I've Met the Firstborn

פגשתי את הבכור, את אבי הרצח, כן כן, אני מדבר על קיין המקראי. הוא אמיתי, הכל אמיתי, טוב לא בדיוק, חלק מהדברים כן וחלק לא זה די מסובך. אני מניח שהצטרך להתחיל מההתחלה כדי שתבין על מה אני מדבר, הכל התחיל מהאובססיה שלי עם השאלה "למה", או יותר ספציפית "למה חלקינו מגיעים לגן העדן וחלקינו לגהינום". חפרתי בכל מקום אפשר, בכל טקסט, אצל כל איש דת ובכל מקום תפילה שיכולתי למצוא, אך זה לא בדיוק עזר לי, אף אחד מהמקורות האלו לא נתן לי תשובה אמיתית, כולם פשוט נתנו את התירוצים המוכרים של פעולות ותגמול, תכנית אלוהית או גורל.

כבר עמדתי להפסיק את החיפושים שלי ואז מצאתי ספר מיסטיקה ישן, ולמרות שהייתי שאני אדם די מאמין בכל הנוגע לדת ולרוחניות, הרגשתי שהספר הזה הוא עוד ספר מלא שטויות. ובכל זאת בגלל שכבר הייתי נורא מיואש מחוסר היכולת למצוא תשובות לשאלות שלי החלטתי לנסות למצוא פתרון כלשהו בספר. למזלי (או אולי לצערי) מצאתי תיאור של טקס מסוים שאיתו אתה יכול לאתר ישויות אפלות (כבר הזכרתי את העובדה שהרבה מהרעיונות הדתיים הם בעצם חלק מהמציאות שלנו?).

הטקס די פשוט, עליך לצייר עיגול על האדמה, בתוך העיגול כוכב ועל הכוכב עוד כוכב הפוך לאחר מכן, להניח אש לתוך הדיאגרמה ולהכניס את היד לתוך האש למספר שניות, התהליך עצמו כואב מעט מן הסתם, אבל הכאב יחלוף מהר מאוד וכתוצאה מהמגע בינך לאש המיוחד הזאת, יתקבל על ידך סימן הזהה לסימן שציירת. בנסיבות רגילות הסימן לא כואב כלל וכלל, ולמעשה נראה כמו צלקת על היד, אבל כאשר תהיה בנוכחות של ישות אפלה כלשהי, הסימן יתחיל לצרוב וכך תדע שאתה נמצא בקרבתה של ישות כזאת.     ניסיתי את הטקס, והוא עבד, ומספר פעמים היד שלי באמת צרבה - זה נורא מפתיע כמה אנשים שאנחנו חושבים שאנחנו מכירים הם לא באמת בני אדם בכלל. לצערי בכל פעם שניסיתי לפנות אל הישויות האפלות שנתקלי בהן בנוגע לשאלות שלי לא רצו שום קשר איתי לאחר שהצגתי בפניהן את הסימן, זה נורא מוזר לראות שדים ושטנים בורחים מבן אדם מסכן בגלל סמל כלשהו על היד שלו... אז עוד לא ידעתי מה הסמל הזה מסמל.

בכל אופן, יום אחד בזמן שעשיתי קניות בסופר ניקלתי בגבר מבוגר שגר בחוצות העיר והסימן שפוט התחיל לצרוב בצורה נוראית, האיש שם לב לסבל שלי, התקרב אלי, חייך ואמר "שלום, דן" הוא הושיט את ידו כדי ללחוץ את שלי, הופתעי שהאיש שבקושי מישהו מכיר אותו כאן בגנואה ידע מי אני, שאלתי אותו בפליאה "איך אתה יודע איך קוראים לי?" תוך כדי לחיצת ידו. כשלחצתי את היד שלו הכאב נעלם והוא ענה "אני יודע הרבה דברים, תתלווה אלי ותבין הכל". היה משהו קר באיש הזה אבל תחושת הבטן שלי אמרה לי שאסור לי לפספס את ההזמנות הזאת הלכנו לביתו של האיש ולבסוף ההזתי לשאול "מי אתה, זקן?" הוא אני לי בשאלה, "שמעת את הסיפור על האות של קיין?" והמשיך "זהו האות על היד שלך, האות שלי" הגוף שלי קפא, כנראה מאימה, למרות שלא הייתי מוכן להאמין בזה עמדתי מול אבי הרצח. ניסיתי לדבר אבל כל מה שהפה שלי הוציא היה צלילי גמגום לא ברורים. קיין השתיק אותי כמו שעושים לילדים קטנים ואז פשוט איבדתי את הקול, עוד לפני שהספקתי להיכנס לפאניקה קיין פצח בדבריו, "קודם כל ילד, תירגע, פרשתי, אני לא הולך לפגוע בכך." הוא המשיך "אני רואה שיש לך הרבה שאלות, אז תן להסביר לך את הכל מההתחלה" הוא נופף את ידו ממול לפה שלי והקול שלי חזר אלי. קיין שאל אם ארצה לשתות משהו הנהנתי בראשי והוא הכין לנו קפה.

