První let

## Popis hry

*Před lety ze západního Ealonu zmizela z královských pokladnic relikvie děděná královským rodem, a to magický meč Portadillo, což znamená Světlonoš. Pro Ealonské toto znamená problém, protože kdo tento meč má, toho lid přijme za svého krále. Byl to tehdy poprask celosvětového významu, starý a bezdětný král Alexander IV. Ealoni měl značně otřesenou pozici a žádnou budoucnost.*

*Portadillo hledal celý svět, ale po meči jakoby se slehla zem. Meč měl být propašován do východního světa na lodi… ale nebyl, protože z nějakého důvodu se v oceánu začaly hromadně ztrácet lodě. Loď Nezlomná, která měla meč potají provézt, k východním břehům nedoplula.*

*Za ztrátou meče stál východoealonský šlechtický rod, který má zájem na změně krále. Nově nebude král na západě a místokrál na východě, ale obráceně.*

*Ve službách tohoto rodu je jeden z Vás. Víte, že Nezlomná zůstala viset v nehostinném místě nazývaném Ostrovy západního větru, kam běžné lodě neplují. Dnes už ale neplují žádné lodě, protože jsou v hloubi oceánu vždy z neznámého důvodu přepadávány a potápěny.*

*Tak, jak se dostanete k meči? Už jste někdy letěli na gryfech?*

## Předpokládané kapitoly hry

**I. V ulicích Primavery**

Zajistěte si společníky a připravte se na cestu ke gryfům. Ve městě dnes narazíte na kohokoliv, mimo jiné i na různé utečence z divokých oblastí za Ealonskou, z tzv. Skřetích polí. Nejedná se ale jen o uprchlíky z již rok obléhaného svatého Dechejova města, ale například i o dezertéry z řad obléhajících.

**II. Do Srdce hor**

Právě zde, v trpasličí Citadele v Srdci hor, byli gryfové v dávných časech šlechtěni jakožto letecká nosná zvířata. Citadela (málokdo o ní vůbec ví a málokdo v ní byl) se nachází v horách na pomezí Ealonu a revolučního Assuriamu. Nespadněte na cestě do potíží...

**III. Do útrob Citadely**

Dohledejte trpasličího mistra a přesvědčete ho po dobrém či zlém, aby Vám zajistil gryfí let na ostrovy. Citadela ale už dávno není, co bývala před desítkami až stovkami let. Není tak úplně v rukou trpaslíků... a cesta povede i podzemím. Raději se připravte k boji.

**IV. V perutích gryfa**

Uržte se několik dní v leteckém sedle nad vodami, kde již není bezpečno. Poletíte sami, nebo se spolehnete na vedení zkušeného pilota, pokud jste si jej v trpasličí Citadele opatřili? A kdo z vás se bude honosit titulem "Vomit free since 93?"

**V. V ostrovní džungli**

Prohledejte Ostrovy západního větru, najděte ztroskotanou posádku Nezlomné a ostatní obyvatele ostrova, zjistěte, proč již dnes lodě nesmí na moře. A nezapomeňte, proč jste vlastně tady.

**VI. Do tiché temnoty**

Zdá se, že meč Portadillo není na ostrově, ale pod ním... Sestupte do podzemí, které jakoby z oka vypadlo popisům měst "Těch, co mluví s mrtvými". Ale obhajovat jejich existenci je přeci hereze proti dogmatům dechejské církve! Přinese legendární meč ještě jednou světlo do tmy?

**VII. Zpět na svobodu**

Kdosi zabránil tomu, aby loď Nezlomná doplula k východním břehům. Nejspíš bude chtít zabránit i tomu, aby se dostali zpět zachránci Portadilla. Zapijete hořký úspěch Vaší výpravy na ostrovní pláži, nebo budete slavit v Primaveře?

## Zápis ze hry - úvod aneb Konec nadějí

„Urbis perditur!“ ta slova opakoval a v nářku křičel snad každý…to, čeho se každý bál a co nad námi viselo jako černý mrak už dva roky, se stalo. Decheiova vůle byla nechat město padnout i navzdory všemu vzývání a úpěnlivým prosbám…je to pro lidstvo nepředstavitelná katastrofa a varování pro budoucnost, že svět se změnil…

Ještě ráno přitom vše vypadalo v pořádku, tedy alespoň natolik, jako se v obleženém a vyhladovělém městě dá očekávat. S kručícím břichem jsem se s ostatními bratry vydal do ulic – nebýt nás, Město by se jistě propadlo do chaosu. Ani meče clerovců nedokážou udržet pořádek, jen my ignipurgové jsme ještě schopni trestat, lidé rádi obětují zbytky vezdejšího života, ale bojí se o svůj život věčný. A většina těch hříšníků má proč…včera jsme s bratry konali spravedlnost nad mužem, který zabil a snědl vlastní ženu. Bratra Remigia, který jej objevil, se snažil uplatit půlkou těla…těžké zkoušky nám připravil Dechei a jen ti nejoddanější vytrvají…

Chvíli po svítání se ozvalo troubení rohů. Někteří padli na kolena a začali škemrat Decheie o záchranu. Tak to teď dělají pokaždé, když skřeti vyhlásí nový útok. Všichni vědí, že Baldwikovy bílé hradby jsou vysoké, ale bez dostatečného počtu obránců může být každý útok ten poslední…a Dechei ví, že nás málo je. Poslední výpad před hradby provedl statečný Krykielén z Trolinu před půldruhým rokem – bylo to slavné vítězství, ale skřetů jako by nebylo…navíc Krykielén padl a nikdo další už k výjezdu odvahu nenašel. Dnes už bys nenašel ve Městě ani koně, na kterém bys mohl vyjet, já sám jsem koňské maso měl naposledy před měsícem…

Údery beranidel se nesly celým městem a vzápětí se k nim přidal třesk mečů a křik raněných. Jeden obránce vydal minimálně za tři skřety, sílu jim dávala zoufalá víra, ale všem bylo jasné, že tentokrát to stačit nebude. Skřetí velekrál Salg-adh-Ghín dal do útoku vše a rozhodl se udělat krvavou tečku za dvaasedmdesáti lety vlády dechejců na východě…k polednímu bylo rozhodnuto, skřetí hordy ovládly hradby a pronikly do města – u náměstí Zjevení šlehaly k nebi první plameny…rychle jsem se odebral do chrámu.

Diákon Asterius vydával pokyny. Vše z krypty vynosit a spálit či rozbít na prach…zničit vše, co by si mohli prosťáčci (ať už ti s pluhem či korunou) vyložit jako důkaz rozumné činnosti minotaurů a podobných vymyšlených netvorů. Každý přece ví, že civilizaci jsme na Východ přinesli my, Decheici…všechny starobylé předměty jsou nastražené pokušiteli a rozvracejí mír Decheiova království. V kryptě bratři vynášeli všechny ty padělky nahoru a chystali se je spálit…zrak mi padl na umně zpracovaný zlatý náhrdelník – mohl by být vydáván za trpasličí dílo, kdyby nebyl nalezen ve skřetím městě tak daleko na východě, že to místo ani není na mapách. Zastrčil jsem si ho pod kutnu a nahoru vynesl další tretky…

K překvapení všech nás skřeti nezabili ihned, co nás našli…nahnali nás všechny na Náměstí. Bylo až k pláči sledovat, kolik lidí skutečně ve městě zbylo. Decheiovo Město, Město lidských tužeb, kam směřoval každý poutník z Východu, se stalo skořápkou pro asi tisíc zbědovaných duší…stáli jsme v chumlu před chrámem a všude kolem se na nás zubili skřeti. Na vrchol schodiště vystoupil Salg-adh-Ghín následován jeho konventem šamanů a oslovil nás. Věděl jsem, že umí jazykem kléru (však ještě před obléháním se s ním někteří dechejští panovníci spojovali a využívali jej, aby napadl jejich stejně dechejské sousedy), ale mluvil zcela bez přízvuku a jeho hlas se rozléhal celým městem, nepochybně byl zesílen magií… „Služebníci Decheiovi, dnes je slavný den pro skřetsvo. Váš Bůh je slabý a nedokázal Vás ochránit, za to bude jedbou provždy vyhnán z tohoto místa!“ Na tato slova zvedli dva mohutní obři kladiva a několika údery srazili k zami sochu Decheie Spasitele z bílého mramoru, symbol Decheiova Města. Lidé okolo nás padli na kolena a začali se hlasitě modlit dřív, než se dvacet metrů bílého kamene roztříštilo o dláždění náměstí. „Ale vy jste jej bránili statečně a nezasloužíte si smrt. Jděte tedy a velebte jméno spravedlivého Salg-adh-Ghína.“ To všechny překvapilo. Když před dvaasedmdesáti léty dobyl Baldwik I. toto město, nenechal žít jediného skřeta. I sotva narozené děti shořeli na obrovské mohyle a na jejich kostech stálo tohle náměstí…Skřeti vytvořil prostor a nyní už uprchlíci z Dechejova Města se vydali šouravým krokem směrem k bráně…Salg-adh-Ghín je chytrý, uvědomil jsem si, tyhle zlomené duše budou šířit strach a pověsti o jeho veliké armádě po celém Východě, pokud plánuje další tažení, budou proti němu stát vystrašené armády očekávající desetinásobek skřetů…

Co teď? Nevyl jsem si jist, ale mé kroky směřovaly domů, do Primavery na březích Ealonské řeky. A po cestě se musím s Decheiem ještě o tolika věcech poradit. Já totiž vím, že nás neopustil…jen jsme nebyli důslední v našich povinnostech. Ale já, Ángel z řádu ignipurgů, kteří jsme po svém zakladateli nazýváni rettrikáni, to hodlám napravit.

## Primavera – klíč k Ealonu

Zlé zprávy se šíří rychle…o Pádu už určitě slyšeli i na dvoře v Aleonně a budou předstírat překvapení a zděšení. Přitom kdyby se místo dvorských intrik a rodinných rozbrojů alespoň jeden z nich vydal s armádou na záchranu Města, mohlo ještě stát. Ale to by šlechtě muselo jít o poddané a o Decheie. Nafoukaná ealonská princátka se vozí ve zlatých lodích a kočárech a vzývají Pantheon, směšnou víru v mnoho bohů, větší heretici jsou snad jen fragmentici, kteří si myslí, že Dechei je v každém stromu…hlupáci.

Jsem jeden z prvních, kdo se po pádu Města dostal na bárky plující po proudu Ealonské, ne, že bych měl čím zaplatit, ale ignipurgovi není po vůli málokdo...ale to už se za záhybem řeky vynořila Primavera.

Když pohlédne oko poutníka na Primaveru poprvé, všimne si Univerzity a zároveň sídla Ealonského Magického Kruhu na ostrově zhruba v půlce toku řeky. Vzduch se kolem ostrova neustále tetelí a v noci světélkuje. Mágové tvrdí, že je to projevem toho, že primaverský Ostrov je jedno z největších přirozených zřídel magie na světě. Jisté je, že do Turmsovy věže, jejíž měděný vrchol se leskne tak, že na něj v jasném dni člověk nemůže pohlédnout, uhodí blesk mnohem častěji než kdekoliv v okolí. Rybáři i převozníci se Ostrovu také vyhýbají, čas od času voda vystříkne ve vysokém gejzíru nebo vytvoří vír, který vtahuje vodu neznámo kam. Samotná univerzita je pak uskupení budov a průchodů, většinou krytých klenutým podloubím. Jedinou možnost dostat se na Ostrov poskytuje trojobloukový most Mágů z bílého kamene. Na jeho obou koncích jsou strážní věže s dubovými branami.

Samotné ohrazené město se rozkládá na západním břehu řeky, hradby jsou menší než aleonnské, ale přesto se tyčí do slušné výšky šesti metrů. Primaverský palác rodu Pael je dobrým příkladem toho, kdo má v Primaveře navrch. Jeho nejvyšší věžička nedosahuje ani půlky výšky Turmsovy věže a palác sám se krčí na malé vyvýšenině tak, že ho neznalý člověk skoro přehlédne. To ovšem neznamená, že by rod Pael byl chudý nebo bezvýznamný, jejich zlatá beraní hlava na zeleném poli je mezi ealonskou šlechtou hned na třetím místě, hned po slunečním meči královského rodu a trojzubci Bertiů z Terrafuy. Bohatsví rodu přináší čilý říční ruch a Univerzita sama (V Ealonu se o násoscích říká, že pijí jako mágové…). Město je pak rozloženo mezi těmito dominantami. Hlavní ulice, nazývaná Široká, vede od mostu k paláci. Zhruba v její půlce je Trhové náměstí, obvykle nejrušnější místo ve městě, kde člověk při troše snahy sežene téměř vše. Kolem něj stojí honosné domy obchodníků a cechmistrů. Chrám Pantheonu je na jih od náměstí, nejvíce uctívaný bůh je Rioj – pán řeky. Většina obyvatel jsou nicméně decheici, jejichž katedrála ze severu přehlíží Širokou ulici. Klášter ignipurgů, který slouží částečně také jako vězení, stojí na severu, přímo pod hradbami.

Na druhé straně řeky je neohrazená osada, kde bydlí hlavně rybáři, lehké děvy a další lůza. Kus od ní je potom městský hřbitov.

## Portadillo aneb tam a už ne zpátky? – část první

Příběh začíná s uprchlíky z Decheiova města Fürkraagem a Ángelem, kteří se plaví na lodici po Ealonské směr Primavera. Už z prvních rozmluv mezi nimi je jasné, že není decheiec jako decheiec a že panují značné rozdíly ve výkladu víry…

Mezitím je přiženěný druhý synovec Flautus uvítán v primaverském paláci hlavou rodu Pael, lordem Joaquimem. Ten jej, vyjma smalltalku a tajů dobrého jídla, zasvěcuje i do politických intrik v Ealonu a pověřuje jej úkolem najít a přinést bájný Světlonoš, klíčovou to relikvii ealonských králů. Jeho polohu na Ostrovech Západního větru sice theurgové určili, nicméně vydat se tam a získat jej bude na nás… jedinou pseudobezpečnou variantu jak se teď přes moře dostat představuje let na gryfech, stvořeních, která jsou k tomuto cvičena v Srdci Hor, trpasličí citadele na severu Ealonu. Tamní drezér Filwen nám je má propůjčit za Záři (podzemní slunce, kterého si trpaslíci velmi cení). Kromě Záře je Flautus vybaven i penězi a předměty, které mu mají pomoci sehnat družinu a dostat se k trpaslíkům bez újmy na zdraví.

Ángel je mezitím uveden do paláce a po zvěstování špatných zpráv o pádu Města je, jakožto odborník na artefakty, také naverbován na výpravu. Nedělá to nicméně zadarmo, je mu dán příslib náboženské reformy, pokud se s Portadillem vrátí.

Fürkraag je mezitím coby hrdinný obránce města zván na pivo Josém v místní hospodě. Dozví se, že na uvolnění obležení Města zorganizoval místní biskup sbírku, za kterou najal mj. zkušené žoldáky – Větrné meče. Ti nicméně k Městu nejspíš nedorazili…

Flautus se stavuje pro mapu oblasti u původně přímořského kartografa Almonira, který mu málem vnutí mapy celého Východu, a to i přesto, že je strašně nudný a mluví pomalu… zároveň Flautus pošle posla do arény, aby mu sehnal slovutného bojovníka Ingwara, který je údajně silný jako hroch a stejně tak chytrý…

Vega je mezitím se svou sestrou urážena pro svůj vzhled a cizost davem, který želí pádu Decheiova města a chystá se (snad jen slovně) pohanět vše neealonské, co nevěří v Decheie. Nadšení davu tlumí kolemjdoucí Fürkraag a tajemný mág, který si říká Čaroděj, a který určitě zná odpovědi na mnoho otázek. Soudě dle jeho slov a jeho roucha, by jej ovšem bylo možno použít i jako palivové dříví (pozn. red.)

Vega je kontaktována i Flautem, který ví, že umí věštit a navíc je jediný člověk z okolí, který alespoň trochu zná severní Ealon u hranic s Assuriamem… domluví se na večeři a možná něco víc…

Flauta vzápětí vyhledá i Ángel, který na něj získal tip od lorda Paela. Flautus je nakloněn novým zážitkům, takže pozve na večeři a následný program i Ángela s jeho kamarádem, Vega se možná stane milou sedmi loupežníků…

Ángelovým kamarádem se ukáže být Fürkraag, který od Ángela dostává nabídku, která se neodmítá. I když zapírá, že by měl cokoliv společného s rozpuštěným řádem Mramorových poutníků, je o tom Ángel přesvědčen a slovo inkvizitora může poslat Fürkraaga (který nicméně ukazuje, že bez boje se nevzdá…) do kobek ignipurgského kláštera, kde už je vyslýchán jeden Poutník, bratr Zacchario. Jako protinabídka je pak příslib, že se Ealon stane decheiovým královstvím a řád Mramorových poutníků bude obnoven. Fürkraaga to zaujme i s ohledem, že má jít o výpravu za bájným artefaktem a vydá se s Ángelem na večeři.

## Sezení II

Z padlého Dechejova města odchází Ingwar, který se v davu setkává s Vakimem a dohodnou se, že spolu půjdou zpět do Primavery. Ve skupině cca padesáti lidí sestaví vor, Vakim to tam šéfuje, rozdává úkoly, ale neúčastní se samotné práce, jeho díl ale s klidem odpracuje Ingwar. Skupina se plaví na voru směrem k Primaveře po Ealonské, vaří si z přídělů a vyprávějí příběhy, žerou je komáři (až na Vakima, ten spí ve stanu).

Mezitím ve městě Dýka hledá jídlo – po dlouhém snažení nakonec chytí do pytle jednu krysu. Později se mu naskytne daleko lepší příležitost, chytí lupiče s masem, o které ho připraví (a jako bonus mu zlomí nohu). Lupiče pak chytí stráže a za trest mu zlomí i tu druhou, aby si to pamatoval. Flautus s Vegou mezitím vidí Dýku při přepadení, Flautus ho osloví, ale moc se toho nedoví, nemohou se nějak domluvit (Dýka zjevně velmi dobře zná slova dýka a loď, o moc dál se ale nedostanou). Nakonec ale Flautus použije schopnosti, které zdědil od Flamenga („Já král, já koruna…“) a domluví se s Dýkou. Jdou i s Vegou do hospody, ve které už sedí Fürkraag. Ten je schopný se s Dýkou bez problémů domluvit (hlavně přímořsky) a nakonec se Dýka celkem rozmluví, načež ho Flautus naverbuje na výpravu a jde se spát. Ángel si zatím bádá v knihovně, práská si u toho bičem a chrastí sirkami, je to show….

Ingwar s Vakimem na svém mega voru připlouvají do městských doků, kde čeká Flautus (ne na ně, ale na zprávy o svých bratrech). Ochranku mu dělá Vega. Jakmile Flautus vidí vystupovat z voru Ingwara, zapomíná na své bratry a už ho verbuje, přičemž Ingwar se ani moc nebrání, ještě doporučí Vakima, který už za rohem kupčí s dřevem, aby mu náhodou neušel nějaký výhodný obchod. Ingwar se hned žene k informacím o aréně, ale Vega ho informuje, že už zítra ráno odjíždějí. Tak si chudák Ingwar ani nezabojuje.

Mezitím v Nepojmenované hospodě. Ángél se dozvěděl od Flauta, že výpravy se bude účastnit krol/námořník Dýka, tak si ho jde zkouknout. Jak je jeho zvykem, chová se neslušně a povýšeně, až se Dýka rozzlobí, je z toho scéna podej mi ruku nebo ti ji useknu. Vše se nakonec vyřeší tím, že Ángel dostane další ze svých lichotivých přezdívek – Velký nos.

Večer se všichni konečně scházejí v hospodě, kde Ángel zahajuje povídačkami o svém bohu. Je to tak ubíjející, že z toho Vega dostane záchvat. Lidem se to moc nelíbí, ale Ángel ji v bezvědomí zkoumá a nic zlého nevytuší, takže lidi uklidňuje. Vega si ze záchvatu nic nedělá, jen si tiše sedí a přemýšlí. Už na nás ale všichni koukají, takže se musíme přemístit k Flautovi domů na tajnou schůzi, kde se dohodnou všechny podrobnosti včetně osmispřeží, vozu a bůhví čeho ještě. Flautus nabízí Veze, že její sestra může po dobu výpravy zůstat u něj doma.

Ráno vyrážíme, dle našeho vybavení soudě, na královskou jízdu. Vakim řídí i obsluhuje zároveň, my se vesměs kopeme do p….., vyjma chvílí, kdy se bavíme společenskou zábavou na vysoké úrovni (sečti kolik je na kostkách, Kdo je v pytli?).  Večer zastavujeme v zájezdním hostinci Almaen, kde si Ángel honí triko už u vchodu. Dýka tu do svého vaku otočí jeden korbel, ale je viděn hostinským, který se rozčiluje. Korbel sice v Dýkově pytli není vidět, což dosvědčí i sám Ángel, ale hostinský se nenechá odradit (především proto, že Vítek hází svoji klasickou tužku). Nakonec se ale hostinský nechá uchlácholit Flautem.

## Sezení III

Přenášíme se do klidně hospůdky, tedy samozřejmě do chvíle, než přijde naše skupina, protože vyjma slova Decheiova přinášíme sebou i problémy. Po tom, co Flautus s normáním hodem (to se hold od Ángela nedá čekat) uklidnil trochu hospodského, pokračujeme v hostině. Hostinu nám ovšem překazí ozbrojenec Gael.

Gael tvrdí, že Ingwar urazil jeho zaměstnavatelku, paní Tyldu. Ingwar nepopírá, že se s paní Tyldou zapletl, ale prý to nebylo znásilnění, naopak to bylo z její strany více než dobrovolné. Gael se nedá odbýt a tak máme první souboj (v házení kostek).  Ángel ještě před soubojem poprosí Flauta, jestli nemá nějaké oslabující bylinky, ten přikývne a pár jich hodí do nápoje Ángelovi. Před soubojem je situace následovná: venku před hospodou se udělalo kolečko z pozorovatelů, uprostřed stojí v plné zbroji, s mečem a štítem v ruce Ingwar a Gael. Jako rozhodčími souboje, který je zvolen pouze do první krve, jsou jako zástupci boží vybráni Ángel a Fükraag. Gaelovi to nestačí a chce třetího hlavního soudce, někoho nezbožného a povolán je ctihodný Flautus (Z něho jenom kypí poctivost a vznešenost – Ovlivni dojem na třetí úrovni). Flautus si nechá donést truhlu s pokladem od Dýky a používá ji jako své sedátko/trůn. Vega postává vedle Flauta a Dýka také, ale pořád se po někom poohlíží. Vakim zůstal sám ve stáji.

Ángel požehná souboji a dá napít z omamujícího vína sobě (nenapije se), Ingwarovi (také se nenapije) a Gaelovi (ten se napije, ale má poznámky). Protože se jedná o souboj dvou podobně schopných bojovníků ve zbroji, souboj je dlouhý a nudný (až na občasné výkřiky Ingwar!, při kterém se pozorujícím ženám musí roztřást kolena). Mezitím ve stáji probíhá opravdu zajímavý souboj. Vakim je sám napaden dvěma poskoky, malým a velkým. Bravurně jednoho bodne dýkou do hlavy, ten se dává na útěk a poté i jeho velký společník. Ale cestu ze stáje blokuje balvan, ne omlouvám se, Dýka. Toho tam poslal Flautus na kontrolu. Dýka tam něco dělá, nakonec se přes něj oba dostanou a utečou, ale utrpí při tom zranění a jeden je skoro mrtvý.

U rytířského souboje už dochází k prolití první krve. Flautus je ale ovšem více fascinován jednou postavou v pozadí – sám sluha E.ON! Pro jistotu rozpoutá vichřici (něco jako pštros srká hlavu do písku – nic jiného kloudného tváří v tvář nebezpečí neumí). Poté souboj ukončuje a Ángel jde určit vítěze, ten kdo utržil méně ran. Vichřice sílí a do místní magické věže uhodí blesk. Fürkraag zařve: „Hoří!“,  a už hezky tvoří z přihlížejících hasící řadu. V nastalém chaosu se nikdo moc nevěnuje souboji, který po přezkoumání Angelem vyhrává Ingwar. Vega se samozřejmě ochotně hrnula dopředu k hašení a proto jako jediná z naší skupina zahlédla, jak vesničana, který stál na mostu i věže, něco velkého a neurčitého strhlo do vody. (Vichřice již zuří.) Nebojácně se vrhne po pás do vody zachránit vesničana, o kterém se později dozvíme, že jeho jméno je Filip, ale pouze stihne zahlédnout, jak vysoká chlupatá stvůra mu prakticky urve hlavu. Vega ihned vezme trojzubec a zuřivě stvůru nabodne. Ta s ní bojuje a utrpí další velkou ránu, ale Vega také (drápem do ramene a kousanec do boku). Protože oheň nehrozí, Vega odhání v průběhu boje vesničany pryč a přiřítí se celá skupina až na Dýku a Vakima. Flautus stojí opodál s taseným mečem, něco křičí, ale vlastně nic nedělá. Fürkraag, Ángel i Ingwar se nemohou do nestvůry trefit a tak to opět zbyde na Vegu, aby nestvůru napíchla na svůj trojzubec a trochu orožnila. Nestvůra se nakonec jakoby smrskne a zmizí. Vichřice ustane. Je po všem.

Když se vracíme do hospody, zjistíme, co se vlastně stalo ve stájích Vakimovi a Dýkovi. Zároveň vejde do místnosti mág a místní na něj slovně útočí. Filip byl prý odpůrcem mágů a věc co ho zabila, vyskočila z věže. My se mezitím dozvíme, že na Flauta a Ingwara se vyptávali čtyři příchozí, mezi nimi E.ON a dva co přepadli stáj. O pár dní později se k nim přidal i poražený Gael. Fürkraag a hlavně Vega uhodí na Flauta, který je hluboce zamyšlen. Jako první sdělí skupině, aby mu před lidmi odteď říkali Našeptávač a ne Flautus. Dýka a Vakim jsou ve stáji a hlídají. Fürkraag místního vyškolí v kostkách a jde se nahoru, kde Flautus osvětlí svoje teorie. Jednoduše geniální Flautus, který je chytrý jako liška, osvětlí, že E.ON byl nový sluha u pana Paela, který nás vyslal na misi, a jako jeden z mála o ní věděl. Ctihodný, velevážený, inteligentní a úžasný Flautus vyvodí tyto tři velice přesné a impozantní závěry. E.ON ví o úkolu a chce ho překazit (pravděpodobně pracuje pro někoho jiného) a k tomu si najal tří bouchačů a asi i Gaela. Buď ,nepravděpodobně, mají v úmyslu nás pouze zastavit. Pravděpodobně ale spíš chtějí ukrást náš cenný poklad a rychle tak zbohatnout. Všemi mastmi mazaný Flautus má ovšem ještě jedno horší podezření, a to že E.ON ,nebo ten, komu slouží, chce poklad pro sebe, aby si mohl půjčit od trpaslíků Griffy a pomocí nich získat Svatý Meč. Grandiózní výkon Flauta. Rozhodneme se zde přenocovat a ráno vyrazíme. Vega ještě poprosí Flauta, aby napsal dopis pro její sestru a Fürkraag jde spát s Dýkou a Vakimem do stájí. Vakimovi prý situaci sdělí, ale shodli jsme se, že Dýka o tomto nemusí nic vědět.

Na ubytovací jednotce v hospodě držíme stráže.

## Sezení IV

Probouzíme se v zájezdním hostinci Almaen ve velmi honosném pokoji, který předtím pro diákona Ángela a jeho svitu připravil pokorný hostinský. Vypadá to, že včerejší vášně i vichřice se uklidnily a je čas vše s chladnou hlavou a plným břichem rozebrat. Do hospody od rána přibyl pouze Ignác, který jede od Primavery do Evianu a ptá se po knězi, protože cestou zahlédl čtyři muže pohřbívat pátého a prosili jej o Decheiovo zaopatření. To Ángel nicméně odmítne hříšníkům vydat (nikomu se nechce vracet a bojíme se léčky) a tak místo toho vyrážíme s VakimExpressem ve variantě Fun&Relax vstříc dalším zážitkům.

Nemůžeme si být nicméně jistí, že žádné nebezpečí nehrozí a proto Vega a Ingwar kontrolují mosty a podezřelá místa, abychom nebyli přepadeni. Vega přitom používá svůj trojzubec k lovení ryb. Slavně uloveného pstruha pak odevzdává Dýkovi, který jej, jak jinak, dá do pytle.

K polednímu přijíždíme k dalšímu zájezdnímu hostinci, kde nás vítá přičinlivý hobit. Hobití kuchyně a vína jsou proslulé po celém Východě, takže se necháme zlákat na skleničku. Hobit má dokonce i nějaké ty butylky z templ- pardon, mramorářských sklepů, po kterých zatouží Fürkraag. Cena takovéhoto archivního vína s pohnutou historií je nicméně astronomická, takže to nevypadá, ale to už se do zařizování dává Vakim. Ángel mezitím odposlechne rozhovor obchodníka u vedlejšího stolu a rozhodne se napravit jeho pragmatický přístup k víře. Pouští na něj hrůzu, donutí ho i pokleknout a políbit mu ruku. Celé to divadlo nicméně bude mít za následek jen zvýšený příspěvek do pokladny kláštera v Primaveře. To už se ale vrací úslužný hobit, který oslovuje Ángela velmistře a rozlévá všem mramorové víno na účet podniku, Vakim se zřejmě činil, nicméně lovci Poutníků zde asi narazí na horkou stopu.

Vyrážíme tedy směrem kláštera estelek. Čím víc se k němu blížíme, vypadá okolní příroda zbědovaněji, asi se jedná o jedno z jedovisk, která se vyskytují na Východě. Cestou nabíráme i půvabnou a vnadnou stopařku Mysterii, která je novickou řádu, nicméně zjevně ne novickou ve věcech smilstva, o čemž se přesvědčí o něco později náš Árijec. Klášter je spíše opevněný dvorec, jemuž vévodí masivní věž, do které jsme uvedeni sestrou s popálenou půlkou obličeje. Ukáže nám cely a zakáže courat se po jiných patrech. Cestou potkáváme i starou estelku na vozíku, která křičí něco o tom, že všichni hoříme a ta holka nejvíc, ale je rychle odvezena.

Na večeři nás uvítá představená Clara, která si po modlitbě vymění několik zdvořilostí s Ángelem, zejména ohledně jeho práce. Ángelovi rovněž vyklouzne zpod kutny zvláštní amulet, kterého si někteří všimnou. Fürkraag vrhá vilné pohledy na Mysterii, která ale sedí přes celou místnost, takže mu je místo toho oplácí opilá a tlustá sestra Radula. Nevzdává se nicméně a posílá svého miniona Vakima, aby mu na večer domluvil schůzku. Vakim hází jako pán a k laškování by zřejmě přiměl i Flauta, takže za chvíli už Fürkraag šeptá sladká slovíčka Mysterii do ouška. Nezůstane jen u slovíček, takže je jediný, kdo má druhý den dobrou náladu. Mezitím ještě stihne vyřešit Ángelův náhrdelník, který estelka Rozálie identifikuje jako elfí dílo, které někdo na severu rozdával zadarmo krollům. To je samo o sobě zvláštní, zejména když zkušený exorcista Fürkraag zahlédne v amuletu nějaké obrysy. Dvakrát se mu to nelíbí, ale má plnou hlavu m(M)ystérií, takže na Ángela netlačí, aby se jej zbavil.

Flautus se mezitím v noci s Vegou chce vydat na průzkum okolí, ale zůstanou trčet u brány, protože se k nim ne a ne připojit Fürkraag. Vega dostane záchvat a vidí hořet strom. Volá hasiče a probírá celý klášter zatímco Flatulus z toho leknutí vypouští vichřici. V hořícím stromu má prsty Dýka, který se na výzkumy vydal na vlastní pěst resp. se připojil k jedné z estelek a společně zvládli porazit obživlý strom či podobnou šaškárnu (vůbec nevím, co se tam stalo…)

Když už jsme ale všichni vzbuzení, nemá cenu nic dalšího řešit a vyrážíme směr severozápad. Evian i s jeho slavným Soliovým hájem objíždíme a utáboříme se kousek od cesty. Druhý den naše poklidné cestování naruší hlahol a událost, která připomíná rytířský turnaj. Když se ovšem přiblížíme, zjistíme, že „rytíři“ jsou spoutaní staří muži, kteří sedí na praseti/kadibudce a vzduchem se nesou výkřiky: „A v dalším klání vítězí Asterius!“

V dalším díle uvidíte: Ángel: „Decheii, znič tyto rouhače a hanbu tvého světa…a pěti Bohů…a tvého!“

Ingwar: „Iiiiingwaaaar!“

Flautus: „Podívejte, pane Bortewan, ono to není tak úplně jednoznačné“

Fürkraag: „SIGL!!! HORST!!!“

Dýka: „Mám vás v pytli…“

Vega: „Hmmm…tvá čára života nevěští nic dobrého“

Vakim: „Jistě pane, Ano, pane, Jak si přejete, pane, zařídím, pane!“

Kousek od vesnice Mariona vyrostlo improvizované slavnostní kolbiště a kolem něj stupňovité hlediště. Na vyvýšeném stupínku je pohodlně usazen rozložitý velitel Větrných mečů Vicent z Merixellu a signalizuje, kdo je vítězem utkání, háže vítězům jako "odměnu" posmrkané kapesníčky a tak. Je zjevně nalitý.

Utkání nadšeně komentuje Úlisnej Meredydd, který má v násilí zvláštní zalíbení. Komentováním se udělává. Významný člen Větrných mečů, ale nic moc bojovník.

Lůza vždy vyzbrojí svého šampiona a pak je táhne proti sobě (cca pět lidí proti pěti), dokud jeden nespadne. Šampioni jsou ve velké kleci na kraji kolbiště, nejsou nijak zvlášť zabezpečeni nebo hlídáni, ale jsou po dlouhých mučeních zcela neteční. Jsou v otrhaných šatech, se ztrápenými výrazy, pošpiněni vlastní krví a výměšky. Mezi šampiony je zejména diákon Asterius a (spoutaný a s šátkem přes oči) corv (jak jsou v Ealonu nazýváni krkavci - corvus) Corax.

Celkem tato společnost čítá cca sto lidí - čtyřicet vesničanů z Mariony a okolí, dvacet členů Větrných mečů, deset obránců Dechejova města, asi pět skřetů obléhatelů, dvacet pět lůzy, co nabrali s sebou. Shodou okolností jsou nejagresivnější obránci DC a VM, zatímco skřeti se drží opodál.

## Intermezzo - davová scéna

**Z pohledu všech**

Když kousek poodejdete z cesty a vylezete do menšího kopečka, otevře se vám výhled do širého pole pod vámi. Pole leží ladem, za ním vidíte pomenší ealonskou vísku. Vprostřed pole je čerstvě postavené improvizované slavnostní kolbiště, kolem něj stupňovité hlediště a několik barevných stanů. V hledišti sedí několik desítek lidí, v kolbišti se zrovna odehrává podivný výjev. Patrně proti sobě zápasí dvě skupinky otrhanců. Jedni lany ovládají nahrubo zpracovaný vozík, na němž sedí postava s kýblem na hlavě a se smetákem v ruce. Druzí pobudové mají jen tyče, kterými popohání čuníka, na němž sedí postava v rouchu s látkovou čepicí ve tvaru velké koruny. Postava má v ruce zlomený rytířský dřevec, na jehož konci je kýbl.

Skupinky na kolbišti ale samy nezápasí, jen tlačí a popohání své šampiony proti sobě. Jezdce na čuníku zasáhne smeták, ale v sedle se udrží. Po delším manévrování je postava na vozíku sražena dřevcem soupeře, za což na něj někdo z publika vychrstne kýbl s nevábným nahnědlým obsahem. Zdá se, že kýblů s nevábnými obsahy je tu po okolí dost.

Utkání nahlas a nadšeně komentuje muž postávající na okraji kolbiště. V ponižování evidentně nachází zvláštní zalíbení. Právě ohlásil, že "vítězem tohoto kola je opět Asterius, udatný bojovník, který se zřekl Decheje... Před dalším zápasem našich hraček bude krátká přestávka, během které si všichni mohou nabídnout pivo a jídlo, dobrovolně věnované z blízké vesnice Mariona. Pivo zdarma, bratři!"

Na vyvýšeném sedátku na kraji kolbiště je pohodlně usazena rozložitá, zjevně opilá postava, která signalizuje, že jezdec na čuníku je vítězem utkání. Jezdce na čuníku poté dav donutí pokleknout a nahlas říct "zřekl jsem se své víry a zapudil jsem Decheje, abych mohl bojovat a vyhrávat pro tvé pobavení, ó veliký Vicente z Merixellu". Za odměnu opilec na trůnu věnuje vítězi vyšívaný kapesníček, do kterého se krátce před věnováním vysmrká. Vítěz je donucen si kapesník přiložit ke své látkové koruně tak, aby jej měl stále před obličejem.

Oba zápasníky odvádějí do velké klece na kraji kolbiště, kde čekají i další "rytíři". Nejsou nijak zvlášť zabezpečeni nebo hlídáni, jsou však zcela neteční k okolí, se ztrápenými výrazy ve tváři. Všichni jsou v otrhaných šatech, pošpiněni vlastní krví a výměšky.

Celkem tato společnost čítá cca sto lidí. Asi dvě třetiny z nich jsou vesničané, zbytek vypadá jako vojáci či žoldáci. Jeden z těch žoldácky vyhlížejících kráčí k vám, s přátelským výrazem na tváři. Jakmile k vám dojde, prohlásí: "Vítejte v Marioně, ráji na zemi! Skočte si tamhle pro pečenou kýtu a zalejte to pivem na zdraví našeho Vicenta! Hej, Dýko - to už je let, co ty tady děláš?"

**Flautus**

Jakmile vaši skupinu nezvyklá společnost zaregistruje, zaznamenáš, že tě velmi pozorně sleduje jeden z asi pětice skřetů, kteří z povzdálí sledují "souboj". Znáš jenom jednoho takhle starého skřeta… musí jít o tvého učitele - o jednoho ze skřetů, od nichž ses kdysi (před čtyřiceti lety?) naučil zakázané umění, a kteří nakrátko ovládli tvé tělo v Dechejově městě. Tohoto skřeta, starého jako sám čas, jsi později potkal při své eskapádě v Dechejově městě. Je to určitě ten skřetí šaman… jak se jmenoval, Borogh? Nechce se věřit, že byste se potkávali náhodou, zvlášť když ještě před týdnem obléhal Svaté město. Co tady, na severu Ealonu, s touto bandou, chce?

**Vega**

Slyšela jsi historky o rytířských turnajích, které "civilizovaní" lidé organizují. Nikdy jsi ale žádný takový neviděla. Tohle je asi ono. To opravdu jezdí na prasatech? A ti rytíři nevypadají, jako že by se jim to nějak zvlášť líbilo. "Rytíři" dokonce sedí zamčení v kleci. A mezi nimi je… i jeden člověk z tvého druhu! Nikdo, koho bys znala, ale nemusíš ani vidět lesk jeho "opálů v kůži", a přesto cítíš příbuzenství. Sedí v kleci, ruce spoutané za zády, přes oči má šátek. Je jediný, kdo je takto spoután. Ačkoliv nevidí, přesto se podíval tvým směrem...

V tom na zápasící rytíře pohlížíš jinak. Ten, který právě vyhrál (říkali, že se jmenuje Asterius?), se ti teď zdá jiný - utrpení v jeho obličeji střídá vznešená hrdost. Náhle vidíš, jak v něm vzplane svatý oheň a začíná plamenným mečem srážet k zemi krysy okolo sebe, které na něj stále dotírají... Takhle si možná lidé představují toho jejich Decheje? Po chvíli je ale vidina plamenného meče pryč a již opět vidíš jen ztrápeného muže na praseti. Ještě jednou pohlédneš na svého druha v kleci, který zpoza svého šátku upřeně sleduje toho, kterému říkají Asterius…

**Fürkraag**

Jako rytíř ses před lety možná i účastnil vznešených turnajů. Tady se ale jedná o zábavu pro lůzu, kdy je nějaký chudák ovládán davem (a to po předchozím dlouhém mučení, aby byl poddajný) a co nejvíce zesměšňován, samozřejmě to kromě samotného kolbiště nemá nic společného s rytířským duelem. Lůza čítá asi sto mužů, někteří přihlížejí a jásají, někteří se aktivně podílejí. Část z lůzy jsou určitě vojáci, nejspíš dezertéři.

Co tě v první řadě zaujme je to, že mezi lůzou je asi i pět skřetů, ale zrovna ti sledují "zábavu" z povzdálí, a možná i s jistým sebezapřením. Jinak vidíš mezi lůzou hodně lidských vojáků bůhvíodkud… někteří z nich jsou skutečně hodně odporní, mají krysí obličeje. Ne, že by trochu připomínali krysy, ale skutečně jim zpod přilby vylézá krysí čenich i s vousy. Podíváš se na své druhy, a buď je to nijak nepřekvapilo, nebo to sami nevidí… ale i mezi tvými druhy je náhle jeden s krysím obličejem - Ingwar!

Při tomto mámení jsi ani neposlouchal, co tam vpředu říkali. Oba ubohé rytíře již vedou do klece…

**Dýka**

Kousek od cesty je takovej polodomeček a stany. Tam si hrajou s lidma. Koukaj se na to dokonce i skřeti. K tobě se blíží jeden tvůj dávný kamarád.

No… spíš známý z flotily. Říkal si Mečoun a sloužil na jiné než tvojí lodi. Byl na tebe docela nepříjemný, kdysi jste se snad i trochu poprali. Zhruba před pěti lety vyplul s pirátským králem Almarem hledat ten slavný ealonský meč, o kterém teď všichni mluví. Co jsi slyšel později ale bylo to, že naopak pirátský král Almar Mečouna vyhnal pro jeho sobectví. Myslel pořád jenom na sebe.

Mečoun se teď tváří přátelsky. Přemýšlíš, jestli bys mu ale radši nedal pěstí.

**Vakim**

Stoprocentně poznáváš Vicenta z Merixellu - viděl jsi ho několikrát v Primaveře. Je to velitel Větrných mečů, žoldácké skupiny čítající asi stovku chlapů, na jejíž najmutí se lid Primavery před několika měsíci prý skládal. Skupina měla společně s několika dalšími stovkami nově najatých bojovníků pomoci obléhanému Svatému městu, ale dovnitř (tou dobou jsi již sloužil Fürkraagovi, tak přesné okolnosti nevíš) nedorazila. Asi si Vicentovi chlapci rozhodli si spíše užívat… Vicenta poslouchají Větrné meče na slovo.

Tvůj pán Fürkraag vypadá výjevem zvlášť rozčíleně. Zdá se, že mu zrada Větrných mečů už pomalu také dochází…

Vedle Vicenta z Merixellu jmenovali jméno Asterius. To byl jeden z hlavních obránců Dechejova města, diákon řádu rettrikánů. Sám moc nebojoval, ale obranu asi řídil, a hlavně rozhodoval o proviněních vojáků. Asi… ho nakonec lidé neměli moc rádi, když ho teď nutí bojovat na praseti.

Poté sis všiml ještě další osoby z Dechejova města. Jeden z těch, kteří tak nadšeně popoháněli Asteriova čuníka, byl i jistý Roc. To byl prostý vojín ve Svatém městě, který byl Asteriem dlouhodobě perzekvován (možná více než všichni ostatní) i za drobné kázeňské prohřešky. Roc si pak vždy připadal ublíženě a popravdě to byl docela srabík, co v koutě brečel. Asi se to v něm nyní ventilovalo.

**Ingwar**

INGWAR! A hele, toho opilého chlápka znáš - to bude Vicent z Merixellu, velitel Větrných mečů, k jehož skupině ses před několika měsíci přidal. Měli jste pomoci Svatému městu, namísto toho jste se jej ale rozhodli tak trochu vyplenit. Tehdy ses docela přátelil s tím člověkem, který nyní komentuje utkání - to je přeci Úlisnej Meredydd! Docela příjemnej člověk na delší posezení nad pivem, ale je tak trochu úchylný, neboť je přehnaně moc fascinován násilím.

Tvoji současní druhové by asi nebyli zcela nadšeni, kdyby se dozvěděli o tvém neslavném působení ve Svatém městě. Úlisnej Meredydd tě ale určitě pozná a jak ho znáš, bude se k tobě přátelsky hrnout… hm, už teď se na tebe Fürkraag podezřívavě kouká…

**Ángel**

Diákona Asteria bys pomalu ani nepoznal. Když jej ale před chvílí jmenovali, všimnul sis ještě další osoby z Dechejova města. Jeden z těch, kteří tak nadšeně popoháněli Asteriova čuníka, byl i jistý Roc. Ten byl v DC Asteriem dlouhodobě perzekvován (možná více než ostatní) i za drobné kázeňské prohřešky. Roc si pak vždy připadal ublíženě a popravdě to byl docela srabík, co v koutě brečel. Asi se to v něm nyní ventilovalo.

Část lůzy jsou evidentně vojáci nebo bývalí vojáci, nejspíš dezertéři.

## Sezení V

Už jsme pouze den jízdy od pevnosti, ale v tom nás něco vyrušilo. Zastavili jsme a za kopečkem jsme viděli turnaj. Alespoň tomu tak říkali. Jeden zápasník byl na vozíku se smetákem a druhý na praseti. Souboj je popsán na fb, takže není nutné to opakovat.

S člověkem (Mečounem), který k nám přišel, jsme si popovídali, nejvíce Dýka, který ho znal ze svých starých dobrých let na lodi. Z konverzace vyplývá, že Dýka býval cosi jako pirát, sám sice asi nezabíjel a neloupil, ale obchodoval a experimentoval s hašeným vápnem. Pozvání na jídlo a pití přijímáme, až na Ánchela, který se svěří Flautovi, že soutěžící vězeň Asterius je (jako) jeho otec. Flautus nejdříve moc nevnímá, protože si jako jediný všimne skupinky pěti skřetů stojících opodál a je pohledem na ně mesmerizován. Ánchel jde zpátky k vozu a hodí se do transu.

Ostatní zatím jdou ke klecím až na Ingwara, který se žene ládovat. Téměř všichni jsme pohoršeni, většina především proto, že, mimo jiné, Asterius byl hlavním diákonem a obráncem padlého Decheiova města. Dýka si dělá nějaké osobní temné věci opodál a Fürkraag se dá do rozpravy s velitelem ozbrojenců Vicentem. Celé sezení bylo víceméně jedno velké povídání, takže to trochu zkrátím a vypíchnu pouze důležité informace. Z rozhovoru se dozvíme, že Vicent je velitelem Větrných mečů. Ty si vyložili svoje instrukce trochu jinak, a když viděli, že skřety neporazí, tak se k nim přidali.  Navíc se dozvídáme, že s nimi byl i Ingwar, který bude přísně zpovídán inkvizicí později. Vicent prohlašuje, že jsme právě v Decheiově království a od teď si zde budou dělat, co chtějí a brát, co chtějí. Ve spojitosti s tímto se musí zmínit, že vojáky obsluhují místní vesničané pravděpodobně svými zásobami, které jim „dobrovolně“ darovali. A turnajem, kde sice neteče krev, ale zúčastnění zajatci jsou potupováni, se jenom tak baví.

Fürkraag se jako vždy dost hádá a přechází k dost ošklivým slovům jako k\*\*\*a (bez kečupu!) a podobné. Vega reaguje také dost pobouřeně a vyvolávají potyčku. Naštěstí je zde rozumný Flautus, který vše diplomaticky vyřeší. Během potyčky ještě Dýka proběhne křičíc a s obrovským trámem směrem k vozu. Flautus se snaží hrát na Vicentovu čest, aby propustil Asteria (protože Ánchelovi na něm tak moc záleží). Vicent svolí Asteria propustit, ale ten nechce a zaleze zpátky do klece. Ještě než Vega a Fürkraag odejdou k vozu a Flautus si promluví s Asteriem, Vicent volá na Ingwara, aby se k nim zpátky přidal, ten však odmítne.

Flautus si povídá s Asteriem, ale pozná, že to je zmučený a zlomený člověk a tady jeho schopnosti nestačí, ale kněz by ho mohl vrátit zpátky na dobrou cestu. Mezitím si Fürkraag u vozu všimne skřetů a pošle Vakima, aby si s nimi promluvil. Ti mu něco nevinného namluvili, ale skřetům se nedá věřit, takže to ani nebudu zmiňovat. Dýka se chopí Ánchela, který je stále v transu a odnese ho do kempu Větrných mečů. Tam se Ánchel probudí a je dost vyveden z míry, protože něco takového nečekal. Navíc je jako Ignipurg vyhledávanou hračkou těchto zloduchů. Musí improvizovat a moc mu to nejde. Opět se hádá s Vicentem a chce vyzvat Asteria na souboj na život a na smrt. Bohužel neúspěšně. Všichni to vzdávají a dost zklamaně jsou zpět k vozu, až na Ingwara, který si pokecal se starými kámoši a nažral se. Až se všichni vrátíme k vozu, začne výslech třetího stupně pod lampičkou.

Dozvídáme se, že Ingwar byl s Větrnými meči a je podezříván, že útočil na svaté Decheiovo město. Vega je dost popuzena, Dýka mu chce dát backstab pěstí do zad, ale Fürkraag, Flautus a Ánchel ho chápou a věří mu, že nic neudělal a zachoval se čestně. Vakima se nikdo na nic neptá. Dýka mu dá herdu, Ingwar hodí kotrmelec a tasí. Situace se uklidní, ale emoce jsou všude. I kvůli emocím se skupinka rozhodne pro plán, kde má Flautus otrávit pivo a pomocí něho uspat nebo zabít vojáky a celou tu jejich sebranku s pomocí vesničanů do jednoho pobít. Všichni jsou pro až na Ingwara, kterého ale Ánchel přesvědčí, a Flauta. Tomu se nechce riskovat a ohrozit hlavní úkol družiny a navíc se dost bojí pětice skřetů. Fürkraag na něj uhodí a vyvolá mu pocit spravedlnosti na maximum. Flautus se tedy nakonec ze všeho vyzpovídá (jak pomohl skřetímu šamanovi utéct, jak se s nimi znovu setkal a jak otrávil vesnici U Svatého kamene). Všichni jsou šokováni a o to víc do něj hustí, ať tu Vicentovu bandu otráví. Bohužel pocit spravedlnosti a viny za svojí minulost mu v tom zabrání, protože i když si to zaslouží, tak vražda není to správné řešení a Flautus by už nemohl žít s další otrávenou krví na svých rukách. Nakonec se tedy rozhodneme nic nepodniknout a jet dál.

Než ovšem vyrazíme, tak Ánchel chce ještě vysvobodit Asterie. Flautus mu nabídne pomoc, Dýka taky a Vega taky s příslibem, že z cely osvobodí ještě jejího černého kamaráda, kterého tam poznala. Plán je, aby Flautus odvedl pozornost dvou strážných a Dýka rozbije zámek a osvobodíme je. Bohužel Flautus zklame, protože očividně krásu lze použít pouze na svádění perverzních jeptišek. Ánchel tak udělá zázrak, přemění sebe a Asterie na strážné Poněkud ale zapomene na černého kamaráda a vymlouvá se na Decheje. Vega to ale obrátí proti němu a zdůrazňuje, že přísahal na Decheje, že jejího soukmenovce osvobodí. Ánchel se tedy vrací pomoci, to už ale Flautus na žádost Vegy odemyká klec a Vega vyvádí i černého svázaného kamaráda směrem k vozu. Vracíme se zpátky k vozu a vyrážíme (spolu s Astériem, který je u Dýky v pytli a Korvem, černým kámošem, který se s námi chtěl svézt). Opodál zastavíme a Ánchel využije situaci, aby si promluvil s Asteriem. Toho pak Ánchel probodne dýkou a spálí ho. Vega se dozvídá samé zajímavé věci od svého černého kamaráda a ten svolí, že nám bude dělat průvodce do Citadely.

Jedeme celou noc a dorazíme do Horovy tvrze, odkud dál musíme po svých. Fürkraag a Vakim jsou pověřeni, aby prodali koně a kočár a nakoupili nějaké zásoby a věci do hor. Ostatní se mezitím utábořili poblíž tvrze. Kočár a koně nakonec nebyly prodány, ale pouze ustájeny. Další den ráno jsme vyrazili do hor.

Průvodce nám teď dělá Korvex (černý kamarád) a pořád něco vypráví, o politice, o skřetici a plno dalších věcí. Z konverzace se dozvídáme zajímavý fakt (který nicméně Flautus už věděl), že v Citadele žijí skřeti, o nichž Korvex říká, že jsou přátelští a hodní (říkal to už Flautův kámoš od Estelek). Korv také vypráví o mlžných obrech, říká, že je nemá rád, ale že jsou pouze znudění, nikoli vyloženě nepřátelští. S vyprávěním mlha kolem nás houstne, až je tak hustá, že se rozhodneme zastavit a počkat. Když trochu opadne, zjistíme, že se z mlhy vynořilo patnáct pobudů, kteří na nás míří oštěpy, takže je obejdeme. Přespíme v osamělém rozbořeném domě a ráno se vydáváme dál a po nějaké době potkáváme hýbající se skálu – mlžného obra. Je znuděný, tak mu Dýka nabízí naši oblíbenou hru Co je v pytli? Hra kupodivu obra celkem pobaví (asi vážně nemá co na práci), především proto, že v pytli s Dýkou najdou zlaté prase. Obr nás nakonec pouští přes svoje území a za zády slyšíme, jak ho stíhá jeho paní Obrová (Warbaronová). Za zmínku stojí náš černý Korv, který byl obrem dost vyděšen, ale Vega dělala co mohla, aby mu od strachu pomohla. Večer nacházíme další rozbořený dům, který na nás téměř mrká, abychom se v něm ubytovali, což také uděláme. V noci držíme hlídky, spící mají divné sny (jakoby jim ze stropu na obličej kapala krev, ale když se probudí, žádnou krev nenahmatají). K ránu se probouzí Vega a zjišťuje, že Korv, který měl držet hlídku, zmizel. Budí tedy Ángela a hledají Korva. Nachází ho kousek od domu, ale ve zvláštním stavu – vlasy mu na hlavě stojí, je růžovofialový a nekomunikuje, pouze se straní….

TO BE CONTINUED (ale závěr už nikdy nikdo nezapsal)