Po pádu věže

Třetí část

Předchází: Cesta k Forsetimu --- Následuje: Chřadnutí

## 4. 7. 2022, Malej Sejr: Šepot o štěstí

Ten týpek se tam na břehu zas vobjevil, ale chlapci z týdle povedený družinky ho hned zlikvidujou a seberou mu všeljaký amulety. Maličko si je prohlížíme, ale najednou začne stoupat voda, a to je teda vo strach. Na severu to bude nejkratší záchrana, okamžitě zdrhám jak ten pavoučí zubr. Matně slyším, jak se za mnou ostatní plácaj ve vodě a padaj do vodního víru, kerej tam zřejmě vzniká. Gadžar hází Karlosopovi lano a pak se promění v kapra. Dahak běží za mnou, ale strhává ho proud, no není divu, dyž při tom vláčí toho ubitýho týpka (nebo eště neubitýho?). Tak na to všecko zpovzdálí koukám, přivazuju lano ke krápníku a merčím před sebou ve tmě jakejsi komín, kerým by se asi dalo uniknout, běžim k němu a že pryč, snad mě doženou, hlavně se zachránit. Dahak volá. Achjo, koukám dozadu – Karlosop se chytil toho provazu, ale zas se neudržel a topí se. No dobře, vobracím to, lezu k němu a snažím se ho chytit, ale dvakrát mi vyklouzne. Gadžar mu vdejchává do plic trochu kapřího vzduchu a pouští toho Dahakova týpka, což se Dahakovi nelíbí, tak se radši dál topí, nějak se vo něj v tom víru spolu přetahujou a umíraj, dokonce se ho snaží ve vlnách nacpat do jakýsi malý taštičky, to svět neviděl, no to samozřejmě nejde, to se mohli zeptat. aha, tak to najednou de, lezou taky k lanu a po něm rychle do komína... Vzduchem i vodou se nese tajemnej šepot o štěstí, o ukrutným štěstí, asi to vystihuje naši situaci.

Lezem nahoru a průrvou se dostanem do ňákýho buržoazního sklepa s jídlem – žeru džemy, a sice malinovej, angreštovej, rybízovej a jahodovej. Voni mezitím vyndavaj z taštičky toho týpka, a ten je samozřejmě mrtvej. ze srandy jim pomáham vodmrdat mu hlavu vod těla a vmrdávam ji pak zpátky do tý průrvy. No a pak se umeju hlínou, beru za kliku a vopouštíme sklem – před náma další skladiště se spoustou chlastu a všeljakejch dobrůtek. Karlosop do sebe všecko klopí, nenechávam to jen na něm, ale leccos si dávam taky do baťohu k těm džemům, už mi je pěkně blbě, musim to zajíst těma pěknějma slanejma preclíčkama, co so támle na polici. A hele, na stropě visí vobrovský nóbl lustry se svícema tlustejma tak, že by se jima dala ucpat celá zubří prdel. Lezu tam a dvě si beru, kdo ví, co kdy bude třeba zašpuntovat. No a pak dem pryč, přičemž kdosi volá a jakýsi psi štěkaj, asi hlídači a domácí, no zkrátka berem roha. Je noc, Dahak de s tím zbytkem týpka do chrámu a my ostatní se dem vyspat, kam kdo chce.

Ráno sraz, oni sou celkem hodný, že mě poněkud léčej a dávaj mi amulet s takovejma třema šťastnejma panenkama. Pak dem za Dahakovým otcem. Nejdřív to vypadá, že Dahak je syn vrátnýho vod pana Fravaše, ale pak se ukazuje, že je syn přímo vod pana Fravaše, no to bych teda neřek. Ale páni sou páni, těm sme poddáni. Vedou řeči vo zlatě (Dahak dostává stovky a stovky zlaťáků...) a vo koních, zjevně jim vůbec nedochází, do čeho dem a co nás v lese za Vjerbou čeká. Chytnul sem se vůbec správný party? (Pan Fravaš říká, že na pile budou Jeremenkovy lidi, pže Jeremenko pozastavil licence na lesní práce těm dosavadním dělníkům a dal je jinejm skupinám, asi aby dělali něco nekalýho.) Stavujem se eště v klášteře, kde jim teda vypovím svoje pochyby a voni nato zajišťujou svěcenou vodu a poudaj cosi vo Azazovi, nekromantickým démonovi, co vod něj máme jeden amulet servanej z toho týpka, a co by podle nich možná moch souviset s chřadnutím. No a pak mě vedou eště k takový ženský, co má vobchod s magickejma věcma. Ukazuje se, že by mi mohla vokouzlit kyj, chce za to všecko, co mám, ale zdá se, že by to mohlo pomoct – všecko jí dávám, i ten kyj, ráno mi ho snad vrátí, dyž ne, roztřískám jí držku a narvu ji taky tam do tý průrvy za džemama a utěsním to jednou z těch svých novejch svící. Voni s ní taky hovořej a nabídnou jí uplně maličkou knížku, za kerou vona je vochotná vysolit 1500 zlatejch (neska ty prachy teda lítaj, to sem asi eště neviděl!) a nabídnout nám eště něco, tak snad by z toho pro mě mohl kápnout i ňákej štít, co by mě vochránil proti těm temnejm silám, co mi chtěj zničit les.

## 21. 6. 2022, Karlosop: Z bláta do louže

Byl to venku před hospodou najednou dost šrumec. Ten řízek ze severního lesa se na mě najednou z nějakýho důvodu rozběhnul a vypadal fakt celkem děsivě. Tak jsem radši začal zdrhat. Skoro hned byl u mě, ale naštěstí si asi jenom dělal blbou srandu. Vrátili jsme se zpátky, a tam se Dahak zapáleně bavil s tím zabahněným pobudou a zval ho zpátky na pivo. Tak pijem a pijem, až z bahňáka vypadne, že pracuje v podzemních chodbách a stará se tam on přívod vody do lázní. A že tam v tunelech viděl nějaký podezřelý světlo. Nechá se vyhecovat a tak to jdeme prozkoumat.

Ty tunely jsou teda dost špinavý a plný bahna, ale co už. Už jsme docela hluboko, když najednou slyšíme hlas jak křičí o pomoc - Frídin hlas. Běžíme teda tím směrem. Dahak je první jako vzdycky, a tak to trochu schytá od nějakýho vodního elementála nebo čehosi. Po chvilce se nám vodoucha podaří zkapalnit. Lauris ho mydlí podivuhodně - visí u toho ze stropu, asi aby se nezamokřil, a kopedo něho, až mu jdou jiskry od kopítek.

Po Frídě jako by se slehla voda. Asi nás někdo vochcal. Vyděšenej bahňák upaluje domů, my ostatní pokračujeme. Za chvíli dorazíme do větší místnosti, kde na ostrůvku uprostřed jezera sedí nějakej chlap. Nez se k němu stihneme přiblížit, všimne si mě. Je to ten pitomec co nás zmlátil v neděli na kykeonovy seanci. Je očividně hrozně chytrej - prý věděl, že ho dřív nebo později vypatrame. A já ani nevěděl, že se o to snažíme! Ale když tu už jsme...

Dahak se na něj vrhnul, že ho bouchne, najednou se vynořil nějakej další větší a tělesnější vodouch a už se řežem. Snažil jsem se démona i pobudů vykázat z naší dimenze, ale bylo to těžší, než jsem čekal. S pobudou se to nakonec podařilo, boj s vodouchem byl ale celkem vostrej. Když jsme s ním konečně vytřeli podlahu, začaly se kolem vzdouvat vlny a tak, tak doufám, že nás to tu nepotopí.

## 7. 6. 2022, Dahak: Loučení a shledání

Po všech těch různě vydařených skutečnostech a událostech, které se museli stát jsme strávili tři dny v klášteře, kde spravedlivé kolegium vyneslo nad měňaveckym atentátníkem ortel smrti. Karlosop mezitím vaří nějaký bylinky v kotlíku, ale pak to vyleje do stoupy, protože uzná, že to jsou sračky. Rapunzelka vymyslí, že je důležitý budovat ekumenii mezi našimi kongregacemi a nejlepší způsob, jak to udělat je nakleslit oblázek. No nevim… Ale nechci jí to kazit, když je teď zase invalidní a stoupnu si tam taky a nechám bez keců celé osazenstvo přeživšího kláštera nakreslit. Našim opatům všechno vykecám a ti trvají na tom, že je třeba dořešit hlavně problémy kolem Danila a taky Jeremenka. Dostanu od nich pověřovací listiny vyšetřovací. Z měňavky dostanu, jak sepnout poslední bombu, ale asi mě trochu lakuje s dobou odloženého startu. Medovína a Rapunzelka se za našimi zády rozhodli opustit družinu a odejít do Poříčí za Iran. Celé to dramatické loučení se hrozně protahuje a je to takové sentimentální, když si měníme kameny. Navíc i trochu trapné, když se o chvíli později znovu potkáme u voru. Karlosop nás odletí do města, kde si okamžitě uvědomíme, že jsme v klášteře zapomněli Proroka, ukradeného blázna. Takže zase jedeme zpátky a pak zase do města. Můj návrh nechat ho za dveřma a zazvonit se nesetká s pochopením a Karlosop ho vrátí převlečen za biřice. Jdeme se pozdravit s Vinckem, protože jdeme náhodou kolem a ten má čerstvý rajčata. Kupuju. Vincek tam kecá s nějakým Laurisem půlorkem. Je to takovej divnej mrzout, celej od pilin, ale do hospody s náma jde… Vůbec nechce koupit gnolí tesáky. Vyprávíme mu, co jsme kde zabili a on si asi myslí, že si z něj děláme srandy. Když mluvíme, že chceme jít do severního lesa, tak z něj vypadne, že tam má nějakou kámošku, kterou hledá a nemůže najít. Ale taky moc nevypadá, že by se snažil a vlastně sám říká, že neví, jestli se mu s náma chce tam jít. Pořád mluví o tom, že neví, jestli mu to táta dovolí. Tak se domluvíme, že teda se potkáme za dva dny. V tom si Gajar Farkaš všimne, že do hospody přijde chlap za kterym zůstávají stejně červený ťápoty jako za těma holomkama, co náš zbili u Ševčuka. Karlosop se promění v Jeviku a sbalí ho. Nechá se od něj odvést někam do uličky a já jdu za nima, abych to posichroval. Ten si mě ale všimne a má mě za šmíráka a okamžitě mě konfrontuje. Povede se mi to celé otočit, abych z něj dostal odkud má ty špinavý boty, ukazuje se, že je to asi nějakej kanálník, protože mluví o tom, že kvůli němu má celé město čistou vodu. Hrdina proletariátu. Zvu ho na pivo, což ho trochu překvapí, ale nás všechny hned na to překvapí Hynek…