"אז ככה" הוא התחיל "אל הוא לא בדיוק הישות הרוחנית שהוא מתאר את עצמו לכם, הצעירים, הוא הגיע לכאן בטעות לפני כמתאיים אלף שנה, לא יודע מאיפה או איך, מה שאני כן יודע הוא זה שהוא יצר את בני האדם מיצורים שכבר היו כאן, יחד עם אלו הוא יצר את הדברים שאתם מכנים מלאכים ובטעות גם את אלו שאתם מכנים שדים, תאמין לי אין הרבה הבדל." הכל פתאום נשמע לי כל כך הגיוני אבל לא העזתי להפריע לקיין אז פשוט סתמתי את הפה והמשכתי להקשיב, הוא המשיך, "אתה רואה בני האדם הראשונים היו בסך הכל כלי עבודה בשביל אל הוא יצר אותם ככה שיוכל לשלוט בהם מרחוק, לפני שבעים ושלוש אלף שנה קרה משהו שאל לא ציפה לו, היצירה האהובה עליו עברה מוטציה והגן שאיפשר לאל לשלוט בבני האדם פשוט השתנה, הוא נתן להם את הסקרנות חסרת הגבולות שלהם. הפרטים הראשונים שנולדו עם הגן החדש היו אדם וחווה. אל היה סקרן לגלות אם הזן החדש הזה של בני אדם יהיה צייתן בכל זאת ולכן הוא ניסה אותם הוא יצר פרי מיוחד שלמעשה לא היה שווה דבר זה רק היה כלי מבחן. אל דרש שאדם וחווה לא יגעו בפרי, אך הם בכל זאת נגעו ועל כן נענשו, אל גרם להפרצות הר טובה בנסיון להשמיד את האנושות הפגומה שלו - אך זה כמובן לא קרה, אל סלח לשארית הפליטה של האנושות ונתן לה להמשיך להתקיים. מאוחר יותר אני והבל נולדנו, אל שוב ניסה אותנו, את המיוחדים, הוא נתן להלל,אחד משני סגניו של אל, זה שאתם מכנים השטן, להפוך את הבל לשפחה שלו במטרה לבדוק איך אגיב, כנראה שהייתי יותר חכם מהבורא שלי, לקחתי את עצם הלסת של אחת החיות שהקריב אחי להלל ופשוט הרגתי אותו בה, ובכך שלחתי אותו למימד שאתם קוראים לו גן העדן, לא היה מושג לאן הוא יגיע או מה יקרה איתו לאחר שאהרוס את גופו הפיסי. כידוע לך נענשתי על ידי הבורא האוהב שלנו, נענשתי בכך שאיני יכול למות מזקנה או כל סיבה טבעית אחרת, אה וגם הייתי העבד של הלל לכמה אלפים, הייתי זה שעושה את העבודה השחורה שלו ויום אחד פשוט פרשתי, זה לא שהוא יכל לעצור בידי הדבר היחיד שיכול הוא אותו הלהב שאיתו רצחתי אינספור אנשים, אבל רק אני יודע איכן הוא..."

