recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Symeon Sacheverell

**Symeon Sacheverell** (Imperiets 10. – 74. år) var en avalonsk visehertug, og senere hertug av Bluerock; han var medlem av storhuset Sacheverell. Han var gift med baronetten Anne Harden, som han fikk fire sønner med: Ogden, Norman, Wilbur og Wilson Sacheverell. Symeon var sønn av Radcliff og Wynter Sacheverell, og bror til Peony – gjennom henne var han onkel til Thomas og Angelina Sacheverell.

Født som eldste barn av herskerne av Bluerock, hadde Symeon enerett på hertugdømmet fra første åndedrett. Symeon ble oppflasket til å mene at alle andre personer under ham var mindreverdige. Dette hjalp allikevel ikke i hans tilfelle når det gjaldt kjærlighetslivet. Radcliff og Wynter mente at de kunne Symeons egne følelser og begjær, men det kunne de ikke. Dette er klart bevis med bakgrunn av ekteskapet med Anne Harden. Anne hadde vært 20 år da hun ble presentert for adelen, og Symeon hadde funnet henne tiltrekkende.

Noen uker etter presentasjonen for Avalons sosietet, ble hun kontaktet av Symeons kammertjener: Wyvern Clifford. Wyvern tok Anne til Castle Sacheverell, hvor Anne møtte Symeon. Symeon tok henne med seg til Duchy, hvor han tok med seg Anne til de offentlige badene. Kort tid etter episoden i Duchy, fridde Symeon til Anne – hvorpå hun godtok. Hun visste at dette ikke lå i hennes rett, men barnet under hennes hjerte måtte virke som å være født innenfor ekteskap. Det var selvsagt få som ikke tok notis av det hastig inngåtte ekteskapet, men ingen turde å si noe imot det. Ogden Sacheverell ble født i starten av det kommende året. Symeon var glad for å ha fått gutten som ble født, og ble like glad i sine tre neste sønner. Da faren døde, ble Symeon gjort til ny hertug av Bluerock; Anne ble gjort til hertuginne.

Symeon levde et videre utsvevende liv lik andre hertuger: fullt av intriger, familieidyll og luksus. Symeon var ved enkelte anledninger i London og besøkte den høyere sosieteten.

Symeon døde av sykdom i en alder av 64 år, noen år etter sin kones død.
Érmessenda

**Érmessenda** var en titan som ble skapt som et våpen av Elementvokterne. Hennes formål var å eliminere fiendene til vokterne: titanene. Hun adlød vokternes utsendinger blindt: Persofene, Heidos, Abbas og Sabba.

Under angrepet på Limbo drepte Érmessenda en hel hær av andre titaner. Etter angrepet ble hun tilintetgjort av sine skapere på den måten at hun ble gjort om til et stjernebilde. På den måten ville de hedre henne – og blidgjøre menneskene. Vokterne mente det var for farlig å ha Érmessenda vandre rundt hos dem.
Cosette de Coltâgë

**Cosette de Coltâgë** (født **Fantine-Philippe**) (3588 – 3646) var en podarixisk gjengleder. Hun var gift med Enjorlas de Coltâgë, som hun fikk et ukjent antall barn med. Hun var på denne måten svigerdatter av de kjente vertshusholderne Camille og Pierre de Coltâgë.

Cosette ble født og vokste opp i Garçaton, byen hvor vertshuset *Hist* var lokalisert. Cosette var et hittebarn, og ble neglisjert av lederne på barnehjemmet på alle mulige måter: fra å pusse skoene til styreledelsen, til å ha samleie med dem. Barnehjemmet var en usunn plass for henne å vokse opp, og hun ble en manipulerende psykopat som voksen.

Da ingen ønsket å adoptere Cosette, og ledelsen ikke ville ta vare på henne, ble hun satt på gaten. Dette fikk henne til å velge et liv i prostitusjon, og hun havnet på et tidspunkt innenfor omgangskretsen på *Hist*, hvilket førte til at hun ble kjent med Coltâgë-enes sønn, Enjorlas. De utviklet et nært forhold, og Cosette ble tatt imot av familien – og de giftet seg. Hun viste stor interesse for å få vertshusets aktivitet til å vokse, og brukte derfor store deler av tiden til å finne andre fortapte kvinner og menn som kunne brukes til prostitusjon. Cosette viste seg derimot å være brukbar når det gjaldt å inspirere folk til å følge henne – både i det åpne og i det skjulte. Da Enjorlas senere ble mer involvert i familiebedriften, overtok Cosette rollen som gjengleder, og vernet dermed *Hist*.

Med sin gjeng til rådighet, angrep hun på et tidspunkt det gamle barnehjemmet og myrdet alle i den nye styreledelsen og deres ansatte. Barna valgte hun å bringe med seg tilbake til vertshuset og trene dem opp til å bli tyver – mange mot deres vilje. Dette satte Cosette i et søkelys, og hun ble snart innhentet av den lokale kapteinen og satt på samme glattcelle som svigermoren hadde sittet i. Cosette klarte imidlertid å rømme, og myrdet kapteinen i samme prosess. Hun flyktet fra Garçaton og lot det gamle livet bli igjen.

Cosettes videre skjebne er ukjent.
Ridder av Streisand

**Ridder av Streisand** er en avalonsk adelstittel som har vært i besittelse av minst ett adelshus: Streisand. Den første bæreren av denne tittelen var Rothaid Streisand. Hun var dame i en tid før kong Ewalds kampanje om å underkaste seg landsens adelsmenn. Posisjonen fungerte som enevoldshersker av Streisand, men gikk senere over til å tjene sin lensherre, hvilket i Streisand-enes tilfelle var kongerekken av Flynn.

På et tidspunkt ble Streisand omgjort til et grevskap, og ridder-tittelen ble erstattet med tittelen greve.
Mount Alda

**Alda** er et fjell i Payne, lokalisert i nærheten av Romjon. Fjellet er på 559,5 meter – en halv meter høyere enn fjellet Ermingrad. Fjellet har sitt navn etter Paynes første hertuginne: Alda Ewald.

Nedenfor Alda ligger Vigilius, byen hvor kongen og dronningen av Flynn dro når de ville komme bort fra fastlandet. Byen var sterk i sin tro, og de dyrket elementene. Kongen og dronningen så på dette som blasfemisk, og brant tempelet. De bygget et kloster som skulle tilbe Arkimedes, guden av vind. Klosteret ble bygget på toppen av Alda, og en borg ble bygget i byen for kongefamilien.
Orczy

**Orcy** er navnet på keiserinnen av Limbo, en verden regjert av titaner. Hun er moren til titanene Xohê, Yaffe og Zahïd – disse fikk hun med sin husbond Oddjung. Hun var også elskeren til en soldat i sin egen hær: Vibana. Orczy ble drept under et angrep ledet av titanen Érmessenda og hennes tilhengere: Persofene, Heidos, Abbas og Sabba.

