יום המחנאות שהרס לי את החיים

כותב: the joker (קריפיפסטה של 30-40 דק)

יום המחנאות שהרס לי את החיים

קוראים לי איתן, אני בן 16 מפלורידה ארצות הברית, השנה עכשיו היא 2018, כשזה קרה לי הייתי בן 14.

אני בתקופה שהייתי ילד אהבתי מאוד את החופש הגדול, טוב ברור מי לא?

הייתי יוצא קבוע עם חברים שלי למחנאות בחופש הגדול, ההורים שלי ושל החברים הכי טובים שלי היו גם החברים הכי טובים כמו משפחה, אז הם היו לוקחים אותנו בכל קיץ בחופש הגדול למחנאות ליומיים ביער.

היער היה מקום מאוד מסתורי בשבילנו מכייון שלא היה לנו מספיק זמן לחקור אותו בגלל שהורינו לא נתנו לנו להתרחק יותר מידי מהם.

בסך הכל רציתי לעשות מחנאות ביער עם חברי אבל לא ידעתי שזה הולך להרוס לי את החיים.

(חודש לפני המחנאות)

זה היה יום לימודים רגיל עם מטלות, סיימתי את הלימודים ב2:20 בצוהוריים.

בד"כ אני הייתי רגיל ללכת אחרי בית הספר עם חברים שלי לשחק כדורסל.

אוקיי תכירו את החברים שלי לאותה תקופה:

יש את ג'ון, ג'ון היה המוזר של החבורה, הוא היה טיפוס שמחבב אימה, כשכול פעם המדורה בלילה של המחנאות הייתה דולקת הוא היה מספר לנו כל מיני סיפורים מפחידים, אני זוכר שהוא סיפר פעם על יצור בשם הסלנדר? או הסלנדרמן? אני לא זוכר כל כך אבל סיפר עליו בצורה מאוד מפחידה.

השני הוא בן, בן היה המצחיק של החבורה והחבר הכי טוב שלי, הוא התעסק בכדורסל והוא אהב לטייל הרבה בטבע.

וכמובן אני איתן, אני גם התעסקתי בספורט והייתי באותה קבוצה עם בן בכדורסל, הייתה לי חברה קראו לה אמילי והיינו כבר שנה וחצי ביחד, היא יפה, חמודה ואנחנו ממש הסתדרנו ביחד.

בכל זאת אחרי שסיימנו ללמוד הלכנו למגרש הכדורסל שליד בית הספר שלנו.

אני ובן שיחקנו טיפה בכדורסל וג'ון היה בצד בטלפון שלו, לפתע ראינו שלושה ילדים מגיעים למגרש, הם היו נראים בני 13, 14 כמונו.

לראשון קראו מייק הוא היה ילד מלא ג’נגי עם נמשים, לשני קראו ג’וש הוא היה רזה עם שיער חום, ולשלישי קראו לוגן הוא היה גבוה עם שיער בלונדיני.

שלושתם הגיעו עם אופניים, הם חנו ליד המגרש והתחילו לשחק בסל שלהם,

פתאום אחרי כמה דקות הילד הגבוה צעק: "היי ילדים רוצים משחק על מגרש שלם?"

בן פנה אליי ושאל: "אתה רוצה"? "כן למה לא? נפרק אותם" אמרתי,

אחרי זה רצתי לשאול את ג'ון אם הוא רוצה לשחק איתנו הוא אמר:

"איתן אתה יודע שאני לא טיפוס של כדורסל נכון"?

"אני יודע אבל חסר לנו שחקן ואתה היחידי שיש אז בוא גם יהיה כיף"

אמרתי,

ג'ון היה עקשן אבל הוא בסופו של דבר הוא הסכים.

המשחק התחיל....  הייתה לנו התחלה לא ממש טובה 6:2 להם, מייק וג’וש היו מאוד אגרסיבים, כל פעם שמישהו מאיתנו תפס את הכדור אחד מהם היה רץ ונותן גופים, הם עשו זאת בכוונה, לא התייחסנו לזה כל כך כי לא רצינו לפתוח ריב.

  לאחר מכן הצלחנו להשוות, ג'ון מסר לי את הכדור והילד הגבוה רץ אליי, אני עשיתי לו הטעיה ועברתי אותו, ראיתי את בן פנוי מסרתי לו, בן תפס את הכדור רץ אל הסל ופתאום..... משום מקום ג’וש דחף אותו ובן נפל.

