Олег Євко. Цариця Майя або Сестра Роксолани

Ця історія правдива, на відміну від інших. Все, що сталося може здатися вам неймовірним, але так все і було. А почалося все це за часів, коли наша Україна ще не була незалежною.

Османська імперія - держава, створена 1299 року турками-османами під проводом удж-бея Османа Газі на північному заході Малої Азії. Це була досить войовнича держава, яка захопила багато земель своїх сусідів. У XVI-XVII століттях Османська імперія досягла найвищої точки свого впливу. У цей період імперія османів була однією з наймогутніших країн світу - багатонаціональна, багатомовна держава, що простягалася від південних кордонів Священної Римської імперії - околиць Відня, Королівства Угорщина і Речі Посполитої на півночі, до Ємену і Еритреї на півдні, від Алжиру на заході, до Каспійського моря на сході. Турецьке ханство було васалом Османської Імперії і татари дуже часто привозили полонених османам. Вони нападали на християнські землі і спустошували їх.

Але була українська жінка на ім'я Анастасія, яка потрапила в полон до османів, але не загинула, а вибрала собі іншу долю. Вона стала дружиною османського султана Сулеймана і народила йому п'ятьох дітей. У неї були суперники в особі великого візира Ібрагіма і першої дружини султана на ім'я Махідевран. Але їй вистачило мужності, щоб позбавитися усіх своїх ворогів. У османів вона стала відома як Хюррем Хасекі-султан, але в інших країнах вона стала відома просто як Роксолана. Але наша історія не про неї. Я розповім тобі, любий читачу, вам про сестру Роксолани ім'я якої Майя. Якщо ти готовий, мій друже, то ми починаємо. При черговому набізі кримських татар Українське місто Рогатин було пограбовано. Майя не знала, куди їй сховатися, адже її могли схопити, як шуліка ловить мишей. Майя злякано дивилася своїми чорними очима на те, як татари ведуть жителів її міста в полон серед тих жителів була і її сестра Анастасія. Після того, як в полон до татар потрапила її сестра, життя Майї перетворилося на пекло. Вона стояла за деревом і думала тільки про те, якби у неї виросли крила, як у лелек, вона б злетіла над горами, над лісами і ніякі татари б її не спіймали. Але де взяти ці крила? Мрії мріями, а небезпека була близька. Невже вона ніколи не побачить рідну сестру, рідну землю з її безкрайніми полями і ласкавим сонцем.

- Ось вона, - почула Майя голос татарина.

Вона кинулася бігти, не озираючись. Але спіткнулася і впала прямо перед ногами татарина. Тільки він спробував схопити її, як якийсь незнайомець у плащі з каптуром вдарив татарина і взяв її на руки. Майя втратила свідомість від страху. А прийшла до тями вона в чистому полі. Там не було ні людей, ні звірів, ні дерев, ні кущів. Скрізь чорнів голий степ. І навіть на небі не було ні хмаринки, а тільки непроглядний морок. А поруч сидів незнайомець.

- Ти що, хочеш продати мене османам в їх гарем? Знаю я вас: всі ви татари однакові! - сказала Майя.

- Я не бажаю тобі зла. Довірся мені і я тебе врятую, - сказав незнайомець.

- Дякую тобі за порятунок. А ти і справді не схожий на татарина. Але хто ти? - запитала Майя.

- Не треба подяки. Моє ім'я Ангел, але всі називають мене просто Блукач, - сказав він.

- Хто це всі? - не зрозуміла Майя.

- Жителі моєї батьківщини - планети Дагальтера, - сказав Блукач

- А як виглядає ваша планета? - запитала Майя.

- Вона прекрасна! Принаймні тоді, коли я там був в останній раз. В небі сяють два сонця. Там є величезні тропічні ліси і три глибокі океани, - сказав Блукач.

- Але де ми знаходимося зараз і навіщо ви врятували мене? – запитала Майя.

- Ми на планеті Тайхан. Сюди мене заслав лиходій Ранкорн. Зараз він захопив всю владу на Дагальтері. Я врятував тебе, бо я передам тобі всі мої сили. Підійди до мене, - сказав він, і Майя наблизилася до нього.

Блукач доторкнувся до Майї, і вона відчула, як щось в ній змінилося. Їй стало легко, як ніколи. І вона навіть забула, що тікала від татар. Раптом загримів грім, і Майя опинилася в лісі, де світило сонце, і лагідно співали птахи.

- А де я зараз? І що мені робити далі? – запитала Майя.