## 23. 5. 2022, Gajar: Agnieszka

...Rapunzelka bojuje o život. Její rozdrcená pravá ruka nevypadá dvakrát zdravě. Všichni co můžou se jí snaží pomoci. Přemýšlíme co budeme dělat. Všichni chválí Dahaka, jak měl skvělou defektivní práci. Gajar leze do sutin pro Rapunzelčínu sekeru, Rapunzelka mu bohužel pomáhá. I přesto se to Gajarovi povede. Dahak zatím hrozně hrozivě a mučí zajatýho měňavce. Medovíně se to nelíbí a snaží se mu to zatrhnout. Dahak jí kopne do břicha a vlastně se bojíme. Že se navzájem pozabíjíme. Ale nakonec to řešíme diplomaticky, Měňavec sype info o Chřadnutí a o Mistryni, se kterou měla tajemnou schůzku. Taky povídá o lesních bytostech, jak se chovaly, že byly jako ovládnuté jinou mocí. Jako kdyby byly posedlé. A to co uschlo se začalo měnit v kámen… Měňavec dlužila Třem šípům. Dluh splatila…

## 16. 5. 2022, Rapu: Další výbuchy

Vzkříšenec odchází za tou bandou, jsem na pokraji sil, ale ještě mi zbejvá pár slov, s nimaž se na tebe můžu obrátit. Obracím se, banda se nevrací, ale do toho někdo zvrací a Karlosop tvrdí, že vo žádnýho vzkříšence nešlo, byl to jen vykouzlenej přízrak. Tak se mi zdá, že se mě tu někdo zase snaží srát. Eštěže mi Medovína aspoň votře trochu krve z ramene, hodná. Karlosop pak eště i leccos jinýho povídá, něco vo Jiřího chmíří, nepoloženejch otázkách, ale těžko tomu všemu rozumět, dopíjím, spím.

Ráno vyvstane myšlenka, že by se šlo do blázince pro proroka, aby nám v tom, čemu forsetínci umanutě řikaj klášter, odhalil druhýho měňavce. Proč ne. Myšlenka se uskuteční, dozorující lékař svázán, prorok přesvědčen o významu mise, usazen na poník, u brány zneviditelněn, vyjíždíme z města a po přespání v hospodě přijíždíme k paklášterním troskám.

Další postup je jasnej. Dahak nám v knihovně domluví schůzku s těma, co jim tu řikaj vopati a vopatinky. Dem na věc. Vstupujem do místnosti, vočičko se mi eště ani nestačí rozkoukat, a už ten náš prorok povídá, že půlorčka Agněška (vopatinka) „neni tim, za koho se vydává“. Ta kráva normálně místo aby mu vysvětlila, že se třeba asi plete, mu začne hnedka nadávat. A v tu chvíli mi to celý docvakne! Představim se pěkně celým ménem, jak jsem se to naučila, a chci to taky po ní. A pořád je víc a víc vidět, že nechce mluvit boží pravdu. Kecá, nic neřiká, ani v toho jejich forsetího nevěří, ani jestli vůbec v něco, všichni na to koukaj, ty vostatní jakože vopati taky sou z ní zmatený, eště povídaj že prej nebyla zvolená ňák uplně vobvyklým způsobem. Prorok furt vykřikuje a Dahak se nějako divně kroutí, pak řekne, ať zdrháme, že to tu bouchne. A pak to bouchlo. Rozsvítil se stůl, prásk, a pak už bylo všude všecko.

Já na zemi, v prdeli. Vočičko furt mám, hledím, vidím Agněšku, jak se mydlí s Dahakem, vyskakuju a šiju to do ní, eště ta pani Abigajl nám zdálky nějak pomáhá. Vobčas na nás ze stropu padá tu cihla, tu kámen, ale pak zase všecko, prásk, s pánem bohem. Cítím Karlosopa někde blízko, asi taky umřel, ale pěkně si mě drží, snad se vobrátil, snad do nebíčka nás voba vodnese...

## 28. 4. 2022, Karlosop: Pařba u Ševčuka

Prozkoumal jsem kouzelné okovy, se kterými se Jámův kněz Klaidis snažil utéct. Není pochyb o tom, že jsou součástí stejného mocného poutacího kouzla, jako zámeček, který družina získala v Poříčí. Z toho, co Klaidis říkal se zdá, že cílem kouzla byl Pomocník, který byl známý jako jeden z Jámových spojenců. Asi se nepohodli. Se spoutáním prý Jámovi pomáhali i Tančící a Mstitel. Tyhle ohniska poutacího kouzla by měly být tři, a z Klaidisových výroků myslím, že třetí bude v Bergsteinu u dalšího z jámovských skupin.

Dahak z Klaidise dostal ještě několik dalších informací - druhý měňavec je pořád v klášteře a nejspíš má ještě jednu z bomb, které měňavci použili ke zničení kláštera. Bombu podobně jako golemy obstarala jámovcům Kadurinova asistentka Dona. Další, znepokojivá informace byla, že zbytek osergorodské jámovské organizace se prý chystá na další úder proti Forsetiho řádu. Když to Dahak slyšel, už už se chystal rozjet se vší rychlostí zpátky k ruinám věže. Nakonec se nechal přesvědčit, že bude rychlejší varovat zástupce řádu tady ve městě. Zabalil teda Klaidise do koberce a šel ho odevzdat nějakému místnímu Forsetiovci.

Byl už skoro večer a tak jsme vyšli směrem k Ševčukově domu, kam jsme byli pozvaní na hyrsamovkou seanci. Dahakovi se moc nechtělo, ale nakonec se nechal přesvědčit. že bychom tam mohli narazit na nějakou stopu, protože hyrsamovské a jámovské kulty jsou často propojené. Když jsme tam dorazili, uvítal nás Vlado Ševčuk osobně, v županu jako vždycky. Ten jeho lokaj si prý vzal dovolenou a nechal přípravu party na něm. Nechali jsme se teda usadit, dostali jsme kykeón a už to jelo. Něco takovýho jsme snad ještě nezažil, ale pařba to byla velkolepá. Zpěv, tanec, pití, tanec, křik, najednou všude spousta krve a nějaký cizí lidi tu všechny mlátí. Moc jsem nevnímal co se děje, ale vytušil jsem, že Vladův mladší bratr si s ním přišel vyřídit účty. Nejradši bych se někam uklidil, ale mezi mnou a dveřma jsou nějaký cizí chlapi. Tak rychle vykouzlím nejděsivější obraz, který mě napadne - nemrtvého přízračného trpaslíka ze severního lesa. Povedl se mi opravdu strašidelný. Nezvaní návštěvníci najednou všichni ječí a utíkají.

## 12. 4. 2022, Dahak: Masakr, part II

…zmizel? Zmizel! No já když takhle zmizim, tak většinou nezmizim zas tak daleko… Schody! Myslim, že ho doženu. Vypadá to tady mnohem líp udržovaný. Vidim dva závěsy, co když se za nim schovává? Preventivně majznu přes závěs nunčakou, ale asi byl prokletej, protože mě zamotal a já si nabil hubu o zem. Je tam postel a truhla. Za druhym závěsem jakbysmet. V truhle nic než špinavý trenýrky a nějaký papíry. Ale taky je tam malej oltář a za nim se krčí ten chlap co zmizel. Kněz. Jsem férovej kluk, tak ho varuju, sic ho stihne krutej osud. Ale jeho hlas zazvonil ozvěnou v té proklaté jeskyni až mě zamrazilo, ochromen zírám na jeho paty neschopen pohybu. Chce utéct, ale to neví, že vedle něj stojí Dahak „Rychlonožka“ Fravash. Sem u něj raz dva a tluču ho na zemi jako psa. Skopnu ho ze schodů, kde zase zmizí, stejně jako prve. Vrhnu se do bitvy, která se mezitím pod schody zase rozzuřila. Kde se ty přísňáci a tlučouni furt berou? Po zemi se valí už mrtvol jako much a jednou z nich je i Rapunzelka. Leží, heká, drží se za bok a vypadá jako by měla zlámaný žebra, Medovína má rozparaný břicho a mamelukovi kape její krev z šavle. Bum a prásk, ale už jdu trochu pozdě. Běžím honem zpátky, jestli se zase nepřemístil za ten oltář, ale očividně není tak úplně blbej. Rapunzelka křičí, že ho vidí, ale má krátký nožičky a jednu z nich eště k tomu falešnou. Doženem Glaivise, který je očividně duchovním vůdcem kultu. Není na Jeremenkově straně, ale chce rozvrátit Forsetiho kult. Golemové jsou jeho dílo, o Kadurinovi neví nic. Prokecne, že Danilo je s nima v partě. Přizná, že jsou spolčený s krysodlakama v Poříčí. Gajar najde u jedný mrtvoly divnej obrázek s šipkama a u jedný byl popisek „hnízdo“.

