recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Gaston Baril

Magdalen: *Pan Gaston je, jak by řekla Inge, ožralej jako doga.*

Gaston: *Vyprosil bych si srovnávání s psovitejma šelmama!*

Urostlý a bodrý muž kolem třiceti let, lovec a majitel hostince ve vesnici nedaleko Orléansu, který se roku 1556 stal královským loupariem. Gaston, kterému peníze nescházeli, byl tak trochu nekorunovaným králem vesnice, neb starosta Jean Bacla si s ním moc nevěděl rady a Gaston jím dost pohrdal. Gastonovou vášní byl lov a ženy, jak si každý, kdo ho potkal, všiml tak po pěti minutách.

Ve stejném roce se u něj ubytovaly Magdalen Fleming, Maud Seton, Muriel Beaton, Inge a Johann Weyer a Arthur Erskine, neb jim nic jiného nezbylo. Arthur se s Gastonem okamžitě s radostí seznámil skrze společnou loveckou vášeň, zbytek dívek však jeho agresivními způsoby - případně posedlostí lovem vlk - tak nadšen už nebyl.

Byť Gaston se zdál být o chlup méně pověrčivý než jiní místní vesničané, když se všichni ve vesnici shodli, že za vlčí útoky může stavba kostela, byl v první linii těch, kteří to šli stavitelům násilně vysvětlovat. A následně tam také, díky černým vlkům, zařval.
Claire Clairmont

### Příbuzní

Mary Shelley (nevlastní sestra), Percy Bysshe Shelley (švagr), Allegra (dcera), Percy Florence Shelley (synovec)

## Biografické info

### Datum narození

1798

Věk: 73

Nevlastní sestra Mary Shelley, která měla podobně jako její švagr Percy poněkud liberálnější pohled na vztahy mezi muži a ženami. Milenka lorda Byrona - respektive jedna z mnohých. Spolu s nimi a ještě lékařem Polidorim patřila do skupiny notorických umělců a volnomyšlenkářů. Jako jediná ale nenapsala nic, co by ji proslavilo, takže se proslavila především svým milostným životem.

Při prohledávání dokumentů v domě kapitána Edwarda Trelawnyho v Soho se ukázalo, že Claire přece jen něco napsala, byť to nejspíš nebylo vydáno. Jedná se o román *Glenarvon*, popisující vskutku podivného, prokletého hrdinu, který je potomkem rodu Ruthven. Claire se při jeho tvorbě inspirovala společným známým jí a Trelawnyho, patrně Byronem. Aby se jí z něj ale nechtělo jen zvracet, dodala mu i nějaké pozitivní charakteristiky od Trelawnyho. Dopis, ve kterém se román řeší, také zmiňuje, že onomu muži a společnému známému Claire a Trelawny něco udělali, a ona toho rozhodně nelituje, ale chápe, že Trelawny možná ano. Je ale ráda, že jí Trelawny kdysi pomohl postavit se mu a okusit pomstu.

Nakonec se ukázalo, že ona pomsta se týkala smrti Shelleyho, Byronova nejlepšího přítele. Claire totiž měla s Byronem dceru, Allegru, o kterou se Byron slíbil postaral, ale pak ji dal do kláštera, vykašlal se na ni a odmítl ji vrátit Claire. Allegra v klášteře v pěti letech zemřela.

Podle pana Murraye je také snad jako jediná ještě možná na živu a pobývá v Itálii. V roce 1835 to bylo ve Florencii.
Joanna Renwall, Lady Beaton

Dvorní dáma Marie de Guise, vdovy po skotském králi Jamesi V. Byla manželkou lorda Roberta Beatona a matkou Muriel Beaton.

Lady Beaton byla milá a přátelská dáma, občas trochu churavá. Zbožňovala děti a přála si jich mít více. Bohužel zemřela, když bylo Muriel sedm let. Vzápětí na to na Stirling zavítala Joannina mladší sestra, Beatrix Renwall, že se o neteř postará. Těžko říct, co by si o tom Joanna myslela - podle manžela by jistě byla ráda, ale podle mnohých ostatních se se sestrou před lety nepohodla a přísahala tehdy, že dokud bude naživu, Beatrix se k nim rozhodně nevrátí.

Dcera po ní podědila přívěšek ve tvaru zlatého čtyřlístku, podobný tomu, co Marsilia Strozzi dostala od své matky.
Augustin Filon

Věk: cca 30 let

Jacq: *Akorát to už není princ.*

Augustin: *Tak to není úplně pravda, stát se může ještě leccos…*

Jacq: *Jsme ve Francii nebo ne?*

Augustin: *No, někdy si nejsem jistý.*

Sympatický muž s pleší a brýlemi. Učitel mladého francouzského prince Louise-Napoléona Bonaparta. Říká se o něm, že je na svou pozici poněkud liberální, ale nicméně ne tolik jako bývalý učitel samotného císaře, Philippe Le Bas.

Pobývá s císařskou rodinou nyní v Camden House v Chislehurstu, ale na večírky ho úplně neužije. Raději se baví o intelektuálnějších zájmech, jako jsou obrazy a historie.
Eileen

Věk: 16 (+)

Irská dívka, neteř zesnulé Mary O'Sullivan a jejího bratra, faráře Timothyho. Sestřenice Bridget O'Sullivan a Bridgetiných bratrů, Patricka a Davida. S Bridget si byly trochu podobné, ale podle jistých zdrojů měla Eileen větší šmrnc. Do Patricka se zamilovala a odjela za ním do Londýna (navzdory Bridgetiným protestům), domů ale přišla roku 1868 jen zpráva o její smrti. Prý se předávkovala opiem.

Když dorazila do Londýna také Bridget, snažila se zjistit, co přesně se Eileen stalo, ale její bratr nebyl zrovna nejsdílnější. Po nějaké době ale prozradil, že Eileen s ním chvíli žila, ale nedokázal uživit ani sebe, natož jí, tak ji vyhodil. Když se viděli naposled, pracovala snad v jakési továrně a měla se ucházet o místo v novinách. Myslel si, že se k němu zase vrátí - ale ona umřela.

Další pátrání pak odhalilo, že po odchodu od Patricka bydlela Eileen delší dobu v St Giles u bytné, která na ní ráda vzpomíná. A pracovala nakonec jako zapisovatelka v právním centru v Bloomsbury, kde byla její nejlepší kamarádkou a kolegyní Lucy Jane Poe, která si ovšem vzpomínky na Eileen dost pletla se vzpomínkami na svou další zesnulou kamarádku, modelku a malířku Lizzie Siddal. Podle její kolegyně Marthy také měla Eileen vztah s jakýmsi starším gentlemanem, byť před schůzkou s ním bývala nervózní a jednou i brečela. Ten taky po její smrti vyzvedl všechny její zbylé zápisky. Podle Patricka to byl prostě bohatý parchant, co Eileen manipuloval a když o ní víc nestál, tak se jí zbavil. Sám ho ale nikdy nepotkal. Kdyby Eileen poslechla Patricka a vrátila se domů, nic z toho by se nestalo.

