nejvíce uspokojující.

##### 2001

V roce 2001 vstoupil do sezóny, která se nakonec ukázala jako jeho poslední ve Formuli 1, když byl po sezóně nahrazen svým mladým krajanem a chráněncem Kimim Räikkönenem. Vůz MP4-16 již nebyl tak dobrý a byl to spíše Coulthard, který potrápil Michaela Schumachera v boji o titul.

Häkkinen utrpěl větší nehodu kvůli selhání předního zavěšení v úvodním podniku v Austrálii, když jel druhý. Tato havárie jakoby způsobila pokles jeho motivace. V Brazílii se zdržel na startu, což málem vedlo k tomu, že do něj narazil Olivier Panis. Häkkinen za své jednání dostal pokutu $5 000. Ve Španělsku vedl až do posledního kola a mohl si připsat čtvrtou výhru v řadě na tomto okruhu.

Porucha spojky ho nakonec vyřadila ze závodu v posledním kole pouhých 5 zatáček před cílem. Häkkinena poté do boxů na boku svého vozu přivezl David Coulthard. Byl to smutný ale nezapomenutelný moment, zdůrazňující silné pouto mezi Coulthardem a Häkkinenem. Ve Velké Británii dominoval celému závodu a připsal si první výhru v sezóně. V Monze oznámil Häkkinen médiím, že v roce 2002 si dá od závodění pauzu a mezitím se rozhodne o své budoucnosti. Na okruhu Indianapolis si připsal své poslední vítězství ve Formuli 1. Celkově skončil s 37 body pátý.

V polovině roku 2002 oznámil úplné ukončení kariéry.

#### Snahy o návrat

##### 2004

Po Häkkinenově roční přestávce a následném ukončení kariéry, se mnohokrát spekulovalo o jeho možném návratu. Mika byl spojován s týmem Williams během roku 2004, jelikož Juan Pablo Montoya měl na další rok přestoupit k McLarenu. K dohodě ale nedošlo.

##### 2006-07

Na konci roku 2006 opět vyvstaly spekulace, tentokrát o možném návratu k týmu McLaren pro rok 2007. Magazín Autosport oznámil, že Häkkinen v listopadu dvakrát testoval v simulátoru McLarenu a diskutoval o možném návratu k týmu. 24. listopadu McLaren oznámil, že Lewis Hamilton usedne do druhého kokpitu McLarenu v roce 2007 a ukončil tak veškeré spekulace. Nicméně se psalo o tom, že Häkkinen působil v roli poradce, když Ron Dennis prohlásil, že: „Je to velmi zajímavá osobnost, kterou přivádíme a která zhodnotí věci, které vyvíjíme.“ Ve čtvrtek, 30. listopadu, Häkkinen celý den testoval McLaren-Mercedes MP4-21 na okruhu Circuit de Catalunya v Barceloně. Absolvoval 79 kol, ale jeho nejrychlejší kolo bylo o 3 sekundy pomalejší než u ostatních jezdců. McLaren prohlásil, že využili jeho odborných znalostí, aby poznali jak se Formule 1 vyvinula od jeho odchodu v roce 2001.

### DTM

#### Sport Edition AMG-Mercedes

##### 2005

6. listopadu 2004 bylo oznámeno, že Häkkinen bude debutovat v sérii Deutsche Tourenwagen Masters (DTM) v barvách týmu HWA, konkrétně Sport Edition AMG-Mercedes v sezóně 2005.

Jeho parťáky v rámci HWA byli testovací jezdec McLarenu Gary Paffett, ex-pilot F1 a vítěz GP Kanady 1995 Jean Alesi a několikanásobný šampion DTM či ex-pilot F1 Bernd Schneider.

Häkkinen měl krátkou zkušenost s řízením cestovních vozů, v červenci 2001 testoval na okruhu v Brně po boku Schneidera.

Jeho debutová sezóna DTM začala dobře: ve svém prvním závodě na Hockenheimringu si zajistil osmé místo, a v následujícím závodě na EuroSpeedway Lausitz získal své první pódium v ​​kariéře DTM.

O dva týdny později ve Spa-Francorchamps se Häkkinen kvalifikoval na pole position a později získal své první vítězství v DTM po pouhých třech startech.

Navzdory brzkému úspěchu nebodoval v dalších třech závodech, které zahrnovaly po sobě jdoucí odstoupení v Oscherslebenu a Norisringu.

Později získal další bodovanou pozici v závodě na Nürburgringu, v dalších dvou závodech skončil pak na 12. místě 2x za sebou.

Häkkinen zakončil sezónu 2005 druhým místem v Istanbulu a skončil mimo bodované pozice s 15. místem na Hockenheimu. Häkkinen dokončil sezónu pátý v šampionátu jezdců s 30 body.

#### DaimlerChrysler Bank AMG-Mercedes

##### 2006

15. listopadu 2005 bylo oznámeno, že Häkkinen zůstane u HWA pro sezónu 2006 a byl týmovým kolegou pro Alesiho, Jamie Greena především v rámci DaimlerChrysler Bank týmu Bruna Spenglera.

Pro nadcházející sezónu si Häkkinen stanovil cíl vyhrát šampionát, ačkoli věřil, že konkurence od Audi by boj o titul ztížila.

Jeho sezóna se vydařila: v úvodním závodě v Hockenheimu skončil na čtvrté pozici; a v následujícím závodě na EuroSpeedway Lausitz dojel na své první pódium v sezóně se třetím místem. Häkkinen nezískal body v dalších dvou po sobě jdoucích závodech, i když později držel další umístění na stupních vítězů se třetím místem na Norisringu.