Orczys opphav er ukjent – likedan med Limbo i seg selv. Ingen vet hvordan de ble til, men at de ble skapt samtidig som jorden ble skapt av Oldtidsgudene, er meget sannsynlig. Gudene lagde Over- og Underverdenen, men overså tomrommet mellom de to verdenene. Ikke engang Minervas klokskap og altseende øye kunne se denne verdenen. Det eneste man vet om Orczy er at hun på et tidspunkt fikk et barn med titanen Oddjung: Xohê. Senere fikk hun også døtrene Yaffe og Zahïd.

Da familien plutselig ble oppmerksomme på menneskene og dyrene som krysset syresjøen, sendte hun døtrene for å plukke dem opp – mennesker og dyr – og bringe dem tilbake til palasset. I palasset ble de reisende parret med hverandre, og med en god dose magi skapte Orczy titanene. Hun brukte en spinnerokk for å skape magien: en gyllen energi som fløt rundt i luften. Hun brukte denne magien til å gi titanene den overmenneskelige kraften. Om titanene ikke kunne brukes ble de alle – titanene, dyrene og menneskene som hadde blitt brukt – til middag for Oddjung. De ble plassert på en øy omringet av syre, og når Oddjung var sulten dro han hit for maten sin.

Under angrepet som ble ledet av titanen Érmessenda, ble Orczys slott angrepet. Hun og hennes døtre ble drept av Érmessendas medhjelpere. Etter å ha kjempet mot Abbas, ble Orczy tvunget ut på altanen. Da Érmessenda kastet Oddjung mot palasset, rev han ned altanen – og Orczy med den. Abbas klamret seg til noen av steinene mens han så Orczy styrte mot syrehavet.

Ulikt nesten alle andre titaner, var Orczy ute av stand til å vokse seg stor, og var bare over gjennomsnittet høy. Hun var ikke utrustet med immuniteten mot syre, og hadde derfor ikke muligheten til å overleve fallet fra palasset. Den eneste overnaturlige evnen til Orczy var omskape seg til pattedyr – men ikke fuglearten.

## ***Trivia***

1. Orczy har navnet sitt fra Emmuska Orczy.
Pierre-Joseph Quémar

**Pierre-Joseph François-Vallérie Quémar de Tussarix, comte d'Ullendèer** var pave av Tussarix. Han var en alliert av keiseren, og en gammel venn av Anette Germain. Han var oppdragsgiveren til erkebiskop de Ville-Thérèse, og en medsammensvoren av nevnte og fyrst de Tandor og Philippe. På starten av Robespierres styre, tok det ikke lang tid før paven ble satt i husarrest og ble overvåket av Imperiets soldater. Han prøvde å ta sitt eget liv to ganger, men det lyktes aldri. Inntil hans medsammensvorne ble arrestert, hadde Quémar forgrepet seg på flere yngre jenter uten at noen hadde sett det eller anmeldt det.
Sienna Gaws

**Sienna Eleonora Gaws** (født **Hiques**) var en avalonsk grevinne av Nolanhead og baronett av Cernfian. Hun var gift med Kieron Gaws, som hun fikk grevinne-tittelen fra. Hun bar fram 6 barn, hvorav sønnen Tiras er den kjente; resten er enten ukjente eller døde i svært ung alder.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Født og oppvokst i Dunbur Port, kom Sienna fra en familie som eide land utenfor bymurene og eiendommer innenfor dem. Cernfian brakte ikke mye inntekt til familien, men det gjorde det yrende handelslivet i Dunbur Port. Dette gjorde imidlertid Sienna til en enkel brikke i foreldrenes spill om magistratens gunst. Dette krevde imidlertid at hun var en oppvakt og lærd kvinne – og foreldrene ønsket ikke å bruke for mye ressurser på henne. De satte henne derfor til å leve i Cernfian sammen med sin tante da hun var rundt 5 år.

Som en landsenspike ble Sienna overrasket da hun med ett måtte flytte ut. Eldstebroren hennes hadde forlovet seg, og hans vordende hustru ønsket å inspirere landsgodset. Det krevde imidlertid at hun flyttet ut – eiendommen ville bli deres så fort faren døde uansett. Sienna prøvde å godsnakke med faren sin, men han døde i en duell bare måneder før sønnens ekteskap. Som den nye baronen av Cernfian, hadde broren myndighet til å kaste henne på dør: hun ble imidlertid gitt muligheten til å bo i familiens hjem i Dunbur Port – som dets husholderske.

### **Ekteskap**

Det ble den vordende ektemannen Kieron Gaws som ble redningen hennes – eller hun hans. Han reddet henne fra et liv som sin egen brors slave, og hun fra hans ødelagte renommé fra Nieu Badenwear. ***Ekteskapet deres ble raskt arrangert av foreldrene hennes, og de ble ektet allerede før seilesesongen var over for handelsskipene samme sommer i 1121. De flyttet inn i Dunbur Ports middelklassestrøk, hvor de levde på hennes medgift fra foreldrene og småjobber Sienna tok for diverse adelsfamilier – hovedsakelig hvordan vedlikeholde sommerhusene på landet.***

***Imens hadde mannen hennes tatt opp jusstudier, og utdannet seg først til en alminnelig jurist. Med tiden ble han advokat, og til slutt dommer i 1127. På denne tiden hadde Sienna født fire døtre, og gravid med sitt femte barn. Ikke lenge etter Tiras' fødsel vinteren 1128, kom nyheten om farens død.***

## ***Trivia***

1. *Sienna* kommer fra det engelske ordet, som betyr "oransje-rød". Det har sitt utspring fra den italienske byen Siena, på grunna av fargen på gjørmen der.
2. *Eleonora* er en internasjonal form av *Eleanor*, som kommer fra den gammelfranske formen av det oksitanske *Aliénor*. Navnet er blitt forklart som en avledning fra arabiske, kanskje med betydningen "Gud er mitt lys" – en form av *Helena*som betyr "lysende" – eller et germansk førsteledd *ali*, som betyr "annen" eller "fremmed".
3. *Gaws* er uttalemåten av det middelalderfranske *Gosse.* Dette navnet kommer enten fra det germanske *Gozzo* "goter" – og er en referanse til det østgermanske folkeslaget – eller betyr i en overført betydning "barbar, vandal".
Vhexe

**Vhexe** er det geistlige overhodet ved Jipsirs hoff, og holdes alltid av en kvinne. Dette gjør posisjonen til det nest mest ettertraktede maktsete i nasjonen for en kvinne, forbigått kun av dronningen. Ulikt mortinseren, det geistlige overhodet på Jipsir, er ikke vhexen bundet til en reell orden: hun fungerer som kongefamiliens spirituelle rådgiver og dronningens lærer i å kontrollere elementene.