     Tak to bude asi hnízdo dalších krys. To by tak hrálo, aby nám takhle verbež hirsamovsko-jámovská lezla do Osergorodu. Myslim, že se půjdu optat Vincka jestli umí namíchat jed na krysy. Taky jsem mu sebral nějaký obřadní pouta o který se náramně zajímá Karlosop a říká, že to je podobnej artefakt jako ten zámeček. Glavis pořád mele něco o tom, že podněcovat rebelii ve městě je dobrej způsob, jak prospět všem a pořád je nabroušenej na náš klášter. Vtom přišla Mína a naznačuje, že bysme tohle hnutí mohli nějak využít pro naše cíle, ale co jsou naše cíle? A co jsou její cíle? A Jak se dostat na kobylku Jeremenkovi, když tuhle partu očividně využíval bez toho, aby si sami uvědomovali, že hrajou jeho hru?

## 4. 4. 2022, Rapu: Masakr

Božínku, nic nevidím, nebo jen půlku všeho, co to znamená, co to znamená? V tomhle zasraným pohanským městě jsem přišla vo tolik věcí jako eště nikde. Asi sem zbloudila?

Karlosop mě provokuje asi a schválně voběma vočima si čte v deníčku, říká něco vo různejch alchymistických dílnách (Skladiště, pak Kryt, Vincek tam má věci). Dahak dostává vod ňáký ženský zprávu (předtím prej poslal jinou zprávu přes šutr), ať dáme pokoj, nebo dopadnem „jak tiefling a spěváček“. Uf, to je drsný, je mi těch mrtvejch kamarádů líto. Dahak na to reaguje zběsile, ničí svoje věci a zničit chce i Gadžarovu utěrku. Podivuhodný. Naštěstí pak už dem z tohodle nechutnýho domu pryč, nedá se to tu vydržet. Chce se mi zavřít voko a spát.
Někdo se nám hrabal v pokoji, mě to nezajímá, víčko mi padá. Prej tam byl ňákej podezřelej chlap s broží. Co našel? Asi moje suchý z nosu.

Noc. Sen. Tiefling a Spěváček. Mrtvý kamarádi. Deník jámovců, ďábelskej oltář v Poříčí. Jsem zvíře, veliký zvíře, ochráním kamarády. Ráno je příjemný, sluneční paprsek mě šimrá v důlku a vůbec mě nebudí, eště že tam už nemám to voko. Zvířata maj taky jedno voko. Melu sračky, je to pěkné, pěkné ráno.

Dem do laboratoře v průmyslový čtvrti. Gadžar si všímá, že na střechách se něco hejbe, někdo nás asi sleduje, a že prkna u vchodu sou asi jen narafičený. Prosim poníka, co čeká venku na ulici, ať říká, co vidí, dokud vidí. Dem dovnitř. Karlosop najednou vykřikuje a mizí, jeho hůlka se ale rozsvěcuje za náma. Před náma sou dva namakaný střelci a namakaně střílí. Dahak za nima běží, já svítím a běžím za ním. Kydlíme je, jeden zdrhá po schodech dolu, druhej padá po zásahu vod Karlosopa, první nereaguje na muj rozkaz, co to má jako bejt, Gadžar s Dahakem ho dobíhaj a Gadžar ho ničí, nechca. Dem dál, lítaj další šipky a je to pět drsňáků a jedna kráva, u takový podzemní vodičky, du do nich, dva se v tý vodičce po Dahakově kopanci topí, ženská de do kolen, jakejsi kněz střílí blesky a pak mizí. Sem zase skoro před branama ráje, ale mam voko, mam nohu, všecko bude dobrý.

## 29. 3. 2022, Karlosop: Laborky z Alchymie a Botaniky a Truhlářství

Odpoledne se scházíme s Vinckem, Dahak ho přemluvil ať nás vezme do Kadurinovy starý observatoře. Potom, co byl falešný Kadurin internován, zůstala podle Vincka jeho laboratoř prázdná, nebo tak aspoň vypadala. Jak přicházíme k budově, vidíme, že je střežená dvěma strážnými s jeremenskovským erbem. Nakoukneme do postraního okna a Gajar ho otevře. Vevnitř jsme našli zaprášený a zjevně léta opuštěný alchymystický krámek. Vybavený sklad, laboratoř. Jedna jediná skříň v laboratoři byla vyklizená, jediný co v ní zbylo byly čtyři stojany na krystaly - a ten můj do jedný z nich pasoval. Ve skladu Gajar objevil suroviny, který budu moct použít na výrobu lektvarů. Zatímco my jsme zkoumali přízemí, Rapunzelka s Dahakem se vydali do patra. V místnosti plné truhlíků se seschlými zčernalými rostlinami je napadla temná kytka. Gajar zaslechl zvuky boje a my se proto vydali nahoru. Když jsem vběhnul do místnosti, poznal jsem, že ty rostliny jsou nakaženy Chřadnutím. Zkusil jsem agresivní rostlinu vykázat do jiné dimenze, ale s nečekanou silou se mému příkazu vzepřela a vystřelila místo toho oblak trní po celé místnosti. Potom, co na na kytku překvapivě vůbec nepůsobil ohň, ji Gajar rychle rozsekal rapírem. Jako dehet z ní začala zkapávat černá hmota a než jsme s tím cokoliv stihli udělat, začala mizet někam do jiné dimenze a s ní se černota stáhla i z ostatních rostlin v místnosti.

Jali jsme se prozkoumávat vedlejší místnost s knihovnou a Gajar šmátral všude možně a i pod kobercema. Pod kobercem v knihovně našel padací dveře a pod nima schody dolů. Přišlo nám trochu zvláštní, že jsme v prvním patře a v krámku pod náma nebylo, kam by chodba vedla, ale co. Vydali jsme se chodbou a dorazili do malé místnosti s bohatě zdobenou truhlou uprostřed. Drahokamy na truhle se najednou rozzářily a začaly z nich prskat blesky. Všechno se to seběhlo hrozně rychle - po chvilince zběsilého boje jsme kameny zničili. Rapunzelka přitom ale přišla o oko a málem i o život, Vincek taky málem zkapal. V truhle byla jen cedulka od Kadurina, na který se nám posmíval. Našli jsme ale skrytou komoru, ve které byl Kadurinův zápisník a prototyp krystalu.

V Kadurinově studovně jsem si zápisník pročetl. Očividně udělal veliké pokroky ve fascinující technologii - lapání duší vílých bytostí do krystalů. Aby se to podařilo, musí bytost usmrtit, a uvolnit tím její duši z objektu, který ji váže k materiální dimenzi. Proto je to nejpraktičtěji uskutečnitelné s bytostmi, které se vážou k nějakému stromu nebo třeba prameni, ze kterého je jde vypudit. Kadurin si nebyl jistý, k čemu by šla tato polapená duše využít - ale později to zjevně aspoň částečně dokázal (nebo snad Vincek?), lampa z baru je důkazem.

Taky se poznámky zmiňovali o schopnosti kompaktněji rostlých krystalů zesilovat magické efekty - to je zřejmě princip, na kterém fungují krystalické bomby.

Krystaly z lokality Rostlá skálaVlevo Lapače, vpravo ZesilovačePrototyp Lapače
## 21. 3. 2022, Gajar: Babekan

V hospodě U Ivana se bavíme se štamgastama po tom, co odešel Vincek. Jeden se bojí a druhej kecá. Oba jsou idioti. Nakonec po nich hospodskej hodí hadr a v tu chvíli vchází stráž a velitel rovnou udeří na štamgasty. Ten, co řval furt stojí a najednou se chová, že o ničem neví. Takovej hrdina to asi nebude. Dahak se ale rozhodne to tak nenechat. A vstoupí do diskuze. Velitel stráže dá štamgastovi facku, já štamgasta trochu ponouknu, ať není srab a vrátí mu to. Což se stane, pak ho biřici popadnou a v tom do toho vstoupila Rapu, která byla děsně epická a biřice vyhnala ven. Velitel byl jeliman a na odchodnou jsem si vzal jeho měšec. Dnes platí městská hlídka, za způsobený nepříjemnosti. Pak se řeší politika, kupodivu se týhle filosofický debaty účastní vlastně jenom Dahak, zbytek nás se pomalu propíjí do stavu, kdy nás tenhle rozhovor nebude srát. Pak už se nic nestane a jedme spát.