ישר רצתי אליו ושאלתי אם הוא בסדר ובן השיב לי שהוא בסדר ושהוא הולך להחזיר לילד הזה בסיבוב הבא תוך כדי שמענו את אותם ילדים צוחקים.

חזרנו לעמדות, אני הפעם התחלתי, עברתי את מייק , ומסרתי לבן, הוא רץ לקלוע לסל,

ג’וש  רץ אליו בריצה מאוד מהירה שכמעט הוא נפל בעצמו ושניה לפני שהוא נכנס בו....

אני נכנסתי בו, ג’וש נפל לרצפה והמשחק נעצר...

לוגן הלך אליו ושאל אם הוא בסדר הילד לא ענה והתעסק יותר בפציעה שלו,

פתאום מייק דחף אותי והתחיל איתי הוא בא לתת לי אגרוף ישר התחמקתי נתתי לו אגרוף לפנים והפלתי אותו לרצפה.

באותו רגע אני, בן וג’ון לקחנו את הדברים שלנו והתחפפנו משם.

תבינו אני לא מעודד אלימות אבל באותו רגע הייתי חייב להגן על עצמי.

היינו גמורים ורצינו ללכת משם אל הבתים שלנו, השעה הייתה כבר 3:30  היינו רעבים ועייפים כול כך. בהמשך הדרך לבתים שלנו עשינו שיחה על אותו משחק עם הילדים האלו.

ג'ון אמר- "איזה ילדים מאניקיים" בן: "נכון, ג’וש לא הרפה מהדחיפות שלו.

איתן (אני) : "מייק הזה היה מאוד חלש ראיתם איך הוא נפל לרצפה"?.

בן: "כן ראינו איך הוא נפל חחח, כמו שק תפוחי אדמה".

צחקנו ודיברנו, ליווינו את בן, אחר כך ג'ון רצה שאני גם אלווה אותו, ליוויתי אותו ואז שאלתי אותו שאלה לפני שהוא הולך לביתו,

 שאלתי: "ג'ון החופש הגדול עוד חודש, יש לך רעיון אולי"?

" את האמת שחשבתי על משהו, אני כבר אספר לך ולבן מה עושים" הוא אמר,

אמרתי: "אוקיי, מעניין מה זה יהיה", נפרדנו לשלום וכל אחד הלך בדרכו.

כל הדרך הביתה יצא לי לחשוב מה ג'ון תיכנן לחופש הזה,

בטח שנעשה שטויות, למה חשבתי ככה?,

טוב אני אסביר,

ג’ון היה ילד בעייתי כזה, היו לו מלא נכשלים במבחנים בקיצור לא היה לו אכפת מהלימודים,

הוא היה משכנע אותנו לעשות דברים מטומטמים כמו לפרוץ לבית הספר או לפרוץ לבית נטוש

הוא היה גם מוזר, כול פעם שבאנו אליו ושיחקנו במחשב שלו

היו לו מלא תמונות של יצורים מפחידים וגם מלא כתבות על רוצחים כאילו הוא כתב חדשות או משהו כזה,

וגם היו לו בחדרו תמונות של יצורים מפחידים שאני לא יכול אפילו לתאר אותם,

עזבתי את המחשבה הזאת כי היא גרמה לי להרגיש לא בנוח והמשכתי בדרך הביתה.

כשהלכתי לכיוון הבית שלי הייתי יכול לראות באופק ממרחק שני רחובות ממני מספר ניידות עם סירנה פועלת, לא ידעתי מה זה כנראה סתם תאונת דרכים, טוב לפחות ככה אני חשבתי.

חזרתי הביתה, הזעתי ברמה שכבר כול השיער היה רטוב וכול הגוף שלי היה רותח. התקלחתי, אכלתי ושיחקתי במחשב.

אחרי בערך כשעה עזבתי את המחשב, רציתי לקחת לעצמי איזה חטיף ושתיה ולראות משחק ששידרו ב NBA אז הלכתי למטבח לקחתי חטיף דל קלוריות, כוס ושמתי פחות מחצי כוס של מיץ תפוזים, לקחתי את זה והלכתי לחדר.

התחלתי לשתות ולאכול. פתאום באמצע שצפיתי בשידור ג'ון ובן התקשרו אלי בדיסקורד.