קטעתי את קיין שם ושאלתי אם הוא יוכל להסביר לי איך אנשים נבחרים להגיע לגן עדן או גהינום, הוא אמר לי שהוא יכול להראות לי במקום זאת ואז ראיתי הבזק של אור ולאחריו הייתי באפלה מוחלטת לא ראיתי כלום ולא שמעתי כלום, אפילו את עצמי, נכנסתי למצב של פחד מוצלח, חיפשתי יציאות, קירות, משהו אבל הייתי לבד מוקף בחשכה אינסופית אני לא יודע כמה זמן עבר מאז שנכנסתי למקום האפל הזה אבל פתאום עבר מעל אור בוהק שפשוט סינוור אותי ואז נעלם, מיד לאחריו שמעתי צווחות נוראיות בהתחלה חשבתי שאלו הן צווחות של אנשים מעונים ושכנראה איכשהו נשלחתי לגהינום אבל ככל שהצרחות התגברו הבנתי שהן לא אנושיות, הרגשתי את עצמי רועד כמו שלא רעדתי בחיים חשבתי שיבואו לענות גם אותי אבל אז הצרחות נעלמו והתהיך הזה פשוט חזר על עצמו פעם אחר פעם המצב שהייתי תקוע בו כל כך הכביד עלי שלא יכולתי לחשוב כמו שצריך, כל מחשבה שניסיתי לעלות בעצמי פשוט התפרקה עוד לפני שהצלחתי לרקום אותה עד הסוף, אין לי מושג כמה זמן שהיתי שם, הייתי בטוח שכבר איבדתי את שפיותי בגלל הבידוד, הקולות, האורות ואז הצלחתי לחשוב על משהו, משהו די טיפשי ופשוט, אמרתי לעצמי בלב "למה, למה תמיד צריכה להיות סיבה כלשהי? אין סיבה, הכל כאן פשוט כל כך ילדותי ומפגר, הכל מבוסס על גחמות כאן, גחמות של סדיסט ילדותי שהלך לאיבוד"

התעוררתי בבתוך הבקתה שבה הייתי לפני שנכסתי למחרב האפל ההוא, מולי ישבה דמות של זקן מוכר, הוא שאל "נו אתה מרוצה? ארבעים וחמש דקות בגהינום הספיקו לך אני מקווה, אני מניח שמצאת את התשובה לשאלה שלך." עוד לפני שהספקתי להגיד שהנצח שעברתי במקום ההוא לא יכול להיות ארבעים וחמש דקות סך הכל, קיין השתיק אותי ואמר "טוב עכשו אני הולך לעזוב את העיירה הזאת" הוא הקיש בעצבאותיו ומצאתי את עצמי מול דלת הבית שלי כל זה קרה ברגע אחד קצרצר.

אחרי המפגש עם קיין התחלתי לראות ולשמוע כל מיני דברים, דברים נוראיים, ניסיתי לברוח מהם אבל פשוט לא הצלחתי - הם... היצורים האלו פשוט רדפו אותי, הם לא ניסו לפגוע בי או להזיק לי רק ניסו למצוא חברה אבל זה היה כל כך נורא, המראה, הריח, הקולות שלהם. לא היה לי יותר שקט בחיים ואני מניח שזה הוביל אותי לעשות כמה דברים לא טובים, דברים שהובילו אותי לכאן למוסד הזה - הגעתי לכאן בגלל שהפכתי את העיירה שבה חייתי לעיירת רפאים במו ידי במטרה להיפטר מהיצורים האלו... אבל זה לא עבד ואני בכל זאת לפעמים רואה את הדברים האלו כאן, והמפגשים שלי איתם כאן מגרים את חושי חזק יותר ממה שזה היה בעבר. לא משנה כמה אני סובל, עדיין אף אחד לא מאמין למה שעברתי.... אבל אתה מאמין לי דוקטור, נכון? אתה מאמין שלא עשיתי את זה סתם?!

דוקטור אוקונור חייך וענה "ברור שאני מאמין לך, דן, אני מאמין לך ורוצה לעזור לך להחלים..." הוא המשיך "שומרים אתם יכולים להחזיר אותו לתא שלו, סיימתי כאן להיום"