Podobně jako Lucy, i Eileen ráda psala (a krásně) a chtěla se stát novinářkou. Obecně se lidé na jejím posledním pracovišti shodli, že Eileen byla krásná, hodná a ráda všem pomohla s jejich prací. Ale dost zamlklá a osamělá. Což trochu kontrastuje se vzpomínkami Bridget, podle které byla Eileen vždycky poněkud divočejší. Jak ukázalo pozdější pátrání, smrt Eileen neměl na svědomí žádný záhadný gentleman, ale její kamarádka Lucy. Měly se obě ucházet o místo v novinách Daily Telegraph a Lucy Eileen předávkovala, protože nechtěla, aby druhý den přišla na pohovor a sebrala jí šanci. Zabít ji prý nechtěla. Patrick, který tohle z Lucy vytáhl při přelíčení ohledně údajných zločinů Williama Rose, kde působil coby jeho obhájce, jí to ovšem moc nevěřil. Taky ji v soudní síni rovnou napadl.

Eileenin pohřeb na katolickém hřbitově svatého Patricka zařizoval William Rose, u kterého jsou uloženy i všechny dopisy, které Eileen Patrickovy napsala. Právě u jejího hrobu se Bridget nakonec potkala s novinářem Jamesem Greenwoodem, který Eileen znal a nabídl jí kdysi místo v Pall Mall Gazette - s čímž se Eileen Lucy ovšem pochlubit nestihla. To on byl oním starším gentlemanem. Jeho slova vzbudila v Bridget podezření, které vedlo ke konfrontaci s Lucy a pozdějšímu odhalení.

Bridget a Patrick měli taky na jaře 1871 často pocit, že je duch Eileen chodí navštěvovat - jednalo se ovšem pouze o hrátky nepříliš příčetné Lucy, která se ztotožňovala s kýmkoliv, jen ne sama se sebou.
Charles Estienne

Tiskař a renesanční všeuměl žijící v 16. století v Paříži. Jeho otec byl francouzským šlechticem, z vášně pro nový knihtisk se ovšem dal na podnikání nehodné šlechtice a byl tak rodinou vyděděn a připraven o titul. Navíc si na něj prý zasedl údajný tiskařský šotek, Titivillus, a došel nedobrého konce. Charles, který v otcově povolání pokračoval, nejspíš podědil i šotka, neb ani jemu štěstí moc nepřálo. Roku 1556 tak už seděl ve vězení pro dlužníky a rodinný podnik byl na pokraji krachu. Vinu na tom ale možná měly i všelijaké další Charlesovy podniky, jako pokus o vydání anatomické učebnice poněkud pornografického rázu či marná snaha vydat všechny, ale úsplně všechny Ciceronovy spisy. Či nějaké nejasné a nebezpečné náboženské inklinace.

Jeho manželkou byla Geneviève de Verly, která byla tou praktičtější polovičkou jejich manželství a Charlesovi leckdy vyčítala, že rodinu svými nápady ohrožuje - Charles prý ovšem nešel daleko ani pro ránu. Jeho nejstarší dcera, Simone Estienne, tak neměla o otci valné mínění a často tvrdila, že otec je již po smrti. Naopak nejstarší syn, Henri, po otci podědil vášeň pro knihtisk a učení, stejně jako poněkud horší společenskou zdatnost. Co si o tatínkovi myslely nejmladší dcerky rodiny, Nicole a Julie, je nejisté.
Jane Carlyle

Věk: cca 70 (+)

Manželka spisovatele Thomase Carlyla. Jejich první hádkou bylo úmrtí pana Byrona, které Jane velmi zasáhlo, zatímco panu Carlylovi bylo dost ukradené. A od té doby to šlo od desíti k pěti, byť Jane oddaně pomáhala manželovi s rešeršemi k jeho studiím a dílům.

Poslední půl roku byla pak Jane velmi slabá a podle doktora trpěla nemocným srdcem. Podle pana Carlyla si akorát vymýšlela a kazila mu pracovní výkonnost. Nicméně pár dní před smrtí začala mít Jane předtuchy, kvůli kterým nechal Carlyle zavolat Ghost Club a Gardinera. Úmrtí se zabránit nepodařilo, nicméně pan Carlyle si posléze začal velmi vyčítat, jak se ke své ženě choval.

Ve světě mrtvých, při jednom z podivných setkání, se zdálo, že mrtvá Jane také pojala vůči manželovi a jeho chování jistou antipatii a přála mu utrpení. Rozhovor se Sergem alias Gardinerem, který vyslechl její stížnosti, ovšem její duši zřejmě konečně dopřál klid.

Jejím lékařem byl pan Stewart.

Pohřbená je v kostele ve skotském Haddingtonu.
Faa

Věk: 25

Mladá cikánská bylinkářka, často se vyskytující v St Giles v Londýně. Milá a přívětivá, byť velmi záhadná. Spřátelila se s Halíd a Sergem, byť ti její nabídky, že se jim podívá do budoucnosti, nevyužili. Jistě se prý ale ještě setkají, mají mnoho společného.

Občas prodává i v Soho, odkud se ji ovšem snaží vyhodit chlapci madame Rachel, která nemá ráda konkurenci. Faa si narozdíl od Halíd umí své bitvy vybírat a ví, kdy je lepší vzít kramle.

V květnu 1871 tábořila se svými lidmi u Wandsworthu a přišla velmi zděšeně varovat Halíd, že měla o ní a o jejích přátelích velmi zlý sen. Měli by si dávat pozor. Nelze říct, že varování úplně poslechli, neb následně díky zmršené seanci v Londýně dočasně skončili ve světě mrtvých. Ale ven nakonec přece jen vyvázli, tudíž si to varování snad i vzali k srdci.
Fanny Cornforth

Věk: 36

Jenny: *Doufám, že klokan mladší moc netruchlí!*

Fanny: *No, nevypadá na to. Ale co já vím, jak vypadá truchlící klokan. Já vím jen jak vypadá truchlící nosorožec.*

Jenny: *Eh, já se radši nebudu dál ptát. Hezký den!*

Krásná, prostorově výraznější hospodyně prerafaelistického malíře Gabriela Rossettiho. Patrně též i ledacos dalšího, o čemž svědčí vzájemné přezdívky jako 'Sloník' a 'Nosorožčík'. Fanny se zdá býti praktickou a pragmatickou ženou, která zvládá vše od přípravy vzpomínkové večeře pro vombata po zakopávání zavražděné klokanice a krocení Algernona Swinburna.

Jediné, co jí evidentně vadí je fakt, že se Gabriel rozhodl na svém nejnovějším obraze přemalovat její obličej obličejem své mrtvé ženy. Tedy... alespoň se tak tváří. Posléze vyšlo najevo, že také zaplatila Alexe, aby si hrála na ducha Elizabeth, neb Gabriel už byl dlouho v depresi, nemohl najít inspiraci a stále chtěl dokončit obraz s Elizabethinou tváří. Gabriel o tom věděl, ale když to fungovalo, nechtěl prý celou šarádu narušovat. Navíc na hřbitově Highgate občas vídal poněkud skutečnějšího a nepříjemnějšího ducha své ženy, s čímž se ovšem Fanny dlouho nepochlubil.

Fanny připouští, že by její život byl možná veselejší bez Rossettiho, ale má ho prostě ráda. Ale je vděčná lady Jenny, která jí nabídla trochu přátelského porozumění ohledně problémů s umělci. V současnosti ji ovšem trápí hlavně finance, neb Gabriel střídavě vyhazuje peníze za podivné mazlíčky či seance s Corou Hatch, a v malbě se mu úplně nedaří.
Henry VIII.