עניתי לשיחה היה שקט....... ג’ון היה זה שהתקשר ובן עדיין לא ענה, ג’ון אפילו לא אמר שלום כי כמו שאמרתי הוא היה מוזר, לפתע בן ענה

והתחלנו לדבר טיפה על הלימודים ועל מה שנעשה בחופש הגדול, הכול היה סבבה ונורמלי כל אחד היה צריך לומר מה הרעיונות לדברים שנעשה בחופש הגדול,

אבל אז הגיע תורו של ג’ון, הוא הציע שאנחנו נלך לעשות מחנאות בתוך היער אבל בלי הורינו הפעם, ושנחזור למחרת בבוקר.

אני ובן הופתענו.....  את האמת אחרי שג'ון אמר את זה רציתי "כרטיס להרפתקה" אבל יש כמה בעיות,

1: אם נתפס אנחנו "מתים" ההורים שלנו יהרגו אותנו.

2: לעשות מחנאות ביער פעם ראשונה בלי ההורים שלנו זה לא הרעיון הכי טוב.

3: איך נשיג ציוד למחנאות.

שאלתי את ג'ון איך אנחנו אמורים בדיוק להשיג ציוד

(ג'ון)- "מה הבעיה יש לי שקי שינה, אני גם מכיר חנות לא רחוקה מכאן של ציוד של מחנאות, אז פשוט נקנה שם את שאר הציוד" הוא אמר.

(בן)- "איך אנחנו אמורים בדיוק להגיע ליער גאון" בן שאל.

ג'ון אמר שנגיד להורים שלנו שאנחנו יושנים אצלו ושנהיה אצלו נלך ליער,

הוא אמר גם שההורים שלו טסו לצרפת והם יחזרו בערך עוד שבוע.

אחרי בערך כשעה של חשיבה אם כדאי לעשות את זה בכלל הסכמנו.

(שבועיים לפני המחנאות)

זה היה יום רגיל,  סיימתי ללמוד ב14:20, היום לפי מה שג’ון תיכנן היינו אמורים לקנות ציוד למחנאות באיזה חנות שג’ון מכיר על חשבונו.

נפגשתי עם ג'ון ובן ב17:00 בפארק הסמוך לבית של בן והתחלנו בדרכנו.

הגענו למקום, לקח לנו 15 דקות להגיע, נכנסנו לחנות.

ג'ון החליט שכולנו נתפצל, הוא אמר: "בן אתה תביא כיסאות מתקפלות, איתן אתה תביא שלושה פנסים, סוללות ומצפן, ואני אלך להביא שתיה וחטיפים".

אחרי שהוא אמר את זה כול אחד לכיוון אחר.

סיימתי לקחת את כל הדברים שג’ון אמר לי לקחת והלכתי לקופה,

ראיתי שכבר בן היה שם, הטלפון שלי צלצל,

אמרתי לבן שיחזיק את הפנסים והלכתי החוצה, זאת הייתה אמילי, היא התקשרה אלי בפייס טיים,

היא שאלה איך אני ומה אני עושה, עניתי לה שהכול בסדר איתי ואני בחוץ עם בן וג'ון,

לא אמרתי לה שאנחנו הולכים למחנאות לבד, דיברנו קצת אבל לאחר מכן הייתי יכול להבחין מרחוק בדמות......

הדמות הייתה נראלי עם חליפה שחורה ונראה לי שהיא לבשה מסכה  על כל הפנים, זה היה נראה שהיא התבוננה דווקא בי מהאופק,

הדמות הזאת הייתה נראית לי מוזרה ומגוחכת אבל היא גרמה לי להרגיש לא בנוח.

"אמילי אני אדבר איתך אחר אוקיי?" ניתקתי והלכתי לחנות בהליכה מהירה כדי לקרוא לבן, ראיתי שכבר שגון שילם, קראתי להם שיבואו להסתכל, הלכתי איתם לאותו מקום שהייתי אבל....

לא היה שם אף אחד, היא הייתה שם לפני 5 שניות איך היא נעלמה כל כך מהר?

"מה רצית להראות לנו?" בן שאל

" אהההה לא משנה" אמרתי, "טוב בואו כבר אני עייף" ג'ון קטע אותנו והלכנו מהחנות.

כבר כמעט לילה, השעה הייתה כבר 22:00, ההורים שלי היו בחדר שלהם, הלכתי לסלון לקחתי את השלט והדלקתי את הטלוויזיה,

העברתי בין ערוצים עד שעצרתי בערוץ החדשות.

