איך מתתי כמעט מראש סירנה

כותב: Yuval

אני יובל וזה הסיפור שלי שאיך כמעט מתתי מראש סירנה.

זה היה יום רגיל אני כרגיל הלכתי לבית ספר בשמונה ורבע אני התעוררתי בשבע וארבעים התארגנתי ויצאתי.

הגעתי לכיתה ובשיעור הראשון והיה לי מתמטיקה וכרגיל אני לא הקשבתי כי אני הייתי עייף מידי אז אני הסתכלתי מהחלון וראיתי את אותו שדה ישן שדה קוצים רגיל רק ראיתי מהשהו שונה אני ראיתי עמוד שנראה עמוד עץ שפשוט נמצא שם

שאלתי את חבר שלי (עילאי) שיושב לידי אם הוא ראה את העמוד הזה שם והוא אמר שלא, אני חשבתי לעצמי שכנראה זה תמיד היה שם ופשט אני לא שמתי לב לכלום עד עכשיו שהיה שם.

המורה שאלה אותי: יובל אתה רוצה לענות על התרגיל? ואני עניתי שלא בגלל שאני רק הסתכלתי על אותו עמוד שהיה שם בשדה אבל את החלק האחרון אני לא אמרתי לה בשביל שהיא לא תיתעצבן עלי.

ואחרי השיעור מתמטיקה היה לי שיעור הסטוריה והמורה של הסטוריה לא כל כך אוהבת אותי בגלל שאני לא עשיתי תמיד את השיעורים שלה אבל בכל זאת אני עדיין לא הקשבתי לה, אני עדיין המשכתי להסתכל מהחלון על אותו עמוד מוזר

והמורה נתנה לנו לעשות עבודה. אני עשיתי אותה אבל עשיתי אותה חפיף כזה.

מתי שסיימתי את העבודה אני המשכתי להסתכל מהחלון על אותו עמוד אבל הפעם הוא זז כשאני הסתכלתי הוא פשוט לא היה שם יותר הוא זז ימינה.

אני ישר אמרתי לעילאי שישב לידי אחי העמוד הזה זז! אתה חייב לראות והוא אמר: אחי איפה אני לא רואה שם כלום?! אתה בטוח שאתה לא הוזה? עניתי לו: כן אני בטוח אפילו בוא אחרי בית ספר ואני אראה לך.

וכך חלף לו גם שיעור הסטוריה אני עשיתי את העבודה והתכלתי מהחלון מדי פעם בשביל שאני אתפוס אותו זז.

ובהפסקה לא קרה כלום זה ממש הפתיעה אותי אבל אחרי ההפסקה היה לי שיעור עברית ששם פשוט אנחנו הכנו דברים לפורים זה היה שעתיים שלמות

מתי שאני סיימתי את השעתיים האלה אז אני והשעה הייתה כבר רבע לשתיים עשרה אמרתי לחבר לי יאללה אתה בא?? אני הולך לשם והוא ענה: כן ברור בוא נראה על מה אתה מדבר

אני ויעלאי הלכנו יצאנו מהשער והגענו לשדה קוצים הזה אבל שניה לפני שנכנסו התחלנו לשמוע סירנות יחסית בווליום חלש שבאות מבפנים זה עשה לנו חשק יותר להיכנס לבדוק מה זה.

אני ועילאי נכנסנו לבפנים לתוך השדה קוצים היה שם שביל אחרי משהו כמו שלוש דקות הסירנות נפסקו ואנחנו כבר נמצאים באמצע השדה קוצים התחלתי לראות את העמוד עץ הזה שראיתי הכיתה אחרי כמה מטרים אני רואה שתי רמקולים כאלה גדולים

כאלה ואז חבר שלי אמר: אחי בוא העוף מכאן! ואני אמרתי: לא דקה חכה. אני התקרבתי וראיתי עמוד ארוך גבוה עם שתי רמקולים כאלה בקצה, אני התקרבתי ואז שאלתי מה זה?

והוא אמר לי: תנסה לגעת בוא, אני ניסיתי לגעת בוא ואז בא מישהו מאחורה ואמר וצעק: עצוררררררררר על תיגע בזה ואני שאלתי למה ואז העמוד התחיל לקבל חיים צמח לו פה ואז צמחו שניים באילו שהוא היה כמו סכין,

צמחו לו ידים ורגלים והראש שלו נשאר אותו דבר ושתי הרמקולים התחילו לשדר משם דברים בקול כזה חלש ואני הצלחתי להבין רק דבר אחד וזה היה נשמע כאילו הייתה שם פצצה כאילו התפוצצה שם פצצה אבל רק שהכל חלש

ואז אני שמעתי קול של יריות כזה חלש גם מבפנים ואז אני שמעתי מישהו שצורח  אללה וועקבר והיה לו מבטע ערבי ואז מי שהיה מאחורה צעק: תברחווווווו.

אני ישר הקשבנו לו וברחנו משם כמה שיותר מהר אבל לפני שברנו הצלחתי לראות דבר אחד 6 בספטמבר 1972 זה מה שהיה כתוב שם ליד סוג של תיבת נגינה.

ואז אני הסתכלתי אחורה תוך כדי שאני רץ אבל אני לא ראיתי אותו שם ואחרי שאנחנו יצאנו משם הסתכלתי אחורה ואני ראיתי אותו עדיין שם מחכה שאנחנו ניכנס.