Anglický král, který v rámci rozluky manželství s Catalinou z Aragonu a nového manželství s Annou Boleyn založil reformovanou církev, Church of England. Jeho dědicem byl syn Edward VI., syn jeho třetí manželky, Jane Seymour. Jeho dcerami - s jejichž legitimitou si dost zahrával - byly Mary I. a Elizabeth I.

Jeho starší sestra Margaret Tudor byla manželkou skotského krále Jamese IV., s kterým měla syna a následného krále Jamese V. Henry se posléze pokoušel dosáhnout svatby svého syna a Marie Stuartovny, dcery Jamese V., i za cenu násilí a války. Nepochodil však, byť ani jeho syn následně na Skotsko nezapomněl. Ani jednomu z nich se ale nelíbilo potencionální následnictví Skotů na anglický trůn a v případě neštěstí preferovali, aby linie následnictví šla skrze Henryho mladší sestru, Mary Tudor, a její vnučku Jane Grey.
Iset

Jedna ze tří manželek faraóna Ramessese III., matka jeho prvorozeného syna Merneptaha, a babička Setiho II., Amenmesse a Tausret. Jejími pravnoučaty byli později Merneptah Seti III. a Siptah.

Iset vždy dbala nařízení faraóna a s většinou lidí u dvora se snášela dobře. Jen Titi, matka faraónova mladšího syna Penthawereta, ji očividně nemohla vystát.

Osobní lékař Iset byl nemastný a neslaný, ale narozdíl od mnohých dalších u dvora nevinný a nedělající problémy.
Archivářka

Věk: ?

Paní, co v právnickém centru v Bloomsbury organizuje zapisovatelky a rozhodně není archivářka, o archiv se stará jen ze své dobré vůle! Na Eileen O'Sullivan si pamatuje - měla plné hodnocení, šikovná, pomáhala s prací ostatním. Trochu se podobala své sestřenici Bridget, akorát měla na rozdíl od ní šmrnc. Jejím jediným mínusem bylo to, že měla novinářské ambice, takže se předpokládalo, že jim po čase někam zmizí.
Gabrielle Babou

Mladá plavovlasá družička u dvora Marie Stuartovny ve Francii, dcera francouzského hraběte. Již na pohled poněkud od rány a vždy se silnou vrstvou makeupu, neb měla tváře zjizvené od neštovic. Krásně zpívala a měla nádherný hlas. Když na dvůr do St Germain na jaře roku 1556 dorazily Mariiny dřívější skotské družičky - Magdalen Fleming, Muriel Beaton a Maud Seton - Gabrielle se svou mladší sestrou Angelique jim dělaly naschvály, kde mohly, což záhy přerostlo v neskrývanou válku, navzdory přáním Marie, aby byly všechny příkladem skotsko-francouzskému přátelství.

Gabrielle měla docela políčeno na mladého hraběte Arrana, což se zřejmě projevilo také na na zasedacím pořádku slavností - první tanec s ním si ovšem díky skotské sabotáži moc neužila. Měla ale to štěstí, že dát ji s hrabětem dohromady napadlo záhy i Marii Stuartovnu, které začínaly lézt na nervy hamiltonovské snahy vnutit Nicholase nějaké princezně... nebo rovnou samotné Marii. Podle Angelique se ovšem následné snahy o dohazování zas až tak nedařily a Gabrielle z toho byla velmi smutná.

Její služebnou byla Jeanne. Jejím mladším bratrem byl Antoine Babou.
Amun-Ra

Bledý, špičatouchý, vysoký a bělovlasý muž sídlící v záhadné oáze u podivného zařízení v přítomnosti dalších špičatouchých v době regentství Tausret. Vystupoval trochu jako jejich vůdce a vysvětlil Ráchel, Tausret a Meroe, že musejí už brzy odejít a tento svět se snad bez nich obejde. Nemohou Egyptu pomoc přímo, prozradil jim tehdy, ale udělají, co bude ještě v jejich moci.

Rovněž jméno vrchního egyptského boha a boha slunce.
Adam (2)

Židovský obchodník z Damašku, který se za vlády Safadina zapletl do velmi podezřelých obchodů s jakýmsi mistrem Husainem a pak se mu zboží ještě ztratilo. Templář Robert de Montfort ho vyslýchal při hledání hlavy svaté Ursuly. Yara, Rima a Jeremy u něj porůznu sloužili, aby zjistili více informací. Adam se ale o něco později oběsil. Či byl oběšen.

Příliš se nemusel se svou sousedkou, Yael.
James Greenwood

Věk: 39

Tmavovlasý, elegantní a poměrně pohledný muž ostřejších rysů. Novinář z Pall Mall Gazette, který znal Eileen - to on byl oním záhadným gentlemanem, co ho s ní vídaly její kolegyně, ale v jejich vztahu se nejednalo o nic nemorálního, jak se domnívala Martha. Ani ji nenavezl do opia, jak se domníval Patrick. Papíry po Eileenině smrti ale u její bytné opravdu vyzvedl.

I po třech letech navštěvuje Eileenin hrob, kde se setkal s její sestřenicí Bridget O'Sullivan a Frederikem Hansenem. Prozradil jim, že Eileen tehdy nabídl místo ve svých novinách - a že měla prý kamarádku, které chtěla pomoci sehnat místo v Daily Telegraphu. Právě díky němu získala Bridget podezření, která ji vedla ke konfrontování s Lucy Jane Poe... a konečnému odhalení, že Eileen předávkovala opiem Lucy, neb nechtěla aby Eileen přišla na pohovor do Daily Telegraphu, protože se bála, že to místo dostane ona a ne Lucy. Eileen se žel nestihla Lucy pochlubit, že ona sama už místo v Daily Telegraphu nepotřebuje.
Jasná Voda

Druhá žena lovce Malé Stopy z kmene Moudré Skály a matka Me-Mrtvého Vlka. Na syna nedala dopustit (až ho podle některých trochu rozmazlovala), ale poctivě se starala i o své nevlastní a poněkud rozjívené dcery, Ká-Vlezlou Lišku a En-Černého Zajíce, zvlášť po té, co těm zemřela matka.

Jasná Voda byla citlivá umělkyně, která experimentovala s jeskynní malbou, a vyučovala v ní svou nevlastní dceru En, která projevovala poměrně talent, pokud zrovna někde nelítala venku.
Babča Lafreri

Nejstarší žena v rodině ze statku za Orléansem, kam patřil také Martin Lafreri a jeho děti Antoine, Claire a Pierre. Všichni byli poněkud šedozvlčilí. Ale bránili kraj a místní vesnici před vlky černými, spjatými s krkavci a Attilou. Babča měla evidentně v rodině hlavní slovo, v lecjaké masti a odvaru se vyznala a při svých kejklích používala zvláštní starý jazyk, který Magdalen Fleming a Muriel Beaton něco připomínal.

Vysvětlovat cokoliv ale zásadně odmítala.
Druhá série

**MÁG**

Příběh odehrávajícící se v 16. století, převážně ve Skotsku a Francii.