השארתי את ערוץ החדשות פועל והתחלתי לצפות, היו כתבות על הבחירות הבאות לראשות הממשלה וכול מיני דברים פוליטיים.

התחלתי להשתעמם....... לקחתי את הטלפון והתחלתי להיות טיפה באינסטגרם.

דפדפתי קצת ואז שמעתי:

"ערב טוב מבזק חדשות פתאומי בואו נעבור לכתבות הקצרות שלנו- ג’פרי אנדרסון המכונה בשם "פני גרזן" ושאר פושעים ברחו מכלא קליפורניה כיון שנהג אוטבוס שבו פני גרזן ועוד פושעים נכחו שם חטף התקף לב, כתוצאה מכך הנהג איבד שליטה והאוטובוס התרסק. נמצאה שם הגופה של הנהג אבל את שאר הפושעים לא מצאו. המשטרה תפסה בינתיים כמה פושעים אך יש עדיין פושעים שכעת חופשיים. סביר להניח שהפושעים נמצאים כרגע במרחק קרוב לפלורידה. אם אתם רואים מישהו שאתם חושדים בו, אנא תצלצלו כוכבית \*500 והמשטרה אצלכם עד 5 דקות". (מישהו אחר אומר): "ובכן ג’יימס זה מדאיג, עכשיו נעבור לכתבה הבאה שלנו.......

לפני שהספקתי להוציא מילה מהתת מודע שלי, (סאונד של טלפון מצלצל)

זה היה מספר בדוי, עניתי לו "הלו, הלו?" לא שמעתי כלום אחרי בערך כמה שניות הייתי יכול לשמוע צרחה של אישה מהטלפון,

מרוב בהלה הפלתי את הטלפון וזה הפסיק, הרמתי את הטלפון.

מה זה היה עכשיו?, בטח מישהו ניסה למתוח אותי, אולי ג’ון או בן אני אחזיר להם אמרתי לעצמי, לאחר מכן שמעתי את אמא שלי אומרת לי ללכת לישון,

הזמן עבר כל כך מהר השעה הייתה 12:15,

הלכתי במהירות לצחצח שיניים לאחר מכן הלכתי לחדר שלי כיביתי את האורות ושכבתי במיטה.

באותו הזמן חשבתי על כל מה שדיברו בחדשות,

פני גרזן? מי זה לעזאזל? יכול להיות שהוא קרוב לכאן למה דיברו עליו יותר מידי כאילו הוא ממש מסוכן מלא שאלות רצו במוחי, ולאחר כמה דקות נרדמתי.

(יום המחנאות)

סיימנו את הלימודים, היינו כל כך שמחים שהחופש הגדול סוף סוף הגיע ובכן, הייתה לנו תקופת לימודים לא קלה אז לא יזיק לנו חופש.

היום אנחנו יוצאים למחנאות ביער אני מקווה שזה יהיה מוצלח.

הגיע הערב השעה הייתה בערך 17:00 ארגנתי את התיק, שמתי 2 סנדוויצ'ים שהכנתי מראש ובקבוק של חצי ליטר ליתר ביטחון אמרתי להורים שלי שאני הולך לישון אצל גון אבא שלי אמר "תהנה חמוד רק בלי שטויות" אוקיי אבא" שיקרתי לו בפנים, לקחתי את האופניים והתחלתי לנסוע לכיוון ג'ון.

התחלתי בדרכי, הייתה רוח קרירה בחוץ , נסיעה לגון באופניים לוקח בערך 5 דקות,

אני פשוט צריך לעבור 5 רחובות ממני ואני מגיע ליעד בכול זאת,  נסעתי בכביש כי לא היה אף אחד שנסע שם המשכתי והמשכתי עד ששוב פעם, אותה הדמות שפגשתי לא מזמן פשוט עמדה צפונה ממני מתבוננת בי,

עדיין לא הייתי יכול לראות אותה במדויק כי היא הייתה רחוקה ממני,

אני פשוט הנחתי שזה בטח סתם מישהו שגר באזור שם, עזבתי את זה והמשכתי לנסוע לכיוון ג’ון.

הגעתי לג'ון, בן כבר היה שם, היינו טיפה בחדרו, בן שיחק במחשב של ג’ון ואני ישבתי במיטה של ג’ון תוך כדי שאנחנו מדברים,

התבוננתי בחדרו של ג’ון היו לו תמונות על הקיר של יצורים מפחידים, תמונה אחת בשחור לבן של ליצן עם אף של פינוקיו, הוא היה מפחיד,

תמונה שניה הייתה של יצור ביער עם עיניים זוהרות בלבן ולידו היה כתוב "הרייק" באמת מטריד.