ואז מי שבא אלינו מאחורה זה היה המנהל של הבית ספר והוא אמר: אני ראיתי אותכם נכנסים אבל לא הבנתי בשביל מה ואז כשבאתי לראות מה אתם עושים שם אני ראיתי אותכם שם, שאלתי: אתה יודע מה זה היה? מה זה העמוד הזה?

והוא ענה: זה ראש סירנה, יש לכם מזל שזה לא קרה בלילה. ושאלתי: למה? והוא אמר שהוא לא יודע מה היה קורה אם אנחנו היינו באים בלילה ועילאי שאל: מה היה קורה? והמנהל ענה: הוא היה יכול להרוג אותכם! אל תיתקרבו לשם יותר ואם אתם רואים גם ילדים שמנסים ללכת לשם אז תעצרו אותם כמה שיותר מהר שלא יכנסו ויתקרבו אליו

אמרנו לו: טוב. אנחנו הלכנו הביתה ובדרך חשבתי לעצמי זה אמיתי? מה שהוא סיפר לנו? ומאיפה הוא יודע

ובכל מקרה אני נזכרתי במה שהיה כתוב שם: 6 בספטמבר 1972 חיפשתי את זה בגוגל כי לא ידעתי מה זה ואז אני ראיתי שהיה כתוב טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

אחרי כמה שעות השעתה הייתה שבע בערב אבא שלי הגיע הביתה ושאלתי אותו מה היה באולימפיאדת מינכן ואז הוא סיפר לי שזה היה כמה מחבלים שנכנסו בזמן שהספורטאים ישנו ועשו את מה שהם עשו

ואני הלחלטתי שביום שישי אני אלך לישון אצל עילאי בגלל שהוא היה ממש קורב לשם. ואז הלכתי לישון וביום למחורת ראיתי את עילאי ושאלתי: אני יכול לבוא לישון אצליך ביום שישי? והוא ענה לי בחיוב.

הזמן עבר עד ליום שישי, אני הלכתי אליו בסביבות השעה שמונה בערב. דפקתי בדלת ואח שלו פתח לי את הדלת והוא אמר לי להיכנס.

השעה הייתה שתיים וחצי בלילה אני שאלתי אותו: עילאי אתה בא? לאן? הוא ענה ואני אמרתי בוא ל''ראש סירנה הזה'' בוא נלך לבדוק אם מה שהמנהל אמר זה אמיתי.

הוא אמר טוב. אז אנחנו הצדיינו בפנסים חזקים צץי שהיינו בכניסה התחלנו לשמוע סירנה עולה ויורדת שבאה מהשדה אנחנו נכנסו ורק שמענו את הסירנה אנחנ התלכנו ללכת להיכנס הסירנה הזאת מתגברת וניהית חזקה יותר ויותר עד לבסוף שאנחנו ראינו אותו

ומתי שאנחנו הסתכלנו אליו פתאום הסירנה הפסיקה ואז הוא התחיל לזוז אני קפאתי במקום ועילאי אמר רוץץץץץ ואז אני חזרתי לעצמי ואני רצתי כל כך מהר בזמן שראש סירנה רץ אחרינו. עילאי אמר: שיט!! איפה היציאה?!!??!!? לאן היא נעלמה תוך כדי שאנחנו רצים. ואני אמרתי: בוא פשוט נרוץ ישר נגיע לאן שנגיע?!!?!?

רק שאנחנו נצא משם ואז אנחנו ראינו עוד ראש סירנה צץ ואז עוד אחד ועוד אחד.... ואז אני קלטתי שאנחנו מוקפים ואז אני אמרתי עילאי לא משנה מה קורה פה תדע שאנחנו היינו צריכים להקשיב למנהל!!!

ואז אחד מראש הסירנה היה כתוב אליו ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948 ואז אני הבנתי שלכל אחד מהראש סירנות שקיימות בעולם קשום תעריך וזמן שונה.

ואז אני ראיתי את אחד מראשי סירנה לוקח את עילאי. ואני פשוט ברחתי והסתכלתי אחורה וראיתי אותו מנסה לאכול אותו ואני ישר רצתי אליו והתחלתי להקות אותו בתקווה שזה ישחרר את עילאי ואז אני שמעתי צרחה ואז אני ראיתי את עילאי פשוט על הריצפה

את ראש סירנה לא ראתי כאילו הוא לא היה שם אף פעם ואז אני רצתי לעילאי ואני אמרתי: עילאי? אתה שומע אותי????? עילאי???? מה? הוא ענה אבל הוא ענה אם קול כזה מוזר וחלש ואני אמרתי אני לוקח אותך ואנחנו עפים מפה ואז עילאי אמר לי: לא! אני גמור לך אתה אני כבר מת אבל לא ויתרתי ועדיין לקחתי אותו

חזרנו לכניסה לכביש ואז אני הזמנתי אמבולנס ולקחו אותו אני לא זוכר לאן והדבר הבא שאני זוכר זה פשוט שאני התעוררתי לידו ושמעתי רופא שאומר: יובל? אתה כאן? ואני עניתי : כן מה קרה לעילאי? הרופא אמר: ניסינו אבל לא ידענו מה קרה ואתה התעלפת ואז אני התחלתי לבכות ואחרי שבוע הייתה הלוויה שלו, אני לא הלכתי מרוב הבושה

ואף אחד לא ידע שאני קשור לזה אני שמרתי את זה בבטן עד שאני עכשיו מספר את זה לכם.

אני כאן בשביל לספר לכם את זה אבל עילאי לצערי לא איתנו יותר וניסיתי לא להאמין לדבר הזה שהוא לא כאן אבל זה לא משנה...

©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©