Under revolusjonen ble setet holdt av den inqvistiske Françoise Zargéçœurt, som hadde kommet til makten gjennom mystiske omstendigheter under Den svarte kongen. Hun hjalp Karlietta å utvinne kreftene sine. Som dronning var Karliettas oppgave å beskytte rikets barn til enhver pris.

Ved innføringen av Diktaturet ble stillingen tatt ut av bruk. Stillingen ble sett på som korrupt, og ingen person skulle påvirke diktatoren gjennom spådommer eller syner.

## ***Trivia***

1. *Vhexe* er adaptert gjennom flere tysktalende ord for "heks".
Theodora III av Flynn

**Theodora III av Flynn** (født med annet navn: **Druzella Boleyn**) (426 – 485) var en avalonsk dronning av Flynn, som byttet navn fullstendig etter å ha blitt kronet. Hun var gift med Symeon I av Flynn, som hun fikk seks barn med. Alle barna utenom eldstesønnen, Farvaldr II, døde i tidlig alder. Dette gjorde hen sørgmodig og stille, ettersom Theodora Is kloster til ære for sin mor tydeligvis ikke hadde hjulpet.

På grunn av dette, og hennes tidlige bortgang på grunn av sorg, fikk hun tilnavnet **Theodora den bedratte**; man mente at hun kunne levd et langt liv, grunnet hennes gode helse, hadde det ikke vært for at hun ble "lurt inn" i ekteskap med Symeon. Hun viet livet sitt til de religiøse skriftene i et forsøk på å vekke de døde barna sine til live, men ingenting var å finne. Dette har bidratt til å styrke medynken for Theodora.

Theodora var datter av Vera og Amadeus Boleyn, og dermed den yngre søsteren til Lena Boleyn: dette gjør henne i slekt med huset Fachtna gjennom ekteskap.
Robert

**Robert** (ukjent – Imperiets 180. år) var kaptein av Opprørerne i Underverdenen (Morsand i Oververdenen).

## ***Biografi***

Han ledet et angrep på Château de Tussarix i Imperiets 180. år. Dette angrepet ble utført ved at de skapte en tunell under slottet, og skulle til å angripe. Angrepet ville ha lyktes, hadde det ikke vært for blodtemmernes høvding Naplix og hans tilhengere. De fikk Roberts tropper til å ødelegge tunellen – mens opprørerne selv var inni den. Robert ble bragt til blodtemmernes leir. Her ble han forhørt for informasjon, men han nektet å gi noe – og de gangene han gan noe var det villedende, bare for å slippe torturen. Naplixs kone tappet Robert sakte for blod. Stammen trengte blodet, da en blodtemmer lever som en vampyr.

Naplix sendte et brev til keiseren, hvor det sto at Robert var tatt til fange, og skulle sendes til Le Ryxân for å bli henrettet.

## ***Opptreden***

Robert gjør aldri en opptreden i noen av bøkene. Den ene gangen han nevnes er i *Håpets land* – i brevet fra Naplix – og senere i *Veien videre*. I *Veien videre* nevnes Robert i denne samtalen.

* Isabell: "Hvem leder opprørerne i Underverdenen?"
* Morsand: "Vicomte d'Elbée. Før ham var det Robert."
* Isabell: "Og hvem var det?"
* Morsand: "Det er ikke viktig for øyeblikket."
Vragi Ewald I

**Vragi Ewald I** (født **Atheln**) (251 – 316) var en avalonsk ridder av Hrondias og medlem av Rådet. Han hadde fått denne rollen gjennom sin mor, Glenys, som hadde fått posisjonen etter å ha støttet Herleifr I i hans kontrakonspirasjon mot huset Flaroums tilhengere.

Som medlem av Rådet, og en svært skjør posisjon sådan, måtte han forsikre seg for at kongen kunne stole på ham. Trass det store aldersspennet mellom dem, var Vragi og kongen nære kolleger: de var ikke alltid på samme side av samme sak, men kongen visste at han at Vragi kunne holde ham i sømmene hva angikk religion. Han hadde dermed overoppsynet med byggingen av klostre og de lokale menighetenes representant i Rådet.

Allikevel, trass hans religiøse tanker, var kjødet det som ledet ham til å falle i unåde hos kongen senere i livet. Han fikk en uekte sønn, og det sammen med kongens datter. Bastarden ble oppdratt ved hoffet, men ble sendt bort til et myrområde da han giftet seg med én av prinsessens kammerpiker, Pilly. Vragi var på dette tidspunktet allerede skikkelig gift med prinsesse Loci, men ingen av dem var ikke lykkelige. Loci hadde flere elskere gjennom ekteskapet, hvilket førte til at ekteparet Ewald sakte vokste fra hverandre. Dette endte til slutt i en skilsmisse da han var 58, og prinsessen sendte mannen sin for å tjene som munk i et avsidesliggende kloster. Datteren deres, Rhoda, ble damen av området, og styrte det sammen med ektemannen sin: Kleitos.
Ùisdean Leutguard

**Ùisdean Leutguard** (466 – 517) var en avalonsk edler av Alessia, og dikter som måtte gifte seg for å overleve på annet enn skrupler fra broren. Han var sønnen av Lavinia og Alan Leutguard, og dermed også broren til Ualan og Verginius Leutguard, og var dessuten også tvillingbroren til Vibanus Agathon Leutguard. Som dikter gav han ut to diktsamlinger, som i dag har forsvunnet.

Som sønnen av en ridder og en dame, var han oppdratt til å alltid stå parat for sin monark: kong Symeon I av Flynn. Da denne senere døde, skulle Ùisdean sverge sin troskap til prins Farvaldr Aetius. Ùisdeans far ønsket en sterk posisjon i monarkens rekker, men ble avslått hver gang han forsøkte rekruttere seg inn. Da faren giftet seg med Domitia, fikk han imidlertid innyndet seg hos monarkens sønn, og Ualan ble gitt Alessia som et tegn på at han var villig til å gi opp alt for sin konge. Dette irriterte Ùisdean, især da hverken foreldrene eller den eldre broren hans ikke ønsket å ta imot ham ved hoffet. Han begynte derfor å skrive dikt som i stor grad handlet om svik og forræderi. Han slo ikke gjennom, og måtte derfor gifte seg med Emmalyn Dolores for å kunne fortsette å skrive den miserable diktningen sin.