Ráno řešíme snídani, kterou taky platila městská garda. V tu chvíli přichází Babekan a já se tak konečně svěřuju zbytku družinky se svým příběhem a vyprávím o Arance:

„Když jsme kočovali, zrovna se potkaly dvě drowí rodiny na jednom břehu a zařízla je tam fakt krutá zima. Farkašové a Sivákové. Jedna z mých sester - Aranka se zamilovala do syna z tý druhý rodiny, Babekana, chtěli se vzít, ale tak dlouho jsme se handlovali o věno, až se toho oba snoubenci lekli a rozhodli se odjet do Aneriky. Ale aby se tam dostali, opatřili si lektvar, kterej je měl uspat tak, že budou vypadat jako mrtví. Drowí zvyk je totiž oddat snoubence, když jsou oba po smrti, i když za života tam byly nějaký trable a rodina s tím nesouhlasila. Považuje se to za dobré gesto. No bylo domluvený, že po svatbě a pohřbu (do země) se vyhrabou a odjedou na Aneriky. Já o tomhle plánu věděl, a souhlasil s ním. Dva bratři z druhé rodiny měli zajistit falešné rakve tak, aby se oba snoubenci mohli dostat bezpečně ven, až se probudí. No ale Aranka se z rakve včas nedostala, a když jsem se k ní já a tady můj nový švagr Babekan dostali, bylo už pozdě a dívka byla mrtvá. Strašně jsem se rozčílil a Babekana skoro zabil, ten ale nevěděl co se mohlo stát, a tak jsme oba nakonec přísahali, že půjdeme pátrat po způsobu, jak navrátit Arance život, pomstít její smrt a zjistit, co se vlastně během těch pár dní stalo. Babekanova rodina se dlouhou dobou živila jako cirkusové obludárium a na různé příšery a potvory měli speciální skleněné rakve, v jejichž vnitřku neprobíhal čas. Společně jsme tedy Aranku do jedné takové uložili a utekli, zanedlouho jsme ale rozdělili, Babekan s Arankou se mi ztratili a Babekan mi napsal jen dopis, že musí každý cestovat sám, že v kartách mu vyšlo znamení, že pokud budou cestovat dva živí a jedna mrtvá, přivolají na sebe strašné neštěstí a jejich cesta nedojde zdárného cíle. To jsem chápal a od tý doby čekám na znamení, kdy se máme znovu setkat.“

Karlosop bádá dál a začínáme rozebírat co by to tak mohlo všechno znamenat. Josh by nejspíš Arančinu duši pustil, prý výměnou za diamanty nebo za něco co sám chce. Pomoci by nám mohl i Tanečník. Beru tanečníkův medailon a volám jí. „To je dost, že mě konečně chceš, že si to přeješ. Sama si tě najdu“ Zní mi v uších. Tahám kartu – Smrt. Rozuzlení je blízko. Jeremenko a Darja. Tam povedou naše další kroky.

K Darje jdeme vyzvednou Rapunzelčinu nohu, bavíme se o Vinckovi. 50 zlatých z anovou nehu se nám nechce moc platit. Mně teda rozhodně ne. Darja řeší nějak prostě, kdo je čí kámoš.

Nás ale spíš zajímá to, jestli je ještě někde kolem nějaká kněžka Joshe. A taky diamanty. Měli bychom ze severu přinést masku orčího šamana. Nakonec jsme si řekli, že zkusíme Vincka přesvedčit, ať nám ukáže ty místa těch tajných laboratoří.

## 14. 3. 2022, Dahak: Jak Rapunzelka provařila Kadurina

Prošli sme s Gajarem přes náměstí, kde zkoušel sbalit nějakou elfku, ale nedala mu. Celou dobu z toho pak byl asi smutnej, moc nemluvil a vůbec nic moc nedělal, jenom tak bloumal kolem. Karlosop něco vymejšlí o amuletech, ale vůbec to nedává smysl. Nebo to nějak dává mysl, ale moc to s ničim co řešíme nesouvisí. Jdeme do blázince za Kadurinem. Barák jak kasárna a vrata jak od stodoly. Vrátnej si hraje na magora a dělá drahoty. Zavolá doktora, kterej taky dělá drahoty, ale je hrozně vstřícnej, takhle milýho chlapa jsem už dlouho nepotkal. Kdyby takových bylo víc, svět by byl zase v pořádku. Prej, že nosit zbraně do kliniky není dobrej nápad, tak to mi tak vadí, viď. Vemem si ústavní pláště a jdem dál. Karlosop zase dělá nějaký hokusy. Potkáme věštce, kterej Karlosopa dost dobře prokouknul. Mluvil hodně o tom, kdo je kdo a že někdo není tim kym je, protože kdyby byl kym je, musel by i bejt jak je. Tipoval bych, že četl Kierkegaarda, jenom to utrpení a úzkost mu tam chybělo. Ale zase on sám byl úzkostnej ažaž. Vyzvídáme jak to tam celý vede a přitom z něj vypadne pár věcí ontologický povahy. Prostě o tom, jak věci jsou.

Dojdeme ke Kadurinovi, kterýho se ptáme na krystaly, Rapunzelka mumlá čarování, abychom nemohli kecat. Dědek tak jakoby koktá a neví a nemůže a nechce nic říkat. Nakonec přiznává barvu, že s těma krystalama nikdy nepřestal. Nakonec, že prej s nima nikdy ani nezačal, a nakonec vyklopil, že ani žádnej Kadurin není a že tam v tom blázinci Kadurin nikdy nebyl. Trochu sem toho šoku využil a vyzvedl ze zásuvky stolu osobní korespondeci tohoto ne-Kadurina. Zjistíme, že jeho osobním lékařem byl celou dobu pan Litvák, kterej odešel před měsícem do důchodu. Přemluvíme současnýho doktora (Rapunzelka), kterej na to kouká dost vyjeveně, aby nám ukázal dokumentaci. Karlosop pozná z podpisu, že ho tam asi nechal dřepět „nějakej“ Jeremenko. Áááhááá!

Navrhuju jít za tátou a pak za knížetem, abychom mu vysvětlili že Jeremenko je Zlo. Rapunzelce se to nějak nezdá, že prej moje přesvědčovací schopnosti mají nějakej limit (nevim). Sama navrhuje, že bychom se měli postarat o nějaký důkazy. Líbí se mi návrh jít se o tom „pobavit“ rovnou s Jeremenkem. Jdem za Vinckem a zvem ho do hospody. Než mu skončí šichta, tak jdeme do hospody U kočičí pracky, kde mají vopravdovou kočičí pracku v lihu naloženou a kde pochlastává Litvák s partou dědků z Hanéééé. Rapunzelka chce z něj něco dostat, ale zkazí to už tim, že pře partou práskne, že je to doktor. Vůbec se náma o Kadurinovi bavit nechce. Nakonec vyklopí, že to celý byla Jeremenkova habaďura a že on je tady ta opravdová oběť. Karlosop se přitom ožral jak mu nosili jedno štamprle za druhym.

Pak jdem za Vinckem. Cestou si čtu dopisy, který jsem si půjčil u Kadurina v jeho psacím stole a z těch je úplně jasný, že to není žádnej Kadurin, ale nějaký nemehlo, co si tam vydělává na důchod. Píše si tam Stefanos s Leonidem (to je ten ne-Kadurin). Vinckovi řeknem, že on je obětí tohodle spiknutí, kterýho se očividně účastnil i tendle Kadurin. Lámem z něj, jak to s nim vlastně bylo, a že kde a jaký měl laboratoře. Vincek je z toho dost rozmrzelej a  chlastá jako velbloud. Myslim, že by nám mohl bejt nápomocnej, jenom by se to asi moc neměla dozvědět Darja, že si nim děláme kšefty.

## 1. 3. 2022, Rapunzelka: Zelenina

Jak se Dahak v baru snaží lapit tu blikající a zpívající lampičku „vod Vincka“, vylítávaj z ní najednou ty maličký srandovní houbičky a volaj „díky, díky“ za vosvobození. Zázrak. Je z toho trochu chaos, houbičky vodlítaj pryč komínem, obsluha z toho totálně šílí, my po ní eště házíme penězma, tak dem rači do prdele. Vtipný je, že venku se ten chlapík se stříbrnou broží na plecích mění v Šantiho, kerej má u sebe zase tu houbičkovou lampu. Ta po chvíli přestane hrát. Mně ta lampa nepříde ani moc dobrá, ani nijak zvlášť špatná, spíš taková střední. Naopak Dahakovi asi příde spíš upně špatná, jelikož ji chce hned zase rozflákat, ale marně. Tak dem spat.

Ráno u snídaně Šanti povídá, že chudák přišel vo jakejsi pedličkovej prsten, což je prej celkem škoda, pže kuli tomu nemůže zjistit něco víc vo tý houbový lampě. A v tu chvíli Gadžar říká, že ho prej našel a Šantimu ho nesmírně vochotně hned dává, což je skvělý, protože Šanti pak zjistil, že lampa je upravenej modrej krystal, do kterýho sou chycený nějaký vílí duše nebo co. Dahak si mezitím běhá po městě a vobtěžuje řemesníky všeljakejma dotazama, až nakonec kupuje sklad č. 32 (to je ten, do kerýho sme vlezli podzemní chodbou).

Pak dem za kovářem, kerej mi dává vopravdu moc krásně vyrobenou nerezovou nohu. Je vidět, že ji nedělal žádnej kovaříček. Dem s ní za Darjou, aby jí vočarovala. Ta říká, že Vincek (vod kerýho má bejt ta krystalická lampa) už by dávno nic neměl prodávat, takže to je divný. Každopádně je moc ráda za všecko info vod nás, prej dá eště slevu. Zdá se, že ta jeskyně pod městem byla ňáká laboratoř – prej že to je možná starýho Kadurina (nyní v blázinci), jehož učedníkem je Vincek.