- Ми зараз на Дагальтері. Знай, що твоя мета перемогти лиходія Ранкорна і стати правителькою цієї планети. Удачі тобі. – почула вона голос Блукача, але його самого не побачила.

- А як же я зможу це зробити? Хіба ви мені не допоможете? – розгублено сказала вона, шукаючи Блукача очима десь там, звідки вона чула його голос.

- Я вже не зможу тобі допомогти, адже я маг, а якщо маг передасть іншому свою силу, то стане примарою. – відповів Блукач.

Майя пройшла кілька кроків в лісі, як раптом почула чийсь писк:

- На допомогу! Допоможіть!

Майя вийшла на узлісся і побачила, як маленького горобця схопив стерв'ятник та такий великий яких вона зроду не бачила.

- Облиш його! - вигукнула Майя.

Стерв'ятник на її здивування заговорив:

- Це моя здобич. Не втручайся не в свою справу!

Майя гнівно подивилася на стерв'ятника, і сталося диво: стовп світла засліпив стерв'ятника, і він полетів геть.

- Дякую тобі за порятунок. Ти та, хто зможе здолати тирана Ранкорна, бо ти володієш магією світла, а він вампір і боїться світла, - сказав горобець.

- Нема за що. Але я тут випадково. Я взагалі не знаю, як у мене вийшло прогнати того стерв’ятника. І як ти можеш розмовляти, ти ж горобець? І чому стерв’ятник говорив?

- На нашій планеті всі звірі та птахи розмовляють.

- Добре я врятую вашу планету від того Ранкорна, але як я – проста дівчина – зможу це зробити? Якщо його так всі бояться, він, мабуть, дуже небезпечний!

- Тобі може допомогти мудрець Асхун, - сказав горобець.

- А де знайти того Асхуна? - запитала Майя.

- Він живе в Каньйоні темряви. Я відведу тебе туди, - сказав горобець.

- Добре, йдемо, - сказала Майя.

Горобець провів Майю до Каньйона і вказав місце, де живе Асхун.

То була велика печера. Майя зайшла туди. У печері на великому валуні сидів невисокий дідок з довгою білою бородою і палицею в руці.

- Це і є Асхун, - прошепотів горобець на вухо Майї і зник.

Побачивши Майю Асхуг сказав:

-Вітаю тебе, смілива Майя! Я знаю хто ти. Швидше за все ти станеш нашою рятівницею і позбавиш нас від вампіра Ранкорна.

-Доброго вам здоров’я, пан Асхун. Але як зможу перемогти Ранкорна? Я проста дівчина з України і опинилася тут випадково через незнайомця який назвався Блукачем, - сказала Майя.

- Цей незнайомець був нащадком самого мага Мерліна - творця нашої планети. Я знаю, ти зустріла його, і він передав тобі силу світла, і ти тут, щоб навчиться нею користуватись, - сказав Асхун.

- Але як ви про все це дізналися? - запитала Майя.

- Я все знаю на те я і мудрець. Запам'ятай найголовніше: щоб навчиться користуватися силою світла треба повірити в себе і ти виявиш цю силу.

Майя повірила, що у неї все вийде і кімнату осяяв стовп світла.

- Спасибі за допомогу! - сказала вона Асхуну.

- Тепер, коли ти вмієш користуватися своєю силою, пора тобі дізнатися про свого ворога. Ранкорн живе на Дагальтері вже тисячу років. Колись він був господарем Річки зла, яка робила всіх, хто поп'є з неї, злими. Дізнавшись про це король Ерліан висушив Річку зла і прогнав Ранкорна. Через багато років, коли король помер, Ранкорн захопив владу на Дагальтереі. Він хоче відродити Річку зла, щоб всі знову стали злими. Але є в нього слабке місце -він боїться магії світла.

- Але чому саме я маю правити вами? - запитала Майя.

- Тому, що один придворний мудрець сказав, що тільки жителька з іншого світу зможе врятувати нас, і він же сказав, що її зватимуть Майя, як тебе, - сказав Асхун. - Нам дуже потрібна допомога. Ранкорн перетворює на каміння наших дітей, розоряє наші поля і позбавляє нас прожитку.

- Добре, я допоможу вам, - сказала Майя.

Тим часом в чорному замку на чорному троні сидів вампір Ранкорн. Він був весь сивий і схожий на великого кажана. У нього були гострі ікла і довгі кігті на руках і ногах, його очі були червоними, а за спиною були два кажанячі крила.

- Парадокс, сюди! - крикнув вампір.

- Я тут, господаре, - сказав стерв'ятник. – Хочу вам доповісти, що сьогодні вдень, коли я вполював горобця, мене засліпила якась незнайомка. Вона явно не з наших країв.