Ekteskapet deres brakte med seg to døtre, men som slavene spekulerte om farskapet til. Mange var sikre på at det var Emmalyn og Solons kjærlighetsbarn. Da svigerfaren døde, drev konen hans småbruket, mens Ùisdean satt i de mørkeste rommene og skrev miserable dikt. Med tiden ble det en gang så skjulte forholdet mellom Emmalyn og Solon åpent – og det ble klart at døtrene var deres, ikke Ùisdeans.
Vigilius

**Vigilius** er en by i Odellius, Payne. Den er over tre tusen år gammel, i og med at den fungerte som tilfluktssted for kong Farvaldr og dronning Alda Ewald – som inntok Payne i 948, Andre Æra. Vigilius var sterke i sin proditoristiske tro, men ble slått hardt ned på av kongen og dronningen. De innførte fidelismen og bygde Arkimedes Monastery på toppen av Alda-fjellet.
Penelopekrigen

områder og splittes. Pholiberbía sender sin prinsesse til kongen av Flynn for å sikre fred mellom kongerikene.

## Kommandanter

Farvaldr III av Flynn †
 Farvaldr IV av Flynn
Cúchulainn IX
Brádach
 Ailbhe II Conan

**Penelopekrigen** var en konflikt iscenesatt av Mor Penelope II av St. Berenice-ordenen i et forsøk på å gjenvinne landområder i Flynn etter å ha blitt jaget på dør av Farvaldr III. Til å være fra en enkel bondefamilie var Penelope svært vakker, og brukte sin sjarm til å innynde seg hos keiser Cúchulainn IX Brádach.
Olivier Charlize, marki de Grance-Àntoan

## Olivier Charlize

Markien var født inn i en familie som bodde i et av Le Ryxâns rikere kvarter: Saint-Jacques de la Cité. Faren var i kontakt med Fros' far: Carméllion II. Familien flyttet snart raskt inn på slottet. De eide kun noen enkle landområder utenfor byen; disse kastet lite av seg, og de fikk kun et enkelt værelse på slottet. Allikevel ble keiserens sønn en svært god venn med Olivier. Den vordende marki ble dermed Fros' prylegutt.

## ***Biografi***

### **Tidlig alder**

Olivier var eldstemann av syv personer. Han hadde seks søstre, og de ble raskt tvangsgiftet til andre. De ble sendt til adelsmennene, og vokste derfor opp uten den eldste broren og deres foreldre.

*Hvis vi velger å sende noen republikanere til å påtenne kruttønnen, ville vi kunne la en ny regjering tre ut av asken. Ja, vi må dolke våre frender i nord, men det er vel en liten pris å betale når vi ser på hva Jipsir faktisk har å by på. Kong Otto har utallige ressurser, men vi som faktisk utgjør Imperiet er for opptatte med krigen til å bry oss. Når en mann som ham sitter på tronen, må han fjernes for at Jipsir skal bli den øyenstenen den engang var i en fordums tid*
Poesi på avveie

***Poesi på avveie*** var en skjønnlitterær bok skrevet av marki de Câstreaux. Den handlet om en fiktiv karakter navngitt Honoré. Han deltok i en revolusjon som skulle endre ikke bare hans liv, men også monarkenes. Det var klart da boken kom ut, at den lånte store deler av sitt persongalleri og hendelser fra revolusjonen i Tussarix.

*Poesi på avveie* var det andre av tre bøker skrevet av marki de Câstreaux. Boken ble utgitt i Imperiets 191.år, og solgte litt over middelmådig. Pengene markien fikk, gikk til å finansiere et nytt skolebygg.
Xatoin Firheshal

**Xatoin Firheshal** (født **Reynaud-Pierre**) (3960 – 12. mai 4021) var en tussarixisk pantelånerske og skuespillerinne. Sammen med sin ektemann Théodore fikk hun Thérèse og Jacques Firheshal. Hun var dessuten elskeren til både skuespilerinnen Isabeau d'Ulvyies og illusjonisten Eugène Rose.

## ***Biografi***

Med grasrot i Lulan, var Xatoins familie kjente syere i Le Ryxân. Xatoin var allikevel fargeblind for enkelte farger, men mestret å sette sammen plagg i en så merkelig kombinasjon at det falt i smak for unge adelskvinner. Kvinner som gjerne ønsket å utfordre foreldrene sine eller mulige beilere.

Dette gjorde henne til en ettertraktet ungkarskvinne, og hun ble ektet til en av hovedstadens pantelånere, Théodore Firheshal. Familien hans drev den mest lukrative forretningen innenfor bymurene, og ga avkastning selv i uår. Xatoin og Théodore lærte å akseptere hverandre, men var langt fra lojale. På et tidspunkt delte de samme elsker: skuespillerinnen Isabeau d'Ulvyies. Etter at de fant ut av det, gjorde de det begge slutt med henne, og gikk tilbake til forretningen. Xatoin ble senere gravid, og de prøvde å finne lykke sammen, men alt forholdt seg veldig platonisk.

Flere år senere ble familien lagt merke til av hoffmarskalken ved Château de Tussarix, som ønsket dem alle å bli en del av det keiserlige hoffet – av den enkle grunn at keiseren skulle få rask tilgang til raske, billige lån. Théodore hadde imidlertid avgått ved døden året før vielsen i 4015, og etterlot seg forretningen til barna. Xatoin angret at hun ikke hadde akseptert mannen sin mer, men fant lykken fort igjen med skuespilleren Eugène Rose. Hun forlot Le Ryxân for å være sammen med ham og teatertruppen hans.

Hun fikk prøve seg ut som skuespillerinne, men passet best inn til å jobbe bak kulissene. I romantiske stykker ble hun allikevel gitt rollen som partneren til Eugènes roller. For det meste sydde hun kostymene, men det var ikke nok til å dekke truppens behov, og hun valgte med jevne mellomrom å finne kvinner som ikke turde å trosse sine ektemenn, men gjerne ønsket et eventyr med en kvinne. Hvis disse kvinnene var av høy rang, var ikke Xatoin sen med å stjele til seg noen av verdisakene deres.