התמונה השלישית משכה אותי, זה היה בן אדם גבוה 1.90 נראלי, חליפת עבודה שחורה, מסיכה שחורה, וגרזן ארוך אחוז בידו.

משום מה התמונה הזאת הזכירה לי מישהו אני לא יודע מי אבל זה היה מוזר,

דמות מוזרה ומגוחכת כזאת, היא הסתכלה על המצלמה, אני התבוננתי על החורים איפה שצריכים להיות העיניים שלו, לא ראיתי כלום, כאילו לא היו לו עיניים.

לפתע שמעתי את ג’ון אומר "טוב בוא נתחיל לצאת ליער", התחלנו להתקדם מביתו לכיוון היער.

הגענו ליד היער, השעה הייתה 18:00, לפני שנכסנו רציתי לוודא אם ג’ון יודע מה הוא עושה שאלתי "ג’ון האם אתה בטוח יודע מה אתה עושה?"

כן אל תדאג, סמוך עליי הכול יעבור טוב מקסימום אם ההורים שלנו יתפסו אותנו אני אהיה חייב לכם גלידה אוקיי?"

נכסנו לתוך היער, החלטנו שאנחנו עומדים ללכת לטיול יחסית ארוך ואחר כך להקים את המדורה.

הלכנו בעלים, וואו המקום היה יפה, גילינו כל מיני מקומות שלא ראינו כמו מפל מים ואגם,

היה שקט והיה נוח, לא היה קר ולא חם היה פשוט נעים, לא הרגשנו שום לחץ להפך, הרגשנו מוגנים כאן בגלל שג’ון היה נראה כאילו הוא יודע מה הוא עושה.

אחרי הטיול הקצר שעשינו התחיל להחשיך,

השעה הייתה 19:30בערב, ג’ון אמר "טוב, עכשיו בוא נלך למצוא מקום כדי להקים את המדורה שלנו"

אחרי כמה דקות של חיפושים למקום המדורה שלנו בן צעק "חברה תראו מה מצאתי"

הלכנו אליו ואז ראינו את זה, זה היה בית נטוש נראה כאילו נטשו אותו לא מזמן,

כמה מטרים מהבית היה שטח פנוי ומצוין בשביל להקים מדורה אחרי זה ג’ון אמר "טוב עכשיו אנחנו נעשה מדורה כדאי שנתפצל לקחת עצים ואבנים" "להתפצל" שאל בן.

"כן מה הבעיה?" ג’ון אמר,  "מה הבעיה אתה שואל?, אני לא רוצה ללכת לאיבוד פתאום" "טוב יפחדן אני אבוא איתך, איתן אתה יכול ללכת לבד להביא עצים נכון?" "כן ברור" אמרתי אחרי זה גון ובן הלכו ואני גם הלכתי.

בזמן ההליכה לא יודע למה אבל הרגשתי לא בנוח, כאילו צופים בי, לאחר כמה דקות עצרתי, כשהתכופפתי לקחת מקל עץ ראיתי משהו..... משהו חולף לצידי אני הסתובבתי לראות מה זה אבל זה נעלם הנחתי שזאת בטח ציפור.

הרמתי כמה מקלות עצים וחזרתי לגון ובן, הגעתי ונתתי לגון את המקלות והוא התחיל לבנות את המדורה אני ובן בינתיים נכנסנו לתוך הבית הנטוש, הבית לא היה נראה רע, הרי הוא גרם לנו לחשוב כאילו הוא נטוש אבל הוא לא היה כול כך מלוכלך והיו שם חדרים אז אני ובן החלטנו שנישן שם הלילה, חזרנו לגון המדורה הייתה מוכנה גון לקח מצית והדליק את המדורה.

אוווו זה היה נעים החלק הכי טוב במחנאות, גון הוציא מרשמלו וחילק לכולנו התחלנו לשרוף ולאכול השעה הייתה כבר 12 בלילה

לפתע בן אמר :''תגידו אתם.... אתם מרגישים שצופים בנו או משהו כזה כי אני כן"? כולם שתקו ואני עניתי בחיוב הרגשתי טיפה בלחץ ולפתע גון אמר: "טוב רוצים סיפור מפחיד לילה"? הוא טען שזה התאים לסיטואציה אז כמובן כמו בכל הפעמים הסכמנו.