- Як вона виглядала? - запитав вампір.

- У неї були чорні очі, світле волосся на ній була біла довга вишита сорочка.

- Я особисто розквітаюсь з нею! А її кров я зроблю чорною і створю нову Річку зла, і всі жителі планети Дагальтера стануть злими.

Вампір вилетів із замку не слухаючи більше свого стерв'ятника, який щось кричав йому навздогін. Він відправився на пошуки Майї.

- Замок Ранкорна знаходиться поруч з лісом з шипів, - сказав Асхун на прощання.

Майя подякувала мудрецю за те, що він підказав їй шлях, і вирушила до замку вампіра. Коли вона вийшла з печери, вона опинилася в полі, яке було дуже схоже на поле на її батьківщині. Саме такими полями скакали козаки і захищали рідну землю від іноземних загарбників. Над полем було чисте небо, у якому світило відразу два сонця.

- Це землі Пакура, не ходи тут! - вигукнув чийсь голос.

Поруч з Майєю з'явився чудовий золотий дракон - від кожної його лусочки виходило сяйво. У дракона були потужні задні лапи і короткі передні, голова знаходилася на довгій шиї. На голові у нього були два роги, а очі були жовтими, як бронза. За спиною у нього бовтався довгий хвіст.

- Доброго дня, шановний Драконе! Моє ім’я Майя. – злякано прошепотіла Майа. - Але хто цей Пакур чи Пакір? Як ви його там назвали? -запитала Майя.

- Добридень, мандрівнице! Пакур - це злий чаклун і чарівник, безсмертний повелитель зла. Він батько Ранкорна.

- Тоді віднеси мене, будь ласка, подалі від цього поля. Мені потрібно до замок у Ранокорн, щоб врятувати ваш світ від його тиранії, - попросила Майя.

- Добре, якщо ти хочеш врятувати Дагальтеру, я збиру для тебе армію з усіх кого я знаю і віднесу тебе до замку Ранкорна. Думаю, що якщо впаде Ранкорн, то тиран Пакур теж піде звідси.

Майя стала чекати на дракона. Через хвилину він прилетів з іншими драконами, джинами, і навіть крилатим змієм.

- Майя, ти повинна повести цю армію. Їм всім набридло терпіти тиранію вапмпіра і Пакура.

- Вітаю вас, дорогі друзі! Моє ім'я Майя. Я родом зовсім з іншого світу, але я тут, щоб допомогти вам. Чи готові ви йти на штурм замку злого вампіра?

- Так! Так! - прогукали всі: і дракони, і джини, і крилатий змій.

Майя сіла на спину золотого дракона, і вся армія піднялася в повітря.

В цей час вампір вже літав околицями свого замку і коли помітив армію Майї, покликав свого вірного слугу стерв'ятника.

- Парадокс, збирай армію! Дагальтерці посміли повстати проти нас.

Стерв'ятник покликав армію вампіра: до неї входили перевертні, лісовики і примари. Почалася битва

Дракони налітали на перевертнів і палили вогнем. Джини, використовуючи магію знищували легіони привидів. А Крилатий змій душив лісовиків одного за іншим. Але вороги все наступали і наступали. Майя, яка сиділа на золотому драконі, спостерігала за тим як гинуть її дракони від лап перевертнів, як лісовики терзають бідного крилатого змія і нічого не могла з цим вдіяти.

Раптом на Майю налетів Ранкорн. Він схопив її і підняв у повітря, а потім опустив на скелю і сказав:

- Ну, ось ми і зустрілися, голубонько! Невже ти зможеш зупинити мене великого дагальтерского лорда.

Поруч з вампіром з'явився живий скелет закутаний у плащ.

- Я Пакур! Здавайся! Нас двох тобі не здолати-крикнув Він

- Ти і є Пакур? Я так і знала. Я і уявляла тебе чудовиськом, - сказала Майя.

- Давай син, вбий її! - крикнув Пакур Ранкорну.

Майя вже добре вміла користуватися магією світла. Вона вистрілила в лиходіїв заклинанням, і вони впали на землю.

- Ця магія не врятує тебе! - крикнув вампір.

- Так, ти помреш швидко і нічого не відчуєш! - сказав Пакур.

Майя знову вистрілила в лиходіїв заклинанням, але заклинання нічого не зробило їм.

- Поклич фенікса, твоя магія здатна на таке, - крикнув їй золотий дракон.

Майя подумала про фенікса, і перед нею постав величний птах. У нього було золоте пір'я, довгий золотий хвіст і навіть дзьоб був золотим.