Toho Vincka dem hledat na zelným trhu, prodává tam kedlubny a ředkvičky. Čerstvý, šťavnatě vypadající, pravděpodobně vynikající. Kupuju je, nebo spíš Šanti je kupuje, teda. Kedlubnář Vincek tvrdí, že modrý krystaly zbyly po Kadurinovi a von je přeprodával dál, dokud mu to nebylo zakázáno. S vohledem na vybouchlej klášter je zajímavý, že tadyten Vincek si je prej jistej, že ty modrý krystaly samy vo sobě nejsou výbušný, asi by se musely s něčim smíchat (Kadurin s nima prej experimentoval). A eště říká, že Katzenbacha nezná.

Na trhu mezitim hraje kapela a křepčí se, dem kolem, Dahak de skrz, Gadžara ňáká nafintěná elfka bere za ruku a chce s nim tancovat, ovšem Gadžar je moudře zdrženlivej – asi se bojí, že by ho někdo v davu vobral vo ňáký další perličkový prstýnky, kerý by moch mít třeba po kapsách.

## 16. 2. 2022, Karlosop: Jeskyně pod Osergorodem

S Gajarem jsme se v převleku za lepší lidi, jak jim říkal ten falešnej strážnej, dostali do soukromýho salónku v Hlubokým nádechu. Je to příjemnej podnik, na obyčejnej bar je to tu plný magie. Kromě tý krystalický lampy tu má i nějakým zjevně magickým způsobem obstaranou hudbu - tohle vypadá nejšpíš na transmutační magii. Možná je ve spojení s Katzenbachem, tím trpaslíkem, co se u Darji vyptával na golemy.

Dahakova hůlka šťouralka nám ukázala tajný schody pod stolem. Chtěl jsem se tam rychle s Gajarem podívat, pak mi ale došlo, že možná jde o vchod do systému jeskyní pod městem a jejich průzkum by mohl trvat dlouho a být nebezpečný. Pod záminkou, že je chceme najmout na nějakou špinavou práci, jsme pozvali zbytek družinky do salónku a řekli vrchnímu, ať nás neruší.

V podzemní chodbě byla nastražená past - propadala se tam podlaha. Gajar taky objevil nějaký mechanismus, který o spuštění pasti dost možná posílal zprávu bůhví kam. Přidali jsme proto do kroku pro případ, že by se nás někdo vydal zastavit. Po desítkách minut cesty touhle klikatou chodbou, která měla po cestou různé znaky a držáky na pochodně, jsme vyšli na větší podzemní cestu. Vylezli jsme tam z takové pukliny ve skále, že z hlavní chodby by odbočka pro někoho, kdo by po ní specificky nekoukal, nebyla vůbec vidět. Označili jsme odbočku křídou, abychom se neztratili a přemýšleli kudy dál. Usoudili jsme, že odbočka doprava jde směrem na sever města, kde jsou sklady a cechy - taky cech dřevařů, pod kterým se měli Jámovští výtržníci scházet. Odbočka doleva mířila směrem k západní rezidenční čtvrti. Gajar odtud zaslechl nějaké klapání, tak jsme se vydali tím směrem.

V jednom zákrutu nás najednou přepadli dva stalagmiti. Jejich chapadla nás chytala, obmotala a přitáhla tyhle odporné bytosti nás potom zblízka kousaly. Trvalo to dlouho, než jsme je přes jejich kamenou kůži udolali a když bylo konečně po nich, uvědomil jsem si, že jeden z nich musel v tom zmatku sežrat mojí Třpytku. Parchant.

Šli jsme chodbou dál, až jsme objevili, že končí velkými železnými vraty, která někdo zvenku vyrazil. Za nimi bylo několik místností - stoly, židle, nějaká alchymistická laboratoř. Podle velikosti chodby je klidně možné, že zrovna tady vyráběli ty golemy, ale těžko říct. Někdo to tu ale zjevně před několika týdny nebo měsíci rozmlátil a od té doby jako by tu nikdo nebyl. Dahak na zemi objevil taky kapesníček s vyšitými monogramy PJ a erbem rodiny Jeremenků. Afanasij Jeremenko má být nějaký veliký zvíře v Osergorodský politice - pravá ruka knížete. A prý má dceru Polinu, když šel Dahak do kláštera, byla to malá holka, teď by jí tím pádem mělo být asi přes dvacet. Dahak se na základě kapesníčku rozhodl, že Afanasij Jeremenko je hlavní mozek a hybatel Osergorodských nepokojů a snaží se uzurpovat moc. Mě to moc nesedí, ale Dahaka přesvědčovat nemá cenu.

Vydali jsme se teda na druhou stranu chodby směrem na sever a objevili jsme, že se vynořuje skrytými dveřmi v malém skladu označeném číslem 28. Už jsme byli z Hlubokého nádechu pryč skoro dvě hodiny, a tak jsme si pospíšili zpátky. Vrchní se trochu divil, že jsme za celou dobu nepotřebovali dolejt, ale jestli nás z něčeho podezříval, nechal si to pro sebe.

## 7. 2. 2022, Dahak: Kdopak to mluví?

Falešný prorok se zmátořil a díky Forsetiho laskavosti nezemřel na místě. Kolem je spousta čumilů a spoustě z nich se nepozdává, že by mnich, na kterýho prorok ještě před chvíli zvěstoval zmar, měl dobrou motivaci ho zachraňovat. Ti malověrní! Gajar a Karlosop, kteří předtím zmizeli někam pryč se najednou objevili uprostřed davu, Karlosop měl tři šipky v hrudníku a držel chlapa bez ruky, Gajar rapír od krve v jedný ruce a ruku v druhý ruce. Tu ruku dal strace Třyptce, která labužnicky oďobávala šlachu. Ugh. Potřebujem dostat oba někam k výslechu, tak naložíme kněze na poníka a jdeme do skladiště, kde se bude cítit jako doma. Naštěstí tam bylo prázdno, ale někdo zametl kusy golema, což je asi trochu…znepokojující. Karlosop na sebe vzal podobu černého označence, aby si dodal autority. Jakoby, moc sme toho z něj nedostali, je to fakt fanatik a vopravdu si myslí, že Forseti dělá nějaký zlo nebo co. Má to celý pomotaný, tak mu to spíš vysvětluju, aby prozřel. Rapunzelčina zóna pravdy se ukazuje jako skvělá věc. Pak ho necháme jít, snad si bude pamatovat, kdo ho zachránil. Pak si vezmem na paškál toho asasína. Nejdřív se chce otrávit, ale s jednou rukou to nejde moc dobře. Karlosop se teď zase mění na jeho kumpána, převlíká se jak na bále. Jmenuje se Rafael, trochu mu vyhrožujeme, Rapunzelka zase kouzlí zónu pravdy. Vyklopil, že má nějakou šéfovou, která mu dává telepaticky úkoly, platí mu dobrý peníze za zabíjení lidí a taky, že má spadeno na hnutí Pokrok (možná jenom neumí číst, když Pokroka střelil proroka… Haha, Dahaku, ty seš tak vtipnej…), ale teda moc nevim proč. Sou to nějaký obchodníčci… Furt nám nabízí, že když ho necháme žít, že někoho zabije, ale Rapunzelka ho pošle do kláštera, aby se polepšil a Karlosop mu k tomu dá pádný argumenty. Asi nejlepší informace co ze sebe dostal ale bylo, že dostává příkazy v hospodě Hluboký nádech a že strážný na tom náměstí byli falešný a že tam byli jen, aby eskalovali násilí. To mě teda ale…cože? Zvednu se a běžim zpátky. Cestou vidim, že násilí se šíří i do okolních ulic, čtyřem chlapům se nelíbí moje kutna, tak je srovnám na hromadu. Brali si předtím do parády dva strážný, sakra, kdo je teď kdo? Rána sem, rána tam a vyřešil jsem to prevencí. Žádný tetování, au… Doběhnu na náměstí a najdu si některýho strážnýho s tetovánim, posichruju, aby neprotestoval a rychle ho beru zpátky do skladiště. Tenhle nám (Karlosop má zase novej mundůr) vyklopil, že tihle milicionáři – provokatéři, mají srazy v jeskyni pod dřevařskym cechem. Prej tomu říkají tréninky a už tuším, že jim asi v pondělí na půl šestou půjdu ukázat, jak takovej trenink má vypadat. Taky mají šéfovou, akorát tahle má jméno – Odeta. Jdeme do Hlubokýcho nádechu, akorát si cestou vyzvedenem Rafaelovu zloskrýš plnou krvavejch peněz. Ostatní nejsou tolik nadšení mým plánem dát to všechno klášteru, ale pade je docela slušnej podíl. Hluboký nádech je taková hospoda pro fajnovky, kde mají fascinující lampu. Ta se líbí i Gajarovi a Karlosopovi, ale já mám takovej pocit, že to není dobrá věc a že než se Gajar zase pokusí jí šlohnout, bude na střepy. Gajar a Karlosop se s odznakem nechají uvést do salónku a berou si sebou mojí hůlku na tajný vchody (nebo pasti). Rapunzelka a já sedíme vepředu a zahlížíme na tu podezřelou lampu, brr, prej, že šíří pohodu, ale já dobře vím, že tyhle náhražky meditace nejsou ta správná cesta k sebepoznání, ale jenom chvilkové rozptýlení…

## 17. 1. 2022, Gajar: Kde je Danilo?

Jsme v lázních a máme u sebe mrtvýho pobudu s broží – dlužní úpisy, spálená ruka, kde měl tetování (vnitřní strana paže). Rozhodneme se, že prohledáme skříňky. Dahak odvede strážného z šaten a hučí do něj. Dozvídá se o tom, že tam byly nějaké trable s únosama a prostitucí. V šatně nenacházíme nic, jen víme to, že tam byl ještě někdo s ním. Pak přichází stráže, tak Karlosop tahá z rukávu neviditelnsot. Neviditelní utíkáme pryč. Venku trochu zlobím poníka a pak vše vyprávíme Rapunzelce. Zkoumáme dlužní úpisy, který měl pobuda v ksichtě – pobuda se jmenoval Jura. Peníze dlužil: Igorovi, Pavlovi a Michailovi.