Til slutt ble truppen stoppet i Ville Juno, hvor guvernøren arresterte dem etter at Xatoin og Eugène hadde bragt husbonden hennes til sengs og stjålet flere mynter og noen diamanter. Guvernøren ledet selv an i rettssaken mot Eugènes trupp, og var selv tilstede ved henrettelsen deres.

## ***Trivia***

1. *Firheshal* er adaptert fra det engelske *Fairchild*, som på middelalderengelsk betyr "vakkert barn".
2. *Reynaud* kommer fra det germanske *Raginald*, sammensatt av elementene *ragin* "råd, forslag" og *wald* "herske".
3. *Pierre* er den franske formen for *Peter*, som betyr "stein".
Tredje Æra

**Tredje Æra** (også omtalt som **T.Æ.**) er navnet på tidsepoken hvor *Elementene* starter sin handling. Hendelsene skjer mot slutten av denne æraen og overgangen til neste.

Tredje Æra begynte med Léopold II Kontrovers' overtagelse av Avalon – Pan-Taka og Soleils naboland. Æraen kom til en ende med fallet av Tussarix' monarki, og suksesjonen av La République.

Tredje Æra varte i om lag 190 år. Ettersom Tredje Æra regnes som Imperiets tidsalder, blir årene omtalt som *Imperiets (året) år*. I land utenfor denne sammenslutningen ble det begynt en ny tidsregning, men de brukte ikke *Imperiet* i deres tidsregning.

## ***Personer***

### **Fødsler**

#### ***Imperiets 0. – 50. år***

* IP 10. år: Symeon Sacheverell, avalonsk hertug
* IP 12. år:
	+ Anne Harden, avalonsk hertuginne
	+ Peony Sacheverell, avalonsk fyrstinne
	+ Alphonsus Greame, avalonsk fyrste
* IP 32. år: Thomas Sacheverell, avalonsk fyrste
* IP 33. år: Ogden Sacheverell, avalonsk hertug
* IP 34. år: Angelina Sacheverell, avalonsk fyrstinne
* IP 35. år: Norman Sacheverell, avalonsk fyrste
* IP 37. år: Wilbur Sacheverell, avalonsk greve
* IP 40. år:
	+ Lucinda Myles, avalonsk forfatter
	+ Wilson Sacheverell, avalonsk marki

#### ***Imperiets 51. – 100. år***

* IP 60. år:
	+ Tatum Sacheverell, avalonsk hertuginne og politiker
	+ Vale Sacheverell, avalonsk nonne

### **Dødsfall**

#### ***Imperiets 0. – 50. år***

* IP 28. år: Wynter Sacheverell, avalonsk hertuginne
* IP 31. år: Radcliff Sacheverell, avalonsk hertug
* IP 41. år: Thomas Sacheverell
* IP 46. år: Alphonsus Greame

#### ***Imperiets 51. – 100. år***

* IP 71. år: Anne Harden, Wilson Sacheverell
* IP 74. år: Symeon Sacheverell
* IP 84. år: Norman Sacheverell
* IP 86. år: Ogden Sacheverell
* IP 88. år: Angelina Sacheverell
* IP 98. år: Wilbur Sacheverell
Renaud II av Tuss

**Renaud II av Tuss** (født **Renaud Hugues-Ignace Tussarix**) var en tusarsk monark, og siste konge av Tuss. Han var gift med Lucienne Loyola, som han fikk syv barn med; sammen med sin elskerinne, Isaure, fikk han datteren Emagalé.

Kjent rom **Renaud den fremfusende**, var han kjent for å være en krigshissende karakter og snakket bredt og rett fram. Dette gjorde ham til en formidabel hærfører og kriger; han ble også oppfattet som vulgær og treg. Få ønsket likevel å krysse klinge med ham: han var grunnlegger av Tempelridderordenen, en notorisk gruppe soldater som jaktet på kjettere i navn av å beskytte kongemakten.

Renaud er en direkte forfader av Montansier av Tussarix, keiserinnen som ble – etter hennes død – holdt ansvarlig for Mariekrigen og en pest som herjet keiserriket.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Lys

Som konge av Tuss, var han forventet å bruke kreftene sine til å beseire fiender av nasjonen, hvilket krevde ham å delta på slagmarken selv. Denne normen ble ført videre til keisersetet da sønnen samlet Tussarix.

### **Tidlig liv**

Født av Inès og Hugues Tussarix var Renaud sønn av sin samtids mektigste personer. Faren ledet imidlertid et kongerike som var delt i mange grevskaper, og måtte konstant nedkjempe adelsfamilier som utfordret hans autoritet. Dette førte til flere gisselsituasjoner eller andre uroligheter, og Renauds brødre ble ofte brukt i spillet om makt i Tuss.

Det var faren Hugues som måtte samle tropper til å stoppe adelsmennene som utøvde en trussel mot hans fred i riket. Moren Inès var ofte borte, da hun – tross sin lave adelsrang – beskyttet flere av kystbyene mot angrep fra Podarix. Dette gjorde derfor at Renaud ble ofte overlatt til kammertjenere og måtte klare seg selv, samtidig som han måtte se søsknene sine bli kidnappet og aldri sett igjen fordi faren var borte i kamp mot andre adelsmenn, eller ikke klarte å samle menn.

Renauds utdanning besto i stor grad av adelshistorie, militær taktikk og håndtering av kreftene; annet administrativt arbeid skulle ligge hos rådmannen, kongens stedfortreder.

## ***Trivia***

1. *Renaud* er den franske formen av det germanske *Raginald*, sammensatt av navneelementene *ragin* "råd, forslag" og *wald* "herske".
2. *Hugues* er den franske formen av *Hugh*, som har sin opprinnelse i det germanske *hug* "hjerte, sinn, ånd".
3. *Ignace* er den franske formen av det senromerske *Ignasius*, en alterert form av *Egnasius*; det ble endret til å passe bedre med det latinske *ignis*"ild".
4. *Tussarix* er adaptert av det indiske *Tushar –*som på sanskrit betyr "kald, frost, snø" – sammensatt med det tyske *reich*"rike, nasjon", adaptert til *rix.*
Titaner

Født i Limbo, **titaner** ble bragt inn i verden mest sannsynlig med Limbo – da Oldtidsgudene skapte jorden – en verden mellom Over- og Underverdenen. Alle titaner hadde et behov for å regjere og herske over alt annet liv enn dem selv. Og som de store og mektige skapningene de var, hadde titanene også den myndigheten som skulle til for å binde liv til å gjøre som de ville – og slik de ønsket verden skulle være. Alle titaner er født med en eller annen form for overnaturlig egenskap – på bekostning av utseende deres. Mange av dem kunne omdanne seg til mennesker, men de bar fremdeles tydelige tegn på deres egentlige opphav: dette kunne være skjell, vinger, klør osv.