"ב1998 היה ילד קראו לו ג’פרי ילד שקט, הוא נולד עם פנים מעובטות,

זה לא השפיע על שום חוש אצלו, כשהוא הגיע לבית הספר בפעם הראשונה בגיל ,13

 היו צוחקים עליו, משפילים אותו ואפילו לפעמים גם מרביצים לו, הוא לא סיפר להוריו שעושים לו את זה מכיוון שפחד שיעשו לו יותר גרוע.

זה היה חג האלוון  ג’פרי הלך לאסוף ממתקים מהשכנים שלו אבל אף אחד לא ענה לו,

לאחר שהוא חזר לביתו הוא מצא את הוריו מתים בביתו, זאת הייתה התקופה ששינתה את חייו,

לקחו אותו שירותי הרווחה ב וטיפלו בו כאילו הם היו הוריו, זה היה יום ראשון אחד גפרי היה בן 17,

המטפלת שלו חזרה מהעבודה ומצאה את הגופה של בעלה שוכבת עם שלולית דם ברצפת המטבח,

היא הייתה בשוק לפני שהיא התקשרה למשטרה ג’פרי דקר אותה בצווארה עם גרזן,

הוא העלים את הגופות, ובמשך השנים הוא רצח אנשים כדי לנקום במותם של הוריו ובזה שהחרימו אותו,

קראו לו "פני גרזן" כי כלי הנשק שלו היה גרזן ארוך וחד, הוא היה לובש חליפת עבודה שחורה ומסיכה מהילדות שלו שלבש באותו יום האלווין שבו ההורים שלו נרצחו,

לאחר כמה עשרות שנים של רציחות הוא נתפס ונשלח לכלא

ב-2010 בגיל 30 כיום הוא עדיין בכלא,

מי יודע אולי יום אחד הוא יברח מהכלא, אולי יום אחד הוא יבוא וירצח את כולנו. זהו איך היה"?

"וואו זה היה מפחיד, בן אמר, אמרתי "כן, זה היה מפחיד, אה נכון שאתם ניסיתם למתוח אותי לפני בערך שבועיים בכך שהתקשרתם אליי ועשיתם קולות מטרידים, רציתי להחזיר לכם אבל אני באמת מרחם עליכם.

"אהההה אני לא התקשרתי אליך ועשיתי קולות מטרידים" גון אמר, בן אחרי זה גם הסכים עם זה שהוא לא עשה את זה, ואז נזכרתי את מה שאמרו בחדשות על "פני גרזן" על זה שהוא ברח מהכלא אבל אני שתקתי, זה לא היה הזמן לפתוח את זה עכשיו גם ככה הסיפור של גון הפחיד אותי, השעה הייתה 11 היינו עייפים, נכנסנו לתוך הבית הנטוש, סידרנו את שקי השינה ונרדמנו.

קמתי מיד, שמעתי את בן צורח וראיתי אותו מסתכל מהחלון רצתי אליו ושאלתי מה קרה הוא הצביע צפונה מהחלון ואז.... אני ראיתי אותו, דמות גבוהה בערך 1.90 לבוש בחליפת עבודה שחורה ומסיכה שחורה וגרזן ארוך אחוז בידו, הוא פשוט הסתכל אלינו ממש לחלון, גון צחק מאחורינו, הוא ישב בפינה של החדר ואמר "פני גרזן כאן, פני גרזן כאן, הוא בא להרוג את כולנו" תוך כדי הוא צחק, אמרתי לבן שיחכה וימשיך להסתכל במקרה אם הוא יזוז או משהו, אמרתי לגון שיקום ושיברח איתנו אבל הוא לא הקשיב אז עזבתי אותו, לקחתי את המצפן שלו שמתי את התיק שלי ואז שמעתי את בן אומר "הוא, הוא בא" בן רץ לנעול את הדלת וכשהוא נעל שמענו חבטה בדלת, פני גרזן חבט בדלת עם גרזנו, אמרתי לבן שייקח את הדברים שלו, לקחתי שמיכה שהייתה לנו ויצרתי חבל לחלון כדי שנברח, אמרתי לבן שיבוא איתי, החלקנו על השמיכת חבל הישר החוצה וראינו שכבר פני גרזן נכנס לתוך החדר, גון נשאר שם, שמענו אותו צורח ישר רצנו הרחק מהמקום.