Kapitola I: Ze Skotska do Francie (1542-1551)

Kapitola II: Vzhůru k francouzskému dvoru (1551-1556)

Kapitola III: Francie navěky (1556-)

Seznamy důležitých knih, předmětů apod.:

Seznam předmětů (Druhá série)

Seznam diskutované literatury (Druhá série)

Seznam lokací (Druhá série)
Elisabeth Church

Věk: 3

Žije v Cannizaro House. Dcera Florence Church a Thomase Rosse Churche.Mezi její sourozence se počítají David Church, Louisa Church, Harry Church, Albert Church a Benjamin Church. Její nejstarší sestrou byla Harriet Church, ta však roku 1871 byla zavražděna na Staré faře, takže pro ni rodina teď velmi truchlí.

Též známá coby Ellie, schopná otevíračka dveří.
Anne Blunt

### Příbuzní

Ada Lovelace (matka), Lord George Gordon Byron (děda), Allegra (poloteta), jeden kus manžela

## Výskyt

### Debut

Kapitola V: Známí neznámí

Věk: 34

Serge: *Já hledám takovou vykopávku…*

Anne (o dědovi)*: Aspoň se shodnem, že je to vykopávka.*

Baronka Anne je dcera zesnulé vědkyně Ady Lovelace a vnučka notoricky proslulého lorda Byrona, která by dle pana Murraye mohla také poskytnout nějaké zajímavé informace o básníkovi. V jejích stájích občas maluje Rosa Corder.

Anne je milovnicí koní, které chová na svém panství na severu od Londýna. Spolu s manželem nicméně chystají v současnosti na dlouhou cestu na Blízký východ, kde Anne hodlá studovat místní koně a její manžel má nějaké politické a obchodní zařizování. Tři z jejich koní tak přenechali panu Roseovi, pro kterého se o ně velmi nadšeně stará jeho sluha Napoleon.

Na svého veleznámého dědu má Anne poněkud neobvyklý názor - byl to pěkný mizera, zvlášť v tom jak se choval k lidem, a básníci existují i lepší. Lucy Jane Poe tím byla velmi pobouřená. Zato Jacqueline Le Bas se Anne dost zamlouvala.

Jejím dobrým známým je pan John Ruskin.
Emmy Lockyer

Věk: 9

Žije v Observatoři ve Wimbledonu. Jejími údajnými rodiči jsou Norman Lockyer a Winifred Lockyer. Jejími údajnými sourozenci jsou John Lockyer, Thomas Lockyer, George Lockyer, James Lockyer a Ann Lockyer.

Nezištná a schopná vzdát se králíčků, Emmy také byla na oslavě nenarozenin Alice Rose. Je velkým tajemstvím některých návštěvníků a předmětem Lucyiných morálních dilemat.
Chislehurst

Zapadákov nacházející se nedaleko od Londýna, směrem na jihovýchod od Temže. Kdysi asi býval významnější, jsou zde staré doly, které jsou už ale tak čtyřicet let zavřené. Dřív se tam těžil pazourek a byly využívané snad již v době druidů a Římanů. A říká se, že v nich straší.

V Chislehurstu se také nachází kostel sv. Nicholase, kam byla přenesená kaple z panského sídla, které se rozkládá na kopci nad vsí, v Camden Forest. Sídlo pochází z 13.-14. století, ale nejvýznamnější bylo v 16. století, majitelé byli tehdy významní na dvoře královny Elizabeth I. To se patrně týkalo i Thomase Walsinghama, jehož hrob byl z domovské krypty přesunut právě do kostela, neb ten zemřel počátkem 17. století. V jeho hrobě se nacházela záhadná šifra, kterou moc chtěl pan Rose a záhadná zlodějka.

Jinak se zde nachází také hospoda, hostinec a policejní stanice, kde pracuje nepříliš naložený konstábl Ernest. V okolí se potlouká spousta drben, stařenka May a chlapec Henry, kterému se nedávno ztratil pes Snowie, stejně jako mnohá další zvířata jiným lidem - psi, kočka, koza... Lucy Jane Poe to sem přijela vyšetřovat a zjistila, že stopy vedou právě ke starému dolu.

U starého dolu pak žije veterán, co se s nikým moc nebaví, a děvčata z místní školy se tam vydávají na bojovky. Což není ten nejlepší nápad, neb se okolo potlouká i rudooký přízrak a podivné psisko od Trelawnyho domu. Na důl se prý vyptával i inspektor Whicher, když nedávno přijel. A pak tam zahučel konstábl Morris. Jak se ukázalo, doly jsou velmi podivné - jak díky historii, tak díky tomu, že se tam usídlil Charles DeRudio se svým hejnem vzteklých upírů velikých.

Dívčí školu prý vlastní nějaký Skot, nikdo o něm ale nic neví.

Je tu taky Camden House, původně sídlo Walsinghamova kamaráda Williama Camdena, a jeho velmi významní obyvatelé, ale to je kapitola sama o sobě! Nicméně díky jeho osazenstvu jsou teď v chislehurstském mlýně zalezlí nějací pochybní mladíci jako Marcel, co prý sídlo mají pod dohledem. Když zrovna nechlastají.

Náhrobek Thomase Walsinghama v kosteleKostel sv. NicholaseMapa ChislehurstuKeltské rytiny z dolů
Jochannán

Podivný, mrtvolně vyhlížející muž s pronikavýma očima, který o sobě tvrdil, že je oním svatým Janem, co založil klášter u Eltzu. Nevypadal ovšem moc svatě, doprovázel ho stařec, který dosti připomínal druida, a vykládal neustále něco o svém pánovi, který má rád duše.

Uvrhl Wilhelma, Walpurgu, Johannese, Agnes, Ráchel, Ritu, Giovanniho a Salvatora do temnoty, ze které se jejich duše jen těžko dostávaly. Tedy hned poté, co se jim vysmál a nárokoval si jejich alchymistické dílo.

Mohl být spojen s předešlými mrtvolnými otravami, jako Dárius, Attila či Tamerlán.
Duch Elizabeth Siddal

Věk: ?

Postava ženy v jednoduchém oděvu a s dlouhými zrzavými vlasy, které není vidět do tváře. Objevovala se většinu nocí v Chelsea a stálaprerafaelistickému malíři Gabrielovi Rossettimu modelem, asi tak od února 1871. Ten byl přesvědčen, že se jedná o jeho zesnulou manželku, která mu chce pomoci dokončit obraz, co se stále nedařil. Byla velmi plachá - nikdo se k ní nesmí přiblížit příliš blízko nebo jí pohlédnout do tváře.

Někteří byli přesvědčeni, že se jedná o žertík Rossettiho sousedů, kterým už leze na nervy jeho zvěřinec - ostatně i stopy osoby, která utíkala z Rossettiho domu po zmizení ducha vedly do domu Rossettiho sousedů.