Da menneskene begynte å krysse Limbo, ble herskerne av Limbo plutselig ble oppmerksomme på dem og dyrene. Herskerinnen sendte døtrene sine for å plukke dem opp – mennesker og dyr – og bringe dem tilbake til palasset. I palasset ble de reisende parret med hverandre, og med en god dose magi skapte Orczy flere titaner. Hun brukte en spinnerokk for å skape magien: en gyllen energi som fløt rundt i luften. Hun brukte denne magien til å gi titanene den overmenneskelige kraften. Om titanene ikke kunne brukes ble de alle – titanene, dyrene og menneskene som hadde blitt brukt – til middag for Oddjung. De ble plassert på en øy omringet av syre, og når Oddjung var sulten dro han hit for maten sin.

Titanene ble utryddet under den Første Æra da Elementvokterne sendte Persofene, Heidos, Abbas og Sabba for å ta seg av dem. Vokterne skapte sin egen titan: Érmessenda, som ble brukt som et våpen for de fire utsendingene. Da titanene var drept, tilintetgjorde vokterne Érmessenda.

En håndfull titaner dyrkes i dag som Æser i Pan-Taka.

## ***Kjente titaner***

* Orczy
* Oddjung
* Xohê, deres datter
* Yaffe, deres datter
* Zahïd, deres datter
* Vulcan
* Hyanus
* Eset
* Dorèp
* Medusa
* Pwadish
* Vibana
* Érmessenda
Théroigne Le Brèm, kurfyrstinne de Floem

## Théroigne Honoré Le Brèm

Huset Dupuys-Lourceau

* Gérald Dupuys-Lourceau (stefar)
* Gini Dupuys-Lourceau-LeBrèm (halvsøster)

**Théroigne Honoré Le Brèm** var kurfyrstinne av Floem, og søsteren til den revolusjonære Ruben Goldstein. Hun var datter av Eugéine og Honoré Le Brèm. Théroigne var dessuten niese til kansleren av Podarix.

Hun var en aristokrat fra Podarix, og skulle bli dronning av Jipsir. Men dette ble avlyst av kong Otto da han fant ut at Théroigne hadde følelser for admiral du Floem, og hadde arrangert et dødsfall for admiralens forlovede: Marguerite de Coast.
Tiernan Verz

**Tiernan Felix Verz** (471 – 502) var en avalonsk ridder av Lennox, kremmer og medlem av Rådet i Flynn under regjeringen til Farvaldr II av Flynn. Han var en radikalisert adelsmann som ble sett på som en trussel av kongen, og fikk derfor pusset Ira Colton pusset på seg. Han var broren av Colton Verz, som slo seg ned med Domitia Cruzia lengre øst i Flynn. Tiernan selv var ikke gift, men hadde flere løsunger.

Under Tiernans tid som medlem av Rådet – en stilling han hadde arvet etter faren, Felix Verz – ble han, som så mange andre rådsmedlemmer, oppmerksom på kongens stadige behov for å ekspandere seg og grunnlegge en nasjon. Tiernan var dessuten av den oppfatning at hans fedrelands vasaller ikke burde bøye seg for en monark som tilfredsstilte dem med dyre selskaper som gjorde statskassen bunnskrapt. Tiernan villig til å gjøre alt for å sikre landet fra økonomisk ruin, hvilket førte til at han sluttet seg til Kieron Kobbel og hans bande av konspiratører.

Planen var å samle kongefamilien på landsgodset til familien Gregorius i Colton, og drepe dem der – sammen med Gregorius-ene, som var lojale tjenere av kongehuset. Lederen av Gregorius-ene fungerte dessuten som monarkens droste, og tok dens avgjørelser om sittende regent var fraværende eller for ung. Hvis bare huset Ewald forsvant, men ikke Gregorius, ville de juridisk sett fungere som neste pulje kongelige innen de fant en ny Ewald-er fjernt på slektstreet. Komplottet ble allikevel avslørt av markien av Langstye, som ga dem vekk til kongen. Farvaldr hyret inn den kongelige agenten Ira Colton for å myrde Tiernan og hans medsammensvorne.

Tiernan administrerte konspirasjonen økonomisk ved å utføre transaksjoner med andre adelsmenn i kongeriket, hvilket han tok seg av personlig. Ira myrdet ham ved å slå seg sammen med handelsfølget hans og myrde ham da alle sov. Hun sugde ut alt blodet fra kroppen hans, og forsvant uten videre spor enn liket hans. Kroppen ble bragt tilbake til Verz-borgen, hvor den ble kremert og asken kastet fra et fjell – tatt av vinden.
Philomène Bernajou

**Philomène Antoinette Bernajou** (17. juli 132, T.Æ. – 8. juli 176, T.Æ.) var en podarixisk nonne som ble oppdratt i Saint-Cercle-ordenen først under en ukjent abbedisse, men senere Juliette Vallon. Philomène var det uekte barnet av Paulette Bernajou og Loan Babineaux, og var derfor aldri mer enn en blomsterpike i klosteret.

Ettersom hennes onkel var en homoseksuell arving som aldri kunne skape et barn gjennom blodtemming, eller sikre dynastiet gjennom et barn ved å gå til sengs med en annen kvinne, ville Philomène være en mulig arving til setet som baron av St. Décvoir gjennom sin mor. Hun var i tillegg en potensiell arving til posisjonen som kurfyrstinne av Ardin ettersom hennes fars kone ikke kunne produsere barn. Allikevel, i og med at hun var en bastard var dette stillinger hun ikke kunne besitte med mindre et testament gav henne posisjonen, eller hvis myndighetene grep inn. Philomène fikk allikevel aldri noe brev eller en anmodning fra myndighetene om dette – da hun ifølge statspapirene ikke engang eksisterte.

I sin posisjon som blomsterpike av Saint-Cercle, gjorde Philomène ikke annet enn å gå i Saint-Cercles hage og finne blomster til forskjellige religiøse ritualer. Allikevel tok hun denne jobben særdeles alvorlig, da døde og nygifte skulle føle seg verdsatt selv om familien deres ikke hadde råd til det.