אחרי כמה דקות של ריצה עצרנו, אמרתי לבן:

"בן אני לא רציתי לומר לכם אבל לפני שבועיים ראיתי בחדשות שפני גרזן הזה השתחרר מהכלא ואמרו שהוא קרוב לכאן, לא רציתי לומר לכם כי לא רציתי להרוס את המחנאות באמת סליחה" בן היה חיוור אחרי כמה שניות של שקט הוא התעצבן, הוא התחיל לצעוק עליי, הוא פשוט התעצבן עליי והלך, הסתובבתי לקרוא לו אבל (גאמפסקר) ראיתי את פני גרזן ליד גופתו של בן שוכבת על הרצפה ותקוע בראשו הגרזן שלו, פני גרזן התחיל לקחת את הגרזן שלו, אני ישר רצתי מהר ולא הסתכלתי לאחור.

לאחר כמה זמן של ריצה אני...... אני הגעתי לשכונה שבה אמילי, חברה שלי גרה, אני רצתי לביתה, דפקתי לה בדלת היא לא ענתה, הדלת הייתה פתוחה נכנסתי פנימה, צעקתי "אמילי, אמילי, נכנסתי לחדרה ואז...... מה שראיתי אני לא אשכח....... אמילי יושבת על הכיסא, חסרת חיים בלי ידיים ומסתכלת עליי עם עייניה הפתוחות,

"לא, עכשיו גם אמילי מתה, אני לא מאמין, זה חייב להיות חלום, זה חייב להיות חלום, אני רצתי לקחת את הטלפון שלה ו...... (בום)

אני התעוררתי בבית חולים, כנראה שקיבלתי מכה והתעלפתי.

אני זכרתי הכול, סיפרתי למשטרה מה קרה והם... הם שלחו אותי לבית משוגעים אני כבר שנתיים פה, המקום הזה רע אין פה את האוכל הכי וואו ואני כל יום תקוע בתוך התא, חדר או איך שתקראו לזה.

ההורים שלי מבקרים אותי פעמיים בחודש, והנה, אני כותב לכם את הסיפור שלי שרודף אותי עד היום בדפי נייר עם עיפרון, אני כותב את יום המחנאות שהרס לי את החיים.

אה ועוד משהו, יש לי מין חלון קטן כזה שאני יכול להסתכל החוצה אל הפארק של הבית משוגעים, כל לילה אני יכול לראות משהו צל של משהו ארוך וחד שזז מחוץ לחלון שלי, כל לילה אני מפחד שמשהו רע יקרה כי אני כבר מזהה אותו, מעניין מה יהיה בלילה הבא.

,

"איתן, אני צריך שתגיד לי מה קרה באותו לילה!"

החוקר שאל אותי בקול כבד, אני לא עניתי שמרתי על שתיקה כי לא היה לי נוח לדבר על מה שקרה.

''אם אתה לא תתכוון לענות יהיה יותר חמור''

עדיין לא עניתי.......

"אוקיי עוברים להפסקה,  לטובתך אני מקווה שבעוד 30 דק תתחיל לדבר!"

החוקר יצא מחדר החקירות, אחח נשמתי לרווחה, לאחר כ 2 דקות מישהו נכנס לחדר,

הוא נתן לי ארוחת צוהריים בקופסה פסטה, קציצות, כמה ירקות בצד, כוס מים, וסכו"ם.

הוא הלך וישב בכיסא של החוקר, לא הייתי יכול לראות את פניו כי הוא הסתכל למעטה והוא היה עם קפוצ'ון.

עזבתי אותו והתחלתי לאכול, פתאום נפל לרצפה מאיפשהו מה שנראה כמו פתק, הרמתי את זה ואז,  ראיתי שזה היה תמונה, התמונה שראיתי בחדרו של גון, פני גרזן

לפתע כשלא הצלחתי להוציא מילה שמעתי "מלא זמן לא התראנו אה איתן?" הסתכלתי עליו ואז

ראיתי את פניו של ג’ון מחייכות אליי, אני הייתי בשוק, "איך אתה לא מת"? שאלתי אותו, הוא לא ענה. לפתע הוא קם מהכיסא והלך לכיוון הדלת,

לפני שהוא יצא הוא אמר:

"אם תספר למישהו שאני באתי לכאן אני אספר לפני גרזן שגם ירצח אותך"

הסוף.

©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©