Později vyšlo najevo, že šlo o snahu vymanit Rossettiho z deprese, ke které se spolčily Fanny Cornforth a Alexa Wilding. Jenže ještě později vyšlo najevo, že za Rossettim opět v noci začala chodit inspirace... ale Fanny už nikoho neplatila a Alexa byla mrtvá, schovaná v prázdném hrobě Elizabeth. Tou inspirací byla ne zcela příčetná Lucy Jane Poe. Co žádná z žen nevěděla byl fakt, že Rossetti si byl celé šarády vědom... a na hřbitově Highgate se vídával s poněkud skutečnějším a nepříjemnějším duchem své zesnulé manželky.
Andrew Fleming

Syn Janet Stewart, Lady Fleming a lorda Malcolma Fleminga, spřízněný s královskou rodinou Stuartovců skrze dědečka, krále Jamese IV. Jeho otec, lord Fleming, zmizel v bitvě v Andrewově dětství, kolem narození Marie Stuartovny, a nikdo netušil, co se s ním stalo. Andrew se tak stal potencionálním dědicem titulu, nebyl však ještě plnoletý. Bylo mu okolo osmi let. O několik let později se ovšem jeho otec zázračně navrátil ze zajetí, jen aby o rok později, roku 1548, padl v bitvě proti Angličanům. Tentokrát již opravdu.

Andrew měl také dvě sestry, o tři roky mladší Margaret Fleming a o pět let mladší Magdalen Fleming, a o sedm let mladšího bratra, Johna Fleminga, odeslaného již v dětství na kněžská studia. Když byly zase sestry odeslány s malou Marií do Francie, a doprovázela je i matka coby Mariina guvernantka, zůstal Andrew ve Skotsku sám coby správce rodinného majetku. Roku 1551 mu posléze přibyl i polobratr, Harry de Valois, výsledek matčiny aféry s francouzským králem Henrim II., a ta se následně v hanbě vrátila domů.

Roku 1553 se stal doživotně nejvyšším královským komořím. Následující rok ovšem postihla rodinu další katastrofa, když se ukázalo, že zesnulý lord Malcolm výměnou za svobodu dodával nějaké informace Angličanům. Rod Fleming pak přišel o část majetku a Andrew se snažil, co mohl, aby situaci alespoň trochu napravil. Radost mu koncem roku 1555 přinesla ovšem nově narozená dcera, Jean Fleming, kterou přivítal se svou ženou, Barbarou Hamilton, dcerou regenta Arrana. V podobné době, ovšem dosti jiným způsobem, se jeho sestře Margaret ve Francii narodil nemanželský syn, Malcolm, což Andrew vzal velmi profesionálně.
Fritz Hetzenschechter

Bohatý obchodník žijící v Kolíně nad Rýnem v 14. století, který přišel na to, jak se zbavit nepříjemných dluhů u Žida Meyera - pomohl vykonstruovat proces, na jehož základě byl Meyer umučen. Čímž si stvořil nemesis v podobě Meyerovy dcery, která nějakým zázrakem přežila následný útok lůzy na dům její rodiny.

Ráchel se tak postarala o uspíšení konce nejen Fritze, který dlouho postonával, ale též jeho syna Thomase. Po Fritzovi tak zbyla jen vdova, paní Kunigunda.
Janet Stewart, Lady Fleming

Dvorní dáma Marie de Guise, vdovy po skotském králi Jamesi V. Král James byl zároveň Janetiným polobratrem, neb ona sama byla nemanželskou dcerou předešlého skotského krále, Jamese IV. Její dvě dcery byly divoká Margaret Fleming a o něco spořádanější a poslušnější Magdalen Fleming. Jejím synem a dědicem titulu byl zase Andrew Fleming, zatímco nejmladší John Fleming byl už v dětství otcem poslán na kněžská studia. Lady Fleming proslula svou krásou a vybranými způsoby, ale sama trvala na tom, že ženy by měly mít více zájmů a jiný smysl života, než jen zájem o mužskou společnost. K tomu - jakož i k pečlivému studiu - se snažila vést také své dcery, s větším či menším úspěchem. Marii de Guise byla velmi oddaná a leccos pro ní zařizovala.

Její muž, lord Malcolm Fleming, zmizel v bitvě roku 1542, ve stejné době, kdy došlo k úmrtí jejího bratra a narození dědičky skotského trůnu, Marie Stuartovny. Od té doby byl nezvěstný, ale po několika letech se šťastně vrátil, byť vyčerpaný a pohublý, ze zajetí. Štěstí ovšem netrvalo dlouho a o rok později lord Fleming padl v další bitvě proti Angličanům.

Lady Fleming také velmi dbala na dekorum a neměla příliš v oblibě svobodomyslnou Beatrix Renwall. Což bylo zajímavé, když byly obě vybrány jako doprovod malé Marie Stuartovny na cestě do Francie. Lady Fleming ovšem velela, coby Mariina nová guvernantka. Po příjezdu do Francie ji ale moc nepotěšil William Maitland, který jí sdělil, že Francouzi si nepřejí přílišný skotský vliv na malou královnu. Lady Fleming si vymohla své zůstání, neb to si přála Marie de Guise, ale její dcery Magdalen a Margaret musely být odeslány na výchovu do kláštera v Poissy, stejně jako ostatní dívky.

Od roku 1550 pak měla lady Fleming tajnou aféru s francouzským králem Henrim II., se kterým přijela i navštívit Poissy. Svým dosti nenadšeným a rozhořčeným dcerám to vysvětlovala tím, že to pochopí, až budou starší, že to dělá pro ně a pro Skotsko... a že jsou různá bojiště. O rok později se její aféra ovšem prozradila narozením králova bastarda, Harryho de Valois. Lady Fleming byla následně v hanbě vykázána zpátky do Skotska. Svým dcerám o tom ani nedala vědět a ty se to tak dozvěděly až z dvorských drbů donesených do kláštera Adou. Ve Skotsku se následně snažila podporovat svého syna Andrewa, co se dalo, neb rod Fleming stihla nová pohroma, když se ukázalo, že zesnulý Malcolm Fleming spolupracoval za války s Angličany. Roku 1555 se pak lady Fleming stala dvojnásobnou babičkou, byť značně odlišnými způsoby: Andrew přivítal se svou manželkou, Barbarou Hamilton, dceru Jean Fleming... zatímco Margaret porodila ve Francii nemanželského syna, Malcolma. Neb jeho otcem byl zesnulý vévoda de Longueville, lady Fleming ve spoluprácí s Marií de Guise vymyslela plán: Margaret se dostalo neobvykle výhodné nabídky sňatku od odvdovělého Johna Stewarta, hraběte Atholl, ale musela se malého Malcolma vzdát, neb si ho k sobě chtěla vzít jeho babička Marie de Guise, coby jedinou vzpomínku na svého syna.
Jean Bacla

Stařík, který byl v 16. století starostou vesničky nedaleko Orléansu, u které stál kostel svaté Uršuly. Neměl to moc jednoduché. Kostel již od dob jeho prvotního postavení, v dobách římských, pronásledovala jistá smůla. Roku 1556 byl opravován z příkazu krále a za podpory místního šlechtice Simona des Armoises, který z pohledu starosty také konečně jednou něco dělal a bylo možno začít doufat v poutníky a trochu rozkvětu, stavbu ovšem poněkud ohrožovali místní vlci.

Vlci byli vůbec zdejší problém. Místní majitel hospody a vyhlášený loves, Gaston Baril, se tedy ucházel o pozici královského louparie, kterou posléze také získal. To byl ovšem pro starostu trochu danajský dar: vlčí řady řídly, jenže vesnice Gastonovi musela dle pravidel za každého uloveného vlka platit... a peněz nebylo nazbyt. Starosta byl nejméně nadšený z nápadu vesničanů, že za vlčími útoky stojí stavba kostela a jejich nápadem jít to stavitelům agresivně vysvětlit. Když se pak ale ke spokojenosti vlků stavba skutečně odvolala a Gaston při tom náhodou zemřel, starosta vlastně z celé situace vyvázl velmi vítězně.
Divocí hoši

Londýnský gang, který sídlí ve Wandsworthu. Vede je Teddy, který fakt nemá rád Iry a bude si to všechno pamatovat.