Hun døde av hjertesvikt i en alder av 44 år, hvorpå asken hennes ble oppbevart i klosterets mausoleum.
Stattholder av Mortøyene

**Stattholder av Mortøyene** var en tusarsk tittel skapt av Qancey-familien i et forsøk på å sikre sin kontroll over Jipsir, Inqui, Rast, Verana og Karopatijal. Ettersom tusarene anså disse rikene som samme folk, og ikke anså deres kulturer som forskjellige var alle nasjonene samlet under navnet Mortøyene. Tittelen er i dag avskaffet, men var en innflytelsesrik tittel å inneha: stattholderen var keiserens stedfortreder, noe som innebar at stattholderen var en utsending med embetsfullmakt direkte fra monarken.

Tittelen ble først båret av Micheline Qancey, som holdt setet som stattholder samtidig som hun var fungerende regent av Tussarix for sin unge sønn da han arvet tronen etter sin onkel – da Micheline ikke hadde interesse av å styre landet, og hennes elsker hadde gjort det store deler av tiden hennes brors perioder med vanvidd. Tittelen gikk først i arv fra Micheline til hennes datter og senere datterdatter, men gikk så videre til Véronique Hasenkamper. Etter en rekke kriger ledet av Anette II av Tussarix ble tittelen formalisert til å være en posisjon å ha for livstid, men ikke arvelig. Hun valgte politikeren Claude St. Petalle til den neste stattholderen, og la til at kun kvinner kunne inneha posisjonen – et innfall fra hennes tante. Ingen kandidater skulle heller være av edelt blod, hvilket ville si keiserhuset. Formaliteten å gi posisjonen på livstid sikret den sittende monarken av Tussarix å lede sin politikk videre etter sin død: dette åpnet imidlertid for politisk korrupsjon og attentater som kunne oppstå etter nevnte monarks død.

## ***Stattholdere av Mortøyene***

En liste over kvinnene som holdt posisjonen som stattholder av Mortøyene. Det var keiserinne Anette II av Tussarix som sørget for at det bare var kvinner som kunne arve setet.

## ***Trivia***

1. *Mort* er fransk for "død", og kan i sammenhengen med "Mortøyene" omtales som "Dødsøyene".
Édmound Bernajou

**Édmound Louis Gaston Bernajou** var en podarixisk baron av St. Décvoir, og sønnen til kansler de St. Décvoir og hans kone Madeleine. Han var broren til Paulette de St. Décvoir. Han giftet seg med Georges-Peau Le Escroc, tremenning av Julién av Podarix

Édmound møtte sin bane ved Dødens bankett på Château Duvelin, hvor en gruppe leiesoldater satte fyr på dansesalen – som et dekke under en ildfest for Afrodite.

## ***Biogarfi***

### **Militært liv**

Som en vasall som tjente under rikskansleren av Podarix, var Édmound forpliktet til å kjempe for sin hersker i stridstider. Dette gjorde han da også – ved flere anledninger. Han dro selv inn i hæren – ulikt Pimpodan-ene, som hadde dette som en familietradisjon – hvor han tjente som kommandør for artilleriet. Det var her han ble kjent med sin fremtidige husbond.

Etter å ha tjent hæren i over seks år, vendte Édmound tilbake til sin familie, i en forlovelse med sin med-artillerist Georges-Peau Le Escroc. Familien var sjokkert: de hadde prøvd å gifte ham bort til Le Escrocs søster, Rosemonde Le Escroc, i flere år – men det viste seg at Édmound kom til å falle for hennes bror. Rosemonde selv tok det ikke så hardt – det hadde ant henne at Édmound var mer interessert i hennes bror enn henne selv. Mens hun støttet ekteskapet, nektet Édmounds foreldre å godta ekteskapet; men da meldingen om at begge Le Escrocs-søsknene var tremenninger av Julién Isisdor-Bertas, ble stemningen en annen. Eksteskapet tok sted i en avsidesliggende by i Podarix ikke lenge etter.

### **Død**

Da Julién av Podarix begynte å nærme seg alderen til å bli Rikskansler av Podarix, tenkte hans mor, Thérèse, ut en måte å få sønnen sendt i eksil. Thérèse hadde vært regent etter Charles-Henris død kort tid etter fødselen av Julién. Hun fått smaken av makt, og nektet å gi den fra seg bare fordi loven sa det. Etter en lang rådslagning med Kanselliet – og etter at Théodore de St. Décvoir og Olivier de Nortier hadde "forsvunnet" – ble det vedtatt at en Rikskansler av Podarix ikke kunne miste makten før denne døde.

Senere arrangerte Thérèse en bankett for resten av familiene til Pimpodanene og Bernajouene. Under banketten døde alle medlemmene av familiene.

## ***Trivia***

1. *Édmound* er den frankse variasjonen av *Edmund*, som kommer fra de gammel engelske elementene ead "velstand" og *mund* "beskytter".
2. *Louis*er den franske formen av *Ludwig*, som kommer fra det germanske *Chlodovech,*som er komponert med elementene *hlud* "berømt" and *wig* "krig, kamp".
3. *Gaston* kommer muligens fra et germansk navn avledet fra navneelementet *gast*, som betyr "fremmed, gjest".
Nyxes

**Nyxes** var en by i Eden, og var i store deler av sin eksistens under ledelse av Midas' slekt.

## ***Historie***

Med menneskenes stadige reproduksjon, begynte folk å spre seg over landjorda i Eden. Én av disse menneskene var en forfader av Midas. Mange av Edens byer var oppkalt etter grunnleggerne deres, så det er mest sannsynlig at dette var en person som også bar navnet Nyxes. Som grunnleggeren, ville "Nyxes" påta seg rollen som magistrat – en posisjon holdt av byledere i Eden.

Under Midas' tid, ble det født en kvinne som ble viden kjent som Edens vakreste kvinne. Hun ble på et tidspunkt lagt merke til av halvguden Uranus, som gjorde henne gravid med huset Ewalds vordende grunnlegger, Helga-Kamila. Dette var allikevel en skandale, og Uranus ble sendt bort mens Midas' datter og barnebarn ble kastet på havet.

Under slaget om Dol Erimar sto Nyxes på Abbas og Sabbas side i konflikten, men endte med å bøte for det med Edens ødeleggelse og den store menneskeutvandringen.

## ***Trivia***

1. *Nyxes* er avledet av det greske navnet *Nyx*, et navn båret av nattens gudinne i den greske mytologien.
Ausrüstungs-Verstärkungen

Worum geht es?:

Allein der Verstärkungswert (grün) durch Kupfer-Einsatz wird hier aufgelistet,
dieser **enthält nicht: Veredelung, Magatamas, und zum teil den Basis-Wert**

Der Basis-Wert wird durch die Ausrüstungs-Stufe beeinflusst, bis dieser genau bestimmt ist, sind leider viele Tabellen notwendig, **sobald genug Daten vorliegen** werden die vielen Tabellen durch eine komplexere Tabelle ersetzt, um die Ladezeit und Übersichtlichkeit zu optimieren. Dabei gehen keinerlei Daten verloren, jeder Beitrag mit validen Daten wird erhalten!