Pak jdeme vyjednávat ohledně nohy pro Princeznu. Prodáváme nějaký cajky, debatujeme o gorgonách. Darja po nás chce informace o tom, kdo tu ještě ve městě prodává magický předměty.

U kováře jsme se domluvili na noze pro Rapunzelku. A když vycházíme, slyšíme hrozný hlomoz. Jdeme za tím davem a docházíme na náměstíčko. Je tam nějaký kazatel – ten druhej kazatel, kterýho odváděli tenkrát, když jsme chytali Malvínu. Začíná jít do tuhýho, já kradu nějaký zlaťáky. Vidím jak někdo střílí přímo na toho kazatele a trefuje ho do hrudi. Rapunzelka a Dahak se rozeběhli aby ho zachránili, já jsem se rozběhl s Karlosopem, abychom dostihli střelce. Utíká po barácích, pomáhá mi Karlosopova straka, střelec se na chvíli ztrácí, pálí po mě šipku, uhýbám, nahazuju štít a střílím po něm. Pak se roztrojuju, běžím za ním dál po schodech, vráží do Karlosopa, střílí po něm jedovatou šipknou, Karlosop na něj něco kouzlí, střelec mizí. Pak se objevuje přímo před Karlosopem, tak do něj pálím z kuše a řvu ať se na to vysere. TO nedělá a bere nohy na ramena. Karlosop na něj zase kouzlí, já ho dobíhám a střílím ho do zad. Pak najednou vyběhne ven na ulici…

## 5. 1. 2022, Rapu: Vočko, vězení, lázně

Co máš, se zahojí, co nemáš, to nebolí. A vo takovým moudru se mi v noci v penziónu U Ivana zdálo tak moc, že zatím ani nenastoupila fantómová bolest. Na snídani se mě vyptávali, co jako to má bejt – má jen jednoho boha, a teď i jen jedna noha? – , ale co já bych říkala. Jen Frídě všecko řeknem, to je jasný. A došlápnem si (libovolným počtem nohou) na Danila Ševčuka – Šanti dopolko zkoumá jeho barák, Dahak tvrdí, že by třeba zkusil vytáhnout jeho bratra do jistý vymazlený restauračky Paví vočko. A to se děje. Dem si tam taky sednout a pozorujem, co jako bude. Nemam ani floka, ale Šanti to prej zatáhne. Sedíme, jíme takový různý lukcusní pičovinky, a najednou přichází Dahak s divným vobejdou, co má pohyby napůl vznešený, napůl kreténský. Dává si tyvole víno a furt žvaní. A pak zas dou. Dem za Dahakem a ten nám vypoví, co se seběhlo – prej tohodle chlapa sluha Voskar Danila Ševčuka marně hledá a je z toho celej smutnej, že nemůže Danila nikde najít. A že prej Danilo chodil překvapivě navzdory svý pochcaný urozenosti do dolního města do lázní Sašiny teplice. Vlado, s kerým Dahak musel chudák popíjet to víno a říkat si ty věty, bratr tadytoho Danila, navopak vo svýho bratra nemá žádnou velkou péči, prej že se Danilo zas najde. De vo to, že Vlado se stal následovníkem Hirsáma, jako byl dřív náš milovanej Džango asik, a tak ten Vlado teď chlastá nikoli kořalku, ale vína všeho druhu, a hlavně vo tom rozpráví, zřejmě hojně. No a maj takový rituální sezeníčka, dycky v neděli prej, a jednou tadyten Vlado vožral tadyvonoho Danila, a ten pak běhal po městě nahej a pak teda pár dní nebyl viděn. Zřejmě je Danilo na Vlada kvůli tomudle ponížení nasratej. Zajímavost je, že ten Vlado jako mnoho jinejch v tomdle městě asi taky zkoušel podnikání v severním lese, ale ňák se mu to sralo...

Další věc – Frída nás vodvedla do vězení, aby nám ukázala ty hajzly, co je dokázala pochytat a usvědčit. Vězení bylo pěkný a ty hajzli byli taky pěkný hajzli. Voni vám normálně vedli bordel nebo síť bordelů tak, že kradli mladý holky, votrokařili, a teď si tady sedí ve vyvoněný cele a maj se jak v ňáký zapíčený bavlnce. Jedna je celá namalovaná ženská, druhej je starej trpaslik Jukim s krátkym plnovousem co vypadá jak takovej úředníček upjatej. Kolik takovejch už sem viděla? Haha, panebože muj milej a zlatej, von se mě přes mříže asi snažil ponížit tim, že dělal, že si mě pamatuje a že prej kdysi kdosi mě vykoupil a kdesi cosi. Jako by mě to zajímalo, ale ten hajzl měl furt dobrou náladu a jen 15 let před sebou. Strašný. Výborný bylo, že Dahak se k němu pomocí kouzelný kapucky přemístil a vzal mu ten jeho sešitek a dělal, že je chudák zmlácenej, a zavolal stráže. Ty čuměli, jaktože je za mřížema trestanec s návštěvou. Čuměla i Frída, ale tý sme to vysvětlili. Ukázalo se, že v sešitku měl ten mrťafa jen takový počítánky, asi účty za uplynulej rok, nic zajímavýho.

A pak dem dolu do těch lázní. Zamejšlím postávat venku s Frídou a pěkně s ní vo tom všem svým bejvalým prostituentství pohovořit, zatímco vostatní s dvojnásobným počtem nohou se budou cákat a pařit. Třeba Šanti, ten se maskuje za někoho se stříbrnou broží a de napřed vyzvídat, prej už tam Danilo dlouho nebyl; Dahak tam zas hledá ňáký neexistující tajný chodby a asi i upíry a nápadně marně zjišťuje, kdo tam do těch lázní chodí; Gadžar a vostatní se koupou, ale pak prej zaslechli ženskej výkřik a to už na jednom masážnim lehátku ležel mrtvej Karlosop nebo spíš ten chlap ze skladu, co se za něj Karlosop proměnil (ten, co sme ho tam svázali a zapomněli a von pak asi zas vobživ a utek a teď chcípnul tady – dyž ne tam, božímu určení se holt nevyhneš). Na ruce prej měl spáleninu, co skrejvala asi bejvalý tetování, v hubě měl dlužní úpisy narvaný s různejma věřitelema, a sice: Igor (20 zl.), Pavel (15 zl.) a Michajl (30 zl.). Takhle nám to s Frídou pak asi vyprávěli, ale to teprv uvidíme.

## 16. 12. 2021, Karlosop: Kterak princezna o nožku přišla

Pod sprškou ran, kouzel a Gajarových šipek se konečně zhroutilo pole transmutační magie, které drželo golemy pohromadě a ti se v oblaku prachu sesuli k zemi - bohužel přímo na bezvládnou Rapunzelku. S úlevou jsem zjistil, že ještě dýchá, její noha byla ale rozdrcená na kaši. Dahak taky dostal pořádně zabrat - golem mu ranou do obličeje hodně pocuchal ciferník. Až se mu to zahojí, bude mít pořádnou jizvu. Odněkud se vynořila Medovína a začala Dahaka oživovat. Gajar svázal bezvědomého pobudu se stříbrnou broží a my jsme naložili nehybnou Rapunzelku na nejbližší žebřiňák a rychle ji vezli do špitálu.

Ve špitálu vypadali dost zaneprázdněně, ale když jsme jim vysvětlili, že mají co do činění s princeznou, hezky se snažili. Hlavní léčitelka Šantal by prý snad mohla dokázat, aby noha dorostla, nikdo o ní ale narychlo nevěděl kde zrovna je. I přes Medovíniny protesty se rozhodli, že je nohu potřeba amputovat. Mocná léčivá magie by i potom měla být schopná umožnit noze dorůst. Když se Rapunzelka probrala byla nejprve dost zmatená., ale její víra jí zřejmě dodala sílu a ona se tak překvapivě rychle usebrala, oběma felčarům poděkovala a věnovala jim všechno své zlato. Rapunzelka dostala nějakou provizorní dřevěnou nohu a berle, ale je s tím dost nemotorná a furt padá. Rozhodli jsme se doplnit si zásoby obvazů a hílrskitů v nejbližší lékárně. Rapunzelka s námi jela na svém poníkovi. Něco jsme v lékárně sehnali, ale pro pořádné zásoby pro dobrodruhy nás odkázali na obchod “Podivuhodná vlastnictví”. Než jsme se tam stačili vydat, přilétla Třpytka a volala na mě, že někdo přišel do skladu, kde jsme se bili s golemy a snažil se oživit svázaného pobudu. Rychle jsem se tedy vydali tím směrem, přišli jsme ale už příliš pozdě - nikoho jsme tam už nenašli. Rozhodli jsme se místo blíže prohledat a objevili jsme písařskou dílnu zřejmě určenou pro dva pracovníky. Dahak našel taky papír s informacemi, ze kterých písaři vycházeli při produkci novin a změnil ho na bezostyšnou ne moc obratnou proforsetiovskou propagandu.