Patřil k nim Jack (2), wimbledonskou spojku jim dělal Bill (2) a obchod s cizím zbožím řešili často přes Alfreda Millera. Jednou unesli Patricka O'Sullivana a zkusili tím vydírat Johna Devoye. Po druhé to jistě už neudělají.

Ještě osudnější se pak ukázalo rozhodnutí pomoci panu Shelleymu s pomstou vůči Trelawnymu alias Roseovi. Z účastníků to přežil je pan Shelley a Teddy.
Anna Kingsford

Věk: 20

Mladá a pohledná studentka medicíny z Londýna, známá pana baroneta Rose (překvapená a nepříliš potěšená, že je pan baronet ženat), milovnice zvířátek, občasný host na Staré faře (pozvala se sama).

Doktor Hansen ještě nikdy nepotkal takhle drzou holku. Momentálně s ní ale uzavřel příměří, protože slečna Kingsford je asistentkou doktora Lankestera, Hansenova známého, a zkoumá v laboratoři záhadné vzorky, které Hansena tak zajímají.

Panu Roseovi je Anna velmi vděčná za podporu své kariéry, byla proto ochotná v jeho prospěch i případně svědčit u soudu.
Aubin

Syn staré chůvy Ide na zámku Chateuabriant, který se staral o koně. Byl poměrně podivný, poněkud jednodušší a několikrát přistihnut při nějakých nepřístojnostech s kozami, kvůli Ide byl ale na zámku trpěn. Než se tedy roku 1554 provalilo, že Ide patřila k jakémusi podivnému čarodějnému kultu, který měl zájem o Marsilii Strozzi. Aubin, dle příkazu matky, bránil cestu do sklepení, kde se nacházela Ide s nevědomou Marsilií. Když ho Bríde v zápalu boje na schodech prudce strčila, spadl dolů a zlomil si vaz.

Bríde si jeho smrt, byť šlo o nehodu, pak dlouho vyčítala.
Hathor

Bledá, špičatouchá, vysoká a zlatovlasá žena sídlící v záhadné oáze u podivného zařízení v přítomnosti dalších špičatouchých. Zde se s ní setkaly Ráchel, Tausret a Meroe, v době Tausretina regentství. Navzdory tomu, že špičatouší mluvili o tom, že už musí odejít a tento svět se bez nich obejde, Hathor se později podobala jistá nešťastná kněžka z Delf.

Rovněž jméno egyptské nebeské bohyně, spjaté s ženami, plodností, láskou a mateřstvím, symbolické matky faraónů.
Ida, Ethel a Clara

Věk: 14-15

Dívky studující v dívčí škole v Chislehurstu. Jednoho večera se vydaly na bojovku ke starým dolům, kde prý straší. Brzy je ale vyděsil stín nějakého muže, takže Ethel s Clarou rychle utekly, nehledě na to, že slyšely Idu vykřiknout.

Ida byla posléze objevená v bezvědomí na paloučku. Nad ní se skláněl povědomý rudooký přízrak, na krku měla trochu krve a sama Ida se usmívala. Po probuzení tvrdila, že se jí zdálo něco hezkého o zahradě plné růží. Malý Henry dostal za úkol doprovodit jí pryč, zpět do školy, zatímco ostatní se vydali pronásledovat přízrak. Neúspěšně.

Podle Idy byl onen přízrak bledý, tmavovlasý muž, šlechtického vzhledu a poněkud chladný. Voněly kolem něho růže. Ano, byl to vzhledově podobný typ jako William Rose, ale neztotožnila u soudu svého útočníka s Rosem. Něco nesedělo.
Francis Hutchinson

Věk: 80

Lékař, který ošetřoval Elizabeth Siddal, poté co se předávkovala laudanem. Posléze vypovídal při vyšetřování její smrti. Poněkud starší a zapomětlivý, ale na Elizabethin případ si stále pamatuje: byl jejím lékařem řadu let, ale pak se tam začal objevovat ten podivný mladíček, doktor Mable.

Rád předepisuje laudanum a posílá hysterky k doktoru Tukeovi.
Agrippa

Celým jménem Heinrich Cornelius Agrippa. Spolu s Paracelsem se kdysi učil od neznámého mistra.

Vzdělanec z 16. století, ke kterému na čas zběhl do učení Johann Weyer. Své sestře Inge po nějaké době ovšem Johann prozradil, že Agrippa se začíná pohybovat i na jakési hraně okultních vědomostí a on sám je z toho nervózní - což bylo co říct, neb i Johann měl ty hranice poměrně posunuté oproti běžným lidem.

Roku 1553 vtrhl pak Johann do dominikánského kláštera v Poissy dost vyděšen a spolu se svým bývalým učitelem, Paracelsem, se pokusili pod klášterem schovat jakési knihy a pergameny. Překvapil je přitom ovšem jistý John, dle přízvuku z Anglie, který býval rovněž Agrippovým žákem, a obvinil je, že Agrippu zradili a způsobili jeho smrt. Johann i Paracelsus se bránili tím, že Agrippa zašel opravdu už příliš daleko a spolčil se zlem. Chtěl totiž uspíšit svou alchymistickou práci a sáhl proto po démonech.

Johann o jeho chybě posléze sepsal alegorické varování v podobě spisku o Faustovi.
Goar

Král kmene Alanů, kteří přišli z východu, vyhnaní Attilovými Huny - byť někteří se k němu snad i přidali a zůstali na východě, jiní pak zase za Rýnem. Ti, kteří přišli s Goarem, se usadili ve vesničce Miciacum nedaleko Aureliana, a za Goarovy vlády se jim poměrně dařilo, byť nebyli křesťany, jako čím dál větší část obyvatel Galie.

Goar se, co je známo, nikdy neoženil, nicméně měl poměr s mladou galskou bylinkářkou Maeve. Vzhledem k tomu, že nepatřila ke kmeni, ji Goar nakonec vyhnal, ale když se dozvěděl, že mu porodila dceru, vymyslel plán jak alespoň tu dostat do kmene - zmocnil se děvčátka a nechal ji vyměnit za malou Mahsu, dceru Jánán, která to pod výhružkami přijala a Goarovu dceru vychovala jako vlastní.

Maeve zřejmě ale Goarovi nikdy neodpustila, protože když se o mnoho let později král ztratil na výpravě, nalezli ho pak umírajícího, a umučeného, v bylinkářčině jeskyni. Tehdy se jeho dcera teprve dozvěděla, že je vlastně jejím otcem. I když tomu spíš nechtěla věřit.

Jeho následníkem a novým králem se stal mladý Sangiban, který ho už předtím zastupoval, a který se oženil právě s jeho dcerou.
Faraón II

Věk: 0

Lucyino nové kotě, s revolučnímí tendencemi a svítícíma očičkama. Zmizelo s Georgem Gardinerem.... a nyní se s ním (či spíše Sergem) opět navrátilo.