## Jigokudo+1-Set

​​​​​​​

(bearbeitung mit ?action=edit&section=&veaction=edit)
Peony Sacheverell

**Peony Greame Sacheverell** (8. juni 12, T.Æ. – 19. mars 50, T.Æ.) var en avalonsk visehertuginne av Bluerock, og senere fyrstinne av Territory. Peony var datter av Radcliff og Wynter Sacheverell, og dermed søsteren til hertug Symeon. Gjennom ham var hun tante til hans fire sønner. Tittelen hennes som fyrstinne fikk hun gjennom ekteskapet sitt med Alphonsus Greame, som hun senere fikk to barn med: Thomas og Angelina.

Født som yngste barn av hertugen og hertuginnen av Bluerock, hadde Peony kun rett på hertugdømmet hvis broren døde før han hadde produsert noen legitime arvinger. Mens broren kunne arve hertugdømmet når som helst, ville konen hans få Bluerock etter hans død. Valgte konen å frasi seg denne rollen, ville Peony overta setet som hertuginne av Bluerock. Disse faktaene, fikk Peony til å gruble om hun skulle fjerne ham fra setet – men hennes kjærlighet til broren fikk henne til å ta seg i det.

Peony valgte på et tidspunkt å arrangere et ball i Castle Sacheverell. På ballet, møtte alle adelige i hele hertugdømmet, blant dem var Alphonsus Greame. Kort tid etter ballet, hadde Peony blitt fridd til av Alphonsus. Enda kortere tid etter, ble bryllupet arrangert. Det viste seg snart at det var hastet av den grunn at Peony ikke ønsket å leve på brorens skrupler. Første splid kom med spørsmålet om navnet hennes ekteskapet. Alphonsus mente at Peony burde ta hans navn, men hun mente at det ikke lå i hans rett – ettersom hun hadde høyere rang i adelens hierarki.

Peony døde av blodpropp i hjernen i en alder av 38.

## ***Trivia***

1. *Peony* kommer fra blomsten.
2. *Sacheverell* kommer fra et normansk stedsnavn.
3. Peony nektet å ta Alphonsus' etternavn til sitt, men valgte å bruke det som sitt mellomnavn.
Thérèse Paton

**Thérèse Paton** (født **Mendeley d'Elbée**) (Imperiets 112. år – Imperiets 160. år) var grevinne av Elbée gjennom sin far. Hun var det yngste barnet av fem, og hadde egentlig ingen sjanser for å bli arving, men da alle brødrene og søstrene hennes var døde smilte lykken til henne. Thérèse var ment å bli giftet bort til en landsbyprest – og bringe litt religion inn i familien – men disse planene ble skrinlagt.

Thérèse ble gift med Charles-Henri Patrice, en ni år eldre baron. Hennes foreldre var ikke gode til å finne ektemenn, og hennes håp om å bli sammen med fetteren sin, Louis-Michel Paton, ble vraket av Thérèses mor. Madame Mendeley mente at en baron med landsens erfaring, kunne utgjøre store ting på familiens marker. Thérèse var imot planen – og påsto at Paton kunne få til en like god jobb – men fant det best å lytte på moren sin. Hun sluttet allikevel aldri å elske fetteren sin, og de brevvekslet stadig vekk – med svært følsomme og intense innhold.

Charles-Henri viste seg å være et godt parti for foreldrene hennes – hun selv ble satt til å være modell for mange hans portretter, noe hun avskydde. Charles-Henri likte å male naken-bilder, hvilket krevde at Thérèse måtte være naken for ham i flere timer i flere uker. Hans malerier ble imidlertid veldig populære, og mang en aristokrat ønsket å kjøpe dem. Når det gjaldt forvaltningen av landområdene, hadde ikke baronen gjort noe – en ting som fikk Thérèse til å hovere ovenfor moren, da det var tydelig at Paton ville være et bedre valg.

Som andre ulykkelige kvinner søkte Thérèse etter en elsker, og det gjorde hun: Paton. Når Thérèse ikke trengte å opptre som grevinnen av Elbée på sammenkomster, guvernør av Lulan eller mor for sine to barn – Philippe-André og Xavier – dro hun til Versailles for å møte Paton. Paton bodde i Droumand, og derfor langt borte fra Tussarix' sosietet-hovedstad. I byen leide de et værelse på forskjellige hotell for hver gang de ankom. De gikk under falske navn, og tilbrakte flere romantiske helger og til og med uker i Versailles sammen med fetteren Paton. Dette gikk selvfølgelig ikke uten konsekvenser, og ved to anledninger dro hun til Jipsir for å føde to uekte barn: Auguste og Jacques – som ble tatt inn av Paton som hans protesjéer.

Etter flere års ekteskap med den motbydelige Charles-Henri, døde han av kjemikaliene i atelieret sitt. Thérèse gjorde et trekk – da begge foreldrene hennes nå også var døde – og fridde til Paton. I sine syv siste år levde Thérèse og Paton sammen som mann og kone, og fikk datteren Angélique. Det ble naturligvis en skandale i Lulan, men det var en filleby som ingen brydde seg om – og da skandalen om Ville-Thérèse nådde byens ører, var Mendeley-enes fort glemt.

Thérèse døde som en krenket kvinne, utestengt fra sosieteten, men lykkelig. Både de legitime barna, bastardene og Paton var til stede da hun sovnet inn.
Percy Yates-Booth I

**Percy Owain Tegid Maynard Yates-Booth I** var en avalonsk hertug av Payne som var grandonkel til Percy II. Han var halvbror til Baldaryc Yates-Booth gjennom sin far: Melvin. Percy var dessuten den legitime broren til Megan, Melvin II, Agnes og Jolyon Yates-Booth. Percy var gift med Druzella Sinton, men fikk aldri noen barn med henne – da det viste seg at Percy var steril. Derfor, da Percy døde, var allerede halvbroren død; myndighetene gikk derfor videre nedover arverekken, til neste kjødelige arving: Ásta, uekte barnebarn av Melvin I.
Olympus

**Olympus** var en øy i Styx, Limbo. Olympus ble skapt sammen med Limbo, og tjente senere med det formålet oppbevare Oddjungs fremtidige måltider.

Da herskerne av Limbo plutselig ble oppmerksomme på menneskene og dyrene som krysset Styx