V dalších třech závodech nedokázal získat více bodů, přestože na okruhu Bugatti mu patřilo další pódiové umístění. Häkkinen zakončil svou sezónu odstoupením na Hockenheimringu, když se poškodil difuzor jeho vozu. Häkkinen zakončil rok šestý v šampionátu jezdců se ziskem 25 bodů.

#### Salzgitter AMG-Mercedes

##### 2007

Dne 28. ledna 2007 bylo oznámeno, že Häkkinen zůstane v DTM i pro sezónu 2007 a opět s HWA. Jeho parťáky byli :Spengler, Green a Schneider. Green byl pak kolegou v rámci týmu Salzgitter.

Häkkinen uvedl, že v průběhu roku 2006 nebyl potenciál jeho týmu využit a během roku 2007 se zaměřil na zlepšení svých výsledků.

Sezónu zahájil získáním po sobě jdoucích umístění v prvních dvou závodech, i když mimo bodované pozice.

Ve třetím závodě sezóny, který se konal na EuroSpeedway Lausitz, vyhrál Häkkinen svůj první závod sezóny, ačkoliv kvůli chybám pořadatelů závodů byly uděleny pouze poloviční body, takže oficiální výsledek závodu zůstal provizorní.

Držel pole position pro následující závod v Brands Hatch, kde skončil na čtvrté pozici[133] a na výsledek navázal devátým místem na Norisringu.

Häkkinen dosáhl svého druhého vítězství v sezóně v Mugellu poté, co startoval z 15. pozice.

Později obsadil 7. místo na Zandvoortu a později skončil na 10. místě na Nürburgringu.

Při závodě na okruhu Circuit de Catalunya se Häkkinen střetl s jezdcem Audi Martinem Tomczykem. Häkkinen byl potrestán pokutou 20 000 eur, dostal desetimístnou penalizaci na startovním roštu pro další kolo a byl diskvalifikován ze závodu.[136] Sezónu zakončil 17. místem na Hockenheimringu. Häkkinen dokončil sezónu na 7. místě v šampionátu s 22 body.

Häkkinen oznámil svůj odchod z aktivního motorsportu v listopadu 2007. Řekl, že rozhodnutí „nebylo snadné“, ale dodal, že „závodění mám stále v krvi a toto rozhodnutí neznamená, že mi to zabrání závodit pro radost“.

### Rallye

V lednu 2005 se Häkkinen zúčastnil Arctic Rally s vozem Toyota Corolla WRC se spolujezdcem Risto Pietiläinenem.

Häkkinen odstoupil, když v jedenácté RZ sjel ze silnice.

V roce 2006 se mimo DTM Häkkinen zúčastnil opět Arctic Rally, kde řídil Mitsubishi Lancer Evolution VII, a opět se spolujezdcem Risto Pietiläinenem. Celkově skončil 36.

Häkkinen se zúčastnil svého páté Arctic Rally v lednu 2009 na voze Mitsubishi Lancer Evolution IX spolu se spolujezdcem Ilkkou Kivimaki a skončil celkově 19.

#### Kariéra v GT

##### Intercontinental Le Mans Cup

Häkkinen se v roce 2011 nakrátko vrátil za volant.

Debutoval ve sportovních vozech, když tým AMG China v listopadu 2011 jej nominoval do posádky , aby se zúčastnil Intercontinental Le Mans Cup v závodě 6 hodin Zhuhai po boku Lance Davida Arnolda a Cheng Congfu s vozem Mercedes-Benz SLS AMG GT3.

Během závodu tým po dvou hodinách odstoupil.

##### GT Asia

V říjnu 2013 se Häkkinen zúčastnil série GT Asia na dvou závodech konaných na mezinárodním okruhu Zhuhai, kde řídil Mercedes-Benz SLS AMG 300 po boku jezdce Matthewa Solomona.

Häkkinen dojel pro vítězství v prvním závodě po startu ze šesté pozice. Vítězství mělo za následek 15sekundový handicap při jeho povinné zastávce v boxech pro druhý závod a skončil na čtvrté pozici.

##### Intercontinental GT Challenge

V srpnu 2019 závodil Häkkinen v 10h Suzuka, čtvrtém závodě Intercontinental GT Challenge 2019, na McLarenu 720S GT3 po boku dvojnásobného šampiona Super Formule Hiroakiho Išiury a japonského závodníka Formule 3 Katsuaki Kuboty, s týmem Planex Smacam Racing.

#### Závod šampionů

Häkkinen a Emma Kimiläinen spolu soutěžili za tým Finska na Race of Champions ve dnech 5.–6. února 2022.

V roce 2023 se měl znovu zúčastnil závodu, tentokrát po boku pilota formule 1 Valtteriho Bottase, který měl být původně jeho partnerem už v ročníku 2022.

### Kariéra po konci jezdecké kariéry

V listopadu 2008 bylo oznámeno, že Häkkinen zahájí novou kariéru v manažování jezdců a bude pracovat po boku Didiera Cotona v jeho firmě Aces Associate Group.

Dne 16. března 2017 McLaren oznámil, že Häkkinen se znovu připojil k týmu v roli ambasadora.

V listopadu 2021 pomohl Häkkinen jezdci McLarenu z IndyCar, Pato O'Wardovi připravit se na test McLarenu MCL35M tím, že O'Warda seznámil s jeho vítězným MP4/13 na Laguna Seca.

V prosinci 2021 byl Häkkinen oznámen jako analytik Formule 1 pro vysílací společnost Viaplay.

Od roku 2022 se Häkkinen stal součástí stálého týmu analytiků přímo na místě na Grand Prix. V týmu analytiků Häkkinena doprovázejí David Coulthard a Jos Verstappen.