Medovína se snažila stopovat kudy pobudové odešli, daleko se ale nedostala. Zatímco jsme dumali co dál, ze stínů se vyloupla půlelfka, která se představila jako “Mína” a nabídla nám spolupráci. S celou touhle rozvratnou činností má podle ní co do činění jakýsi Danilo Ševčuk, místní šlechtic. Máme o něm zjistit víc a Míně říct, na co jsme přišli. Dahak si vzpomněl, že kdysi vymetal hospody s Vladem Ševčukem, starším bratrem Danila. Mína nám o sobě nic moc neprozradila, říkala jen, že jí tihle pobudové se stříbrnýma brožema nejsou po chuti, protože v Osergorodu způsobují chaos a to je špatný pro byznys. Myslím, že Mína je asi součástí Osergorodského podsvětí a mohla by tak být užitečným spojencem.

Konečně jsme se vypravili do krámku “Podivuhodná vlastnictví”. Medovína předala hokynářce Darje, která krám vede, balíček od Jéviky a dostala za odměnu velikou tabulku čokolády. Nakoupili jsme pár léčivých lektvarů a ukázalo se, že by nám Darja mohla opatřit i zajímavější věci - Rapunzelka se vyptávala na kouzelnou protézu, já na magické svitky. Pokud budeme mít peníze, nic z toho by snad neměl být problém. Darja měla i zajímavé informace. Prozradila mi, že trpasličí obchodník Katzenbach se zajímal o tvorbu golemů - to je dost pokročilá a specifická transmutační magie a stojí to spoustu peněz - Katzenbach je myslím další způsob jak zjistit víc, pokud nevyjde špehování Ševčuka. Ukazovali jsme Darje některé své předměty a zdá se, že o ně má zájem a mohla by nám výměnou za ně slevit - kromě jedových ostnů z impů ocasu barlgury (tak se očividně jmenuje ten obří opičák) by měla zájem i o roh gorgony. Gajar nakonec vytáhl amulet s Žošovým symbolem. Darja jakoby najednou neměla oči pro nic jiného a začala si pro sebe mumlat něco jako “Co Žoš má, to Žoš nevydá, ale Žoš by možná moh vydat, Žoš je spravedlivý, a Žoš ty moc přece má.” Gajar jí už už chtěl amulet dát výměnou za veliký léčivý lektvar, ale já ho zastavil, než ten amulet dáme z ruky, bylo by dobré zjistit víc o co jde. Darja si zjevně myslí, že by ho mohla použít na to přivést někoho zpátky k životu a pokud ten amulet má takovou moc, má větší cenu než nějaký lektvar. Určitě se do tohohle obchůdku brzy podíváme znovu.

## 6. 12. 2021, Dahak: Pekař

Potom co sme vytáhli info z maličký Malvíny přiběhla Frída. Měla nějaký řeči, že prej biju lidi a že mě u toho viděli lidi a že to nedělá dobrotu. Navrhuju jít za pekařem, když ty letáky jdou od něj. Sou tady kolem toho nějaký obstrukce, protože někdo přivezl mrtvolu a teď se diví že hnije. Tak teda jdeme pohřbívat Djanga. U brány samozřejmě chtějí vědět co to vezem, tak to s Djangem podmázneme. Nestačí mu to, tak ho nejdřív překecáváme, pak mu vyhrožujeme, Gajar mu zavoní pod nos hovnama, což jako jediný překvapivě pomohlo. A teda ten majlant navrch. Medovína s tím vozejkem jede jak s hnojem, až zlomí kolo. No berem to jako znamení z hůry a Medovína řekla: „Kašlu na to, Django bude mít hrob tady“. Vykopem hrob, zahrajem každej jak nejlíp umíme a na co můžeme (hrál sem nejlíp), Šanti zahrne kupičku kytkama a jedeme zase zpátky. Gajar spravedlivě šlohne úplatnýmu strážnýmu měšec, bohužel naše zlato už tam není. Vůbec nechápu, kdy to stihnul prokalit. Jedem k pekaři zjistit odkud bere letáky. Rapunzelka furt nechápe, kdo je tady ten zasranej zmrd a tvrdí, že si každej může říkat co chce i když mele sračky a šíří lži a podněcuje lidi ke vzpouře vůči vzděláným lidem dbajícím spravedlnosti a práva pro všechny. Jak je Ranpuzelka blbá, tak tam přišla a rovnou to všechno vybalila. Ale jak je blbá, tak má kliku a pekař to všecko napráskal o tajemným chlápkovi, co tam nosí letáky. Trochu jsem mu vysvětlil na čem se podílí, aby mohl správně seřídit svůj morální kompas (to je ten, který pravdivě reflektuje přirozený řád světa). Družina jde kalit, já setrvám v němé meditaci. Jdu pak ráno hlídat pekařství už dost brzo. Pak se přišolíchá i zbytek družiny. Přijde tam pan tajemnej a je vidět, že pekař si moje slova vzal k srdci. Venku ho konfrontujeme. Seberu mu jeden svitek a on se pokusí něco kouzlit, což Šanti ruší. Je očividně dost sveřepej a připravenej nám nic neříct. Postupně je víc nalomenej až se rozhodne nás zavést do léčky. Zavede nás do starého skladiště. Chodbičkama dál a dál... až začne mumlat tajemnou arkánu a probudí sochy k životu. Kdysi jsem četl tieflingský mýtus o rabim, který uměl probudit k životu panáka z hlíny a říkal mu Golem. Bylo tam i jak to zastavit, ale musim uskakovat pěstem bušícim do mě i do Rapunzelky, tak si nemůžu vzpomenout. Myslim, že něco ŠE Mu mělo někam strčit... nebo vyndat? Zbraně se do nich zasekávají nic moc, ale moje pěsti pod Forsetiho dohledem dělají pěknou paseku. Nakopu pana Stříbrná Brož (a taky Šantiho, toho ale tentokrát opravdu omylem), když už jeden z golemů padá k zemi, tak „prásk“ do kedlubny, tma a nevim...

## 29. 11. 2021, Rapu: Karlosop

Chválabohu, to sem se pěkně vyspinkala! A hned du snídat a Dahak taky, jíme velikej věneček. Nejdřív sem chtěla jen kousek, ale nechala sem se přemluvit. Ale co von to říká? Prej že Šanti je měňavec! Musíme ho vodkráglovat. Přichází Medovína, taky si dává věneček (je věčí než vona), ale navopak ta si nemyslí, že Šanti je měňavec. Přichází Šanti, totiž měňavec, a Gadžar. A Medovína hned prokecává, vo čem tu byla řeč. Tak na něj skáčem, ale to už si nejsem upně jistá, je-li tomu tak, že by Šanti byl ten měňavec – dyť von se vůbec nemění. A pak se najednou mění, ale vypadá upně jako... nebo teda skoro upně jako... Karlosop. Mnohem starší, krvavější a děsivější. Co to? Dahak s nim třepe, ať kápne svatojiřskou.

A von kape. Vopravdu je to Karlosop – ten panáček, co ho před třema lety v severním lese něco velice hnusně škráblo, takže zmíral až skoro ďábelsky, tak sme ho s bývalou partou vzali do Útočiště k takovýmu Faustovi, a pak sme ho tam nechali, dyž sme jeli do tý zasraný Aneriky hledat toho, koho nás tam poslal hledat Faust. A pak sem našla Tebe, sláva Tobě, takže chvála tadytomu shořelýmu Faustovi i jeho domu i tadytomu Karlosopovi, kuli kerýmu sem k tomu Faustovi byla přišla.

No je to von, vopravdu. Karlosop. A furt ho zajímá vysychání severního lesa, furt má tu náprsní jizvu. A pak se ukazuje v podobě Tybalda eště , ve který ho prej zná Gadžar. De vo to, že skutečná podoba Karlosopa je teď tak děsivá (rudý voko, bílej vlas), že se rači mění do hezčích vzhledů, k čemuž pomoch prej jistej zahradník na jaře. No aby ne. V zimě eště žádnej zahradník nikdy nikomu nepomoch.

Zajímavě si vypráví taky vo Grimovi s Medovínou, pak nemíň zajímavě mění plastovou kytičku ve skutečnou, s novým poupětem, pak říká nový počasí, jaký že bude... Je talentovanej na měnění věcí, tendleten Karlosop – i když neni měňavěc.

Novinka – Medovína včera přivezla tělo Džanga. Děkujeme, Medovíno. Ale co s ním?

A další novinka – dovnitř letí straka, že prej k Bohdanovi někdo přišel, dem tam, tam nikdo, pak Bohdan, neb Karlosop klepe – dem dovnitř říkatBohdanovi vo Hagenově zvotročování skřítků (aby kromě dřeva těžili i modrý kamení, kerý způsobilo výbuch kláštera), vo čemž Bohdan nic neví. Bohdan má spoustu letáků v košíku (vod tý holky), dem s jedním ven („... po výbuchu nad klášterem démoni, ve městě policejní šikana – neni výbuch k tomu, aby se mohla šikana posílit? kazatele Bohdana napadli lidi z řádu, soudy ochraňují jen bohaté z horní čtvrti...“ – takový sou na tom letáku řeči). Dem za strakou ulicí ke srocení kol dalšího kazatele, toho ale už berou vojáci. Dahak ty nebohý lidičky provokuje, lidičky na něj právem útočí, ale pže je to Dahak, du mu pomoct, mezi čimž na ty lidičky z jiných stran útočí ty zdejší zajebaný vojáci. A upně jinde už zase letí straka a běží Karlosop a Gadžar a Medovína... taky běžíme, byť předtím Dahak dál provokuje, mlátí lidi, lidi mlátí jeho. Tak je všecky zastraším svítící sekerou. Běžme za vostatníma, co sou u tý nebohý vosmiletý holky – ta zdrhá, ale Dahak ji chytá. Karlosop zjišťuje, že to je jistá Malvína, co prej za měďák každej den vod pekaře na Východním náměstí bere chleba s těma nesmyslnejma letákama a roznáší to Bohdanovi a tomu kazateli, co ho neska zavřeli před našima zrakama. Dětská práce, snad z tý holky brzo nebude kurva. Zkrátka, kde není bůh a svatej Jiří, jeho věčnej pomocník, tam je jen chaos a příběh bez počátku, konce a smyslu.