- Я Фейліна, цариця феніксів. Я готова служити тобі! – проспівала вона.

- Будь ласка, допоможи мені справитися з цими лиходіями, - попросила птаха Майя.

Птах схопив обох негідників і скинула їх у прірву. При появі гігантського фенікса, армія ворога розбіглася, як мишенята, а Майя святкувала перемогу. Вона влаштувала бенкет, на який покликала всіх жителів планети Дагальтера. Вони довго дякували їй і попросили її стати їх царицею.

- Я згодна стати вашою царицею, але спочатку я хотіла б побачити свою сестру, яку турки взяли у полон. Я дуже сумую за нею, - відповіла Майя.

- Я зможу допомогти тобі. Я відкрию портал, і ти зможеш побачитися зі своєю сестрою, - сказав Золотий дракон.

Він відкрив портал, і Майя опинилася у невеликій кімнаті з трьома ліжками і шістьма вітражними вікнами. Майя побачила свою сестру. У сестри були зелені очі, чорне волосся на її голові був Хіджаб - традиційна арабська головна хустка. На ній була синя галабея.

Майя дуже здивувалася, побачивши свою сестру в подібному місці.

- Вітаю тебе, сестро, але де я опинилась? - запитала Майя.

- Добридень, Майє! Я не очікувала вже тебе колись побачити. Це довга історія.

Як виявилося, Анастасія, потрапивши у полон до турків, згодом стала дружиною султана Сулеймана і народила йому п'ятьох дітей. Тепер вона була відома як Роксолана.

Майя була дуже здивована, адже тепер її сестра мусульманка.

- А де була ти? І як справи в нашій рідній Україні? - запитала Роксолана.

Майя розповіла своїй сестрі все, що з нею сталося. Роксолана спочатку не повірила їй, але раптом за вікном з’явився золотий дракон. Він сказав Майї:

- Поквапся, тебе чекають на Дагальтері. Тут дуже небезпечно. У будь-який момент ти можеш потрапити у полон.

Роксолана повірила Майї і сказала їй на прощання:

- Я бажаю тобі удачі. Прав мудро і не забувай про мене. Хоч інколи відвідуй мене.

Майя попрощалась з сестрою і повернулась на Дагальтеру.

Як тільки вона знову опинилась на Дагальтері, вона побачила дракона. Це був не просто дракон, а велика сліпучо-біла дракониха, яка сиділа на камені, а над  нею височіли білі крила. Спочатку Майя злякалася та відскочила назад. Проте потім їй здалося, що дракониха посміхається їй, і вона перестала її боятися. Майя зробила крок на зустріч драконові. Раптом стався спалах, дракон зник і перед Майєю з’явилась прекрасна жінка. Вона була високою і стрункою, на ній була жовтогаряча, нібито кольору сонця, сукня. Її світле волосся ласкаво колихав вітер. А в її темних очах було видно її мудрість.

- Вітаю! Але хто ви? - запитала Майя.

- Вітаю тебе, смертна! Я богиня світла Хоупвін. Мене знають також як Хранительку надії і Пані милосердя. Я можу розповісти тобі твоє майбутнє! Але чи хочеш ти його знати?

- Звичайно хочу. Я буди правити цією планетою! - сказала Майя.

- Знай же - ти будеш правити довго й зробиш своїм підданим багато добра. Також ти знайдеш свою любов. Твоя доброта і милосердя будуть допомагати тобі. Я бажаю тобі успішного правління.

- Дякую вам за пророцтво, добра богиня!

- Нема за що! До побачення і будь щасливою! - сказала богиня та зникла.

Майя була досить здивована такою зустріччю. Вона залишилася стояти на місці і замислилась. Її мучило багато питань: чи варто довіряти цьому драконові? Чи справді Хоупвін може передбачати майбутнє? Вона пригадала, що колись чула про Хоупвін, і що вона не кожному пророкує майбутнє, а робить це тільки у особливих випадках. Так думаючи, вона сама не помітила як опинилася біля свого замку. Підійшовши до воріт, вона вже точно була впевнена, що вона дійсно надзвичайна жінка і зможе успішно правити Дагальтерою.

Після зустрічі з Хоупвін Майю коронували на царицю, і вона прожила на Дагальтері довге і щасливе життя. Вона допомагала її жителям, будувала будинки та дороги, школи та лікарні, влаштовувала свята та благодійні вечері и інколи навіщала свою сестру. Жителі Дагальтери дуже любили її і пишалися нею. Вони називали її «Наша шановна Майа». Кажуть, на Дагальтері і тепер стоїть пам'ятник цій хоробрій та добрій жінці.