Poté, co při požáru málem umřelo, a oživoval ho pan Rose, je nějaké divočejší a občas jako by mu skoro svítila očička červeně. Taky to vypadá, že pohrdá mlíčkem a masíčkem, zato je nějaké velmi krvelačné. Navzdory obviněním se ovšem zdá, že není na vině ohledně toho největšího bordelu na faře a nenapadalo Serge ve spánku... to měl zřejmě na svědomí jistý kočičí duch s vendettou.
Henri Clouet

Malíř u dvora krále Henriho II v 16. století. Pocházel z holandské malířské rodiny, sám se ovšem narodil již ve Francii. Po otci zdědil jak pozici dvorního malíře, tak gentlemana královské komnaty, což velmi vynášelo. Specializoval se na portréty a miniatury a řemeslně byl velmi zručný, příliš mnoho invence tam však nebyla. Starší, nazrzlý a obtloustlejší muž s brejličkami, který si velmi zakládal na své důležitosti.

Dával lekce malby Marii Stuartovně a princezně Élisabeth de Valois, choval se k nim spíše blahosklonně. Když se k lekcím roku 1556 přidala také Maud Seton, trochu nejprve ustrnul, neb v té rozpoznal nesporný talent, pak se ovšem rozhodl jí spíše ignorovat a věnovat se druhým dvěma dámám. Maud, šťastná že na ni pro jednou nikdo neřve, však nadále na něm loudila rady ohledně barev a technik.
Bill (2)

Věk: 45 (+)

Bill-vyhazovač-z-pajzlu, ne Bill-vypadá-jako-brácha-od-Halíd; spojka Divokejch hochů ve Wimbledonu.

Velmi si vážil svých zubů. Velmi se bál Dr. Hansena. Ale ne zas tolik, aby se mu to nepokusil oplatit. Bohužel pan Hansen si svých zubů cenil ještě víc, čímž se skončila nejen Billova pomsta, ale rovnou celý jeho život.
Jean de Laval

Francouzský šlechtic, který získal bretonský zámek Chateuabriant po rodině de Montfort. Oženil se s Françoise de Foix a jejich svatbu dojednala bretonská vévodkyně a dvojnásobná francouzská královna, Anne z Bretaně. Jeanova manželka se ovšem následně stala milenkou krále Françoise I., Annina zetě. O Jeanovi se říká, že byl posléze zodpovědný za tajemnou smrt své ženy.

Patrně u nich sloužila i stará Ide, která na Chateaubriantu pobývala už od dob Montfortů a nastoupila pak do služeb nových majitelů zámku, Pietra Strozziho a Anne Stewart.
Jean Gaultier

Věk: ?

Francouzský novinář a přítel Williama Rose, který pro něj dává inzeráty do novin. Následně mu přeposílá dopisy od lidí, co tvrdí, že měli nějakou předtuchu smrti, případně se věnovali pokusům s magnetismem a následně byli schopni ovlivnit myšlenky jiných lidí. Nebo vůbec záhadně existovali na dvou místech současně.

Zatím neviděn.
James IV.

Skotský král a manžel anglické princezny Margaret Tudor. Padl roku 1513 v tragické bitvě u Floddenu proti Angličanům, stejně jako řada dalších skotských šlechticů a rytířů.

Jeho synem byl James V. a jeho nemanželskou dcerou byla Janet Stewart, Lady Fleming - což znamenalo, že jeho vnoučata zahrnovala Marii Stuartovnu, Jamese Stewarta, Andrewa Fleminga, Margaret Fleming, Magdalen Fleming, Johna Fleminga a malého polobratra sourozenců Fleming, nemanželského syna Lady Fleming a francouzského krále Henriho II.
Allegra

Věk: 5 (+)

Dcerka Claire Clairmont a lorda Byrona. Claire ji svěřila o dost bohatšímu Byronovi, pod podmínkou že se od ní nevzdálí a postará se o ni. Byron slib nedodržel, poslal ji do kláštera a odmítl jí Claire vrátit. Allegra v klášteře zemřela a Claire se pak s Edwardem Trelawnym Byronovi pomstila, čehož nikdy nelitovala.
Eliševa

Mladá dívka z neolitického Jericha, dcera Avihu a Levany, mladší sestra Havy a starší sestra Deborah a Benjamina. Nikdy nespatřená, neb v době příchodu záhadných lovců do Jericha byla nezvěstná a posléze se ukázalo, že stejně jako Hava, i Eliševa padla za oběť Yaelinu podivnému kozímu kultu. A stejně jako Havu ji do pasti nalákala Zillah.

Není jisté, co se s ní stalo po pádu Jericha - ale dobře to s ní, vzhledem k osudu ostatních dívek, asi nedopadlo.
Anubis

Bledý, zrzavý a špičatouchý muž, který se nazýval vrchním architektem pyramid. V dětství, za vlády faraóna Ramessese III., se s ním střetly Tausret, Ráchel a Meroe a pozvaly ho na večeři. Jeho modrý ptáček posléze po letech nasměroval Ráchel k záhadné oáze v poušti, kde žila řada dalších špičatouchých.

Rovněž jméno egyptského boha mrtvých s šakalí hlavou.
Attila

Děsivý, bledý, mohutný, tmavovlasý vůdce Hunů, doprovázený podobně děsivým krkavcem. To on sjednotil Huny, kteří se pak vydali pod jeho vedením z východní Evropy dále na západ. Ale sám vyrůstal i u římského dvora a znal se dobře s Aetiem, který proti němu posléze stanul v bitvě. Jeho úhlavním nepřítelem byl údajně stařičký mudrc Kaveh, náleží k Alanům žijícím u Aureliana.

Ve vizi, kterou Kaveh ukázal ostatním Alanům, byl Attila zobrazen coby muž odpočívající v zlatém sarkofágu uprostřed bílé krychlové stavby, na místě porostlém rudými květinami. Z hrobky šel strašný strach a spící muž byl bledý a až nadpozemsky krásný, v zlaté zbroji a s mečem s hady položeným na hrudi, zatímco krkavec se všem vysmíval lidským hlasem. Když muže Fardin ve snu probodl, jeho kůže se svraštila, jako by se uvnitř ukrýval nějaký strašlivý démon.

Když Attila oblehl Aurelianum, došel nakonec k dohodě s arcibiskupem římským, Leem, (ovšem není jisté, jak přesně - jediný další svědek, Fardin, z toho totiž zešílel) a ušetřil Aurelianum výměnou za zbytek Alanů a Ursulu a její dívky. Následně se vysmál alanskému králi Sangibanovi a zabil ho, čímž proti sobě poštval jeho novomanželku, od které si z nějakého - vlčího - důvodu původně sliboval, že by mu mohla pomoc. Nicméně, Hunům obecně nic dlouho vzdorovat nevydrželo.

... svůj cíl ovšem na opuštěné nekropoli nenalezl, neb Kaveh opět unikl, stejně jako pod jménem Alexandr kdysi unikl Attilovu předchůdci, Dáriovi. Měl leccos společného také s Tamerlánem, Jochannánem a Kýrem... a představoval jakési nezdolné fyzické zlo, jak se později v 16. století přesvědčily Maud, Magdalen, Muriel, Bríde a Inge, pronásledované krkavcem a rodem Basarab.
Francis Moon

Věk: 75 (+)

Baronet Moon byl otcem Edwarda Moona a tchánem jeho manželky Helene, rozené von Hansbach. Byl zavražděn v jejich domě, záhadným vraždícím individuem neurčitého pohlaví, které se v tu chvíli asi vydávalo právě za jeho syna.