## 22. 11. 2021, Gajar: Lejeme, lejeme, lejeme

Lejeme, lejeme, lejeme. Když padneme, lejeme v leže. Pak spíme. Dahak se probouzí a najde dopis od Medovíny, že jede pro tělo Djanga do kláštera i s Pjotrem (koněm). Rapu se s Frídou vydala někam do města za vlastní prací. Hraju s Dahakem o prachy, Shanti se probouzí a jde za námi do nálevny. Lejeme podmáslí, řešíme co dál. Shanti se zajímá o Dahakův batoh a bombu, já mu ukazuju svůj medailon. Ke svojí nelibosti zjišťuju, že je ten přívěsek součástí kletby a zároveň nás něco poslouchá. Pak jdeme nahoru a koukáme co má Dahak v pytlíku: 7 zlatejch, kámen s reliéfem obličeje (sending stone), dynamit, zlodějský náčiní, hůlka. Postupně si tak všechno identifikujeme a pak vyrážíme za dahakovejma rodičema. Dahak vypadá dost prachatej, nebo teda jeho rodiče jsou. Dahakův táta nám vypráví o Grimmovi, o tom divným alchymistovi. Vypadá to, že se časem vydáme se do lesa, kam nás posílá Dahakův táta, vyšetřit podivný chřadnutí. Cestou za Dahakovou matkou obdivuju obraz Dahakovýho dědy, ale prej nejde s námi, což mě jako znalce umění opravdu mrzí. Jdeme do zahrady/lesa a tam vidíme Dahakovýho dědu a jeho matku teda taky. Je to celý divný. Ale pak jdeme do města a tam se potkáváme s Dahakovým kámošem z chlastacích dob – Vševolod Omelčuk. Pak se strhla hrozná litba a my se rozhodli jít do sklepa, kde jsme hledali další tajemství ale hlavní tajemství odhalil Shanti, který teda je vlastně Tybald! A Dahakova hustá hůlka, která ukazuje pasti a tajný dveře, objevila to, že pod městem je celá síť podzemních chodeb! Pak nad ránem jsme už šli domů, jen ve stáji nějak vrzly dveře, ale to počká do rána, to je jasný.

## 21. 11. 2021, Medovína: One-gnome show

Ostatní mě sice onehdá přehlasovali v tom, že Djanga necháme v klášteře, ale teď mi to najednou začlo bejt tak líto, že jsem se rozhodla pro něj zajet. Pjotrovi se takhle večer nikam nechce, ale rozdělim se s nim o cukrkandl a nakonec souhlasí. Krásně si frčíme, v noci nás po cestě nikdo neprudí, dopoledne dorazíme k přívozu, tam se mi po chvíli dohadování podaří sehnat Pjotrovi ustájení a dlabanec, pak musim počkat, než si pro mě dojede Jeevika, která tentokrát skoro nekurvuje, a vezme mě na druhou stranu. V klášteře se zrovna schyluje k hromadnýmu žehu, Jeevika do toho začne hulákat, ale ukáže se, že Djangovo tělo je pořád v márnici. Chvíli tam čekáme, je to fakt moc pěkný a důstojný. Pak poléčim pár nešťastníků a najednou nevim, co si počít, jestli by nebylo lepší tam zůstat dýl a léčit je dál, než aby se chudáci kodrcali do Osergorodu a tam je léčili nějaký mastičkáři. Ale slíbila jsem přece družině, že se vrátim i s Djangem, tak to udělám a sem se kdyžtak vrátim potom. Jeevika mi dá balíček, kterej mám doručit Darje do obchůdku Podivuhodná vlastnictví do Osergorodu. Místní hromotluk s dobrým srdcem mi pomůže Djanga dopravit přívozem na druhou stranu, naložíme ho, zapřáhnu Pjotra a jedeme zase zpátky. Cestou posbírám nějaký bylinky, už sice melu z posledního, ale strážný u brány do Osergorodu mě pěkně proberou, hajzlové úplatný! Nevydrží mi to ale dlouho, vjedu do stáje a padám únavou. Dobrou.

## 11. 11. 2021, Schanti: Příjezd do Osergorodu

Dost se mi ulevilo, když jsme nechali ruiny kláštera za zády. Hromady mrtvých těl a tucty dalších, kteří se nedožijí jara. Tolik smrti, až jsem se bál, co to se mnou udělá. Samotný Forsetiho řád se mezi mrtvé přidá nejspíš taky, i když Dahak s Frídou si to asi ještě naplno neuvědomují. Za jiných okolností bych nejradši v knihovně strávil ještě aspoň týden - jsem si jistý, že jsem se tam mohl dozvědět ještě mnoho, ale neodvažoval jsem se na tom místě zdržet o moc déle. Měňavci, kteří otevřeli bránu pod klášterem, používali modré krystaly - a jsem si skoro jistý, že jsou to ty stejné, jaké jsme objevili tenkrát v severním lese. Tuhle stopu je potřeba následovat, dokud je čerstvá. Možná mají něco společného s lesomorem, nebo o něm budou mít informace. Dahak je určitě bude chtít dopadnout - a pokud to zahraju správně, podaří se mi třeba získat pomoc celé družinky. Když si poradili s těmi extraplanáry, jsou zjevně schopnější, než vypadají.

Po cestě jsem byl dost nervózní - co budu dělat, jestli si na noc nedovedu sehnat samostatný pokoj? Byl jsem na tu myšlenku koncentrovaný, že když jsem se hrnul pultu, ani jsem si nevšiml patroly městské stráže před hostincem. Dost hrubě se do nás pustili, chtěli znát naše jména, co tu děláme a tak. Rapunzelka se s nimi už už chtěla začít prát, naštěstí zakročila Frída, která jim ukázala frčky na svých ramenou. Noc i celý další den proběhly bez incidentů a k večeru jsme dorazili k Osergorodu. I před ním byla skupina městských stráží. Buď se kníže snaží ukázat, že má situaci pod kontrolou, nebo nemá tušení, kdo za útokem stál. Nemůže si přece myslet, že kontrolami před bránou dopadne měňavce? Ve městě jsme zamířili rovnou ke špitálu, abychom se zbavili toho beznohého kněze. Nějaký děcko škrábalo na zeď špitálu nápis FORSETI JE HOVNO. Pomocí metody biče a marcipánu (nebo spíš Dahakových pěstí a mých peněz) se nám z něj podařilo dostat, že se jmenuje Jurij, a že mu za to umělecké dílo zaplatil nějakej poblión z nedaleký nálevny u Hagena. Kluk taky potvrdil moje podezření, že ani ten ožrala nebyl mozkem tohohle plánu - cedulku se zadáním nepsal sám, ale vytáhl ji už připravenou z kabátu. V hospodě ožralu Jurij už neviděl, ale vzpomněl si, že měl na kabátě výraznou stříbrnou brož.

V hospodě U Hagena (fakt po tom panchartovi pojmenovali hospodu) se ukázalo, že Dahak se dobře zná s hospodským Kirilem. Trochu zahanbeně nám přiznal, že spolu za mlada několikrát propili celou tátovu výplatu - a to byl taky důvod, proč Dahaka rodiče poslali k Forsetimu. Připozdívalo se a tak jsme se přesunuli do hostince U Ivana, kde se dá i nocovat. Zrovna jsme si objednali rundu, když se zvenku začalo ozývat hulákání. Nějaký otrhaný pobuda tam vykřikoval, že pád kláštera je trestem Forsetiho za hříchy a korupci řádu. Sotva to Dahak slyšel, zastříhal špičatýma ušima, vrhnul se na mluvčího, srazil ho k zemi a asi by mu vyrazil pár zubů, kdyby mu v tom Rapunzelka nezabránila. Dahak s Rapu se tam chvilku přetahovali a kazatel mezitím radši vzal nohy na ramena. Sledovali jsme ho až k jeho chatrči. Vešli jsme s Rapunzelkou k němu a Dahaka nechali venku, aby ho nevyplašil. Jmenoval se Bohdan(iel) a byl to zjevně celkem neškodnej blázen, co upřímně věřil všem těm věcem, co říkal. Štípnul jsem mu pár papírů ze stolu a šli jsme zpátky k Ivanovi. Na těch papírech ho zjevně někdo krmil informacema o všech možnejch nepravostech a přešlapech, co Forsetiho řád a establischment obecně ve městě dělal. Navíc to bylo napsaný vlastně dost podobně (i když ne stejnou rukou) jako leták FORSETI JE HOVNO od Jurije. Zdá se, že v Osergorodu někdo systematicky usiluje o oslabení důvěry ve Forsetiho řád a vládu knížete. A dělá to velmi opatrně, minimálně přes dvě vrstvy nohsledů. Tak schválně, co vypátráme v dalších dnech.

Předchází: Cesta k Forsetimu --- Následuje: Chřadnutí