Protože způsob vraždy proběhl tak, jak byli odstraňováni spojenci Carbonari, patrně byl s nimi zapleten - a nejspíš více, než jeho syn.
Charles DeRudio

Věk: cca 60? (+)

Lucy: *Ale proč tu ale musel chovat netopýry!*

Jacq: *Jsem říkala, že jsou tak pitomý, že budou chtít zabít císaře nakaženým netopýrem…*

Lucy: *Ach jo, to ho nemohl normálně zastřelit!*

Aristokrat, podle jména s nějakým italským původem. Měl patřit ke spiklencům Carbonari, kteří se pokusil o nepovedený atentát na císaře Napoléona III., a byli následně pochytáni a popraveni. Neb DeRudio byl ale vyššího postavení, jeho trest byl zmírněn pouze na exil ve francouzských vězeňských koloniích, ve Francouzské Guianě. Z krvežíznivým upírů velikých, žijících na vězeňském ostrově, mu poněkud přeskočilo a stal se posedlý touhou se císaři pomstít stejným způsobem.

Spolupracoval s tajemným mužem ve stínu, který ho financoval kdysi - a snad i při DeRudiově posledním podniku. Charles Howell, další spiklenec, od něj navíc někdy v únoru 1871 obdržel dopis, ve kterém se Charles zmiňoval, že děkuje za podporu, mají plán a finance na to dotáhnout do konce přání jakéhosi Gabriela. Patrně byl tedy také oním záhadným aristokratem spjatým s Carbonari, který se dle inspektora Whichera nedávno znovu objevil v Londýně a snad chtěl působit opět problémy. Whicher se o něj evidentně velmi zajímal, ale nakonec ho ten zájem stál život.

Narozdíl od dalších Carbonari, nedostalo ho vraždící individuum neurčitého pohlaví. S pomocí svého finančníka, Howella a gangu londýnských zlodějek, DeRudio propašoval z Jižní Ameriky upíry veliké, nakažené vzteklinou do podzemí Chislehurstu pod Camden House, kde byl ex-císař usazen. S pomocí Kat také unesl císařova bastarda, Martina Howarda. Byť Martin i císař vyvázli bez zranění, upíří taškařice stála život Whichera, Kat, Miss Shaw, neznámého veterána i samotného DeRudia.

Před smrtí byl DeRudio vzhledově postarší, bledší, nahrbený a s unavenýma očima, evidentně nemocný a stále se potící, zoufale posedlý svou pomstou. Vydával se za veterána žijícího v chislehurstských dolech.
Flora (3)

Kuchařka v královském paláci v St Germain na dvoře krále Henriho II v 16. století, se kterou se hned seznamovala služebná Inge, aby mohla nosit koláčky pro slečnu Maud Seton. Flora se nechala slyšet, že paní Diane de Poitiers, která v paláci na vše především dbala, ovšem preferovala, aby se všichni drželi v kondici a nikdo se tu nepodobal chodícím koulím.
John Damian

Italský alchymista žijící ve sklepě hradu Stirling, jehož inventářem již nějakou dobu byl - od dob předešlého skotského krále, který nad ním držel ochranou ruku. Postarší, proplešatělý, s popálenou kůží a dosti neudržovaným vousem. Rozhodně ne čarodějnice. Dělal spoustu zajímavých věcí: hledal kvintesenci, elixír života, vyhazoval věci do vzduchu, snažil se létat po vzoru zápisků Leonarda da Vinciho. Ne vše se mu dařilo.

Trochu se přátelil s Ianem, který za ním posléze vodil Magdalen, Muriel, Maud a jejich služebnou Bríde, které hledaly lék pro malou Marii Stuartovnu.

Damianova záliba v ohnivé vodě, a její značná spotřeba, vedly k pokusu o jeho zatčení, jeho útěk na hradby, pokus o let, a poněkud neslavný pád a zmrzačení, po kterém ho ošetřila Beatrix Renwall a on byl umístěn zpět do sklepa, tentokrát bez alkoholu, a s příkazem najít nějaké to zlato.
Irmel Rodendorf von Eltz

Dcera jednoho z pánů hradu Eltz, Johannese, a jeho nízce postavené manželky, Walpurgy, žijící v 14. století. Na rozdíl od bratra Hilaria nepobrala vzhled po otci, tudíž se jednalo o normální pohlednou dívku. Provdala se do Andernachu, ale štěstí jí dlouho nevydrželo - jelikož nemohla otěhotnět, manžel jí začal vyhrožovat zapuzením. Navzdory útěchám matky z toho byla Irmel dost zoufalá a tak v jednu chvíli zavítala domů na Eltz, do alchymistické laboratoře svých rodičů, a evidentně tam našla něco, co jí dodalo novou naději. Na to ovšem někam spěšně zmizela.

Vzhledem k tomu, že její rodiče a bratr byli následně zavražděni, patrně s nějakým tím přispěním širší rodiny, těžko říct, co se s Irmel dělo dál a jestli na Eltz ještě někdy zavítala.
Harry de Valois

Nemanželský syn francouzského krále Henriho II a skotské šlechtičny Janet Stewart, Lady Fleming, dcery skotského krále Jamese IV. Jeho narození roku 1551 způsobilo docela rozruch a mělo za následek odeslání jeho matky pryč od francouzského dvora. Jeho polosourozenci na matčině straně byli Andrew Fleming, Margaret Fleming, Magdalen Fleming a John Fleming. Jeho polosourozenci na otcově straně byli dauphin a princezna Élisabeth de Valois. S Magdalen a Margaret se seznámil, když ty ke královskému dvoru do St Germain en Laye dorazily v roce 1556.

Zdravé, silné a blonďaté dítě, v porovnání s královými legitimními potomky, tudíž králův velký favorit. Nejraději si hrál na protestanty nebo s dřevěným mečíkem, nad malou Élisabeth Marií Philoménou ohrnul nos a malý synovec Malcolm Fleming mu přišel nudný, sestru Magdalen, která za ním často chodila, si ovšem docela oblíbil.
Amel-Marduk

Korunní princ, syn babylónského krále Nabukadnessara II. a médské princezny Amytis, tedy vnuk Kyaxerése II. Poněkud samolibý a uštěpačný chlapec, který se rád škorpil se svou sestrou Eannou-Szarrou-Usurr. Když jeho otec začal pozbývat příčetnost, o vládu se starala hlavně jeho matka a strýc Neriglissar. Po otcově sebevraždě se nicméně králem stal Amel-Marduk, ale dlouho se z toho neradoval - vzápětí Peršané pod vedením Kýra dobyli Babylónii a on se sestrou a jejími přáteli prchl ke dvoru týrského vládce Abdemona. Amel-Marduk následně onemocněl a trávil dny v horečkách, pod dozorem lékaře ve vile, kterou mu Abdemon poskytl. Zde ho také ostatní zanechali, když se vydali na diplomatickou misi k Řekům. Pak už ho viděli jen na Kypru u dvora Evagorase, kam s matkou před Peršany opět prchli.

Je poněkud mlhavé, co se s ním dělo dál a jak dopadl, byť velitel královské stráže, Nikanuur, se ho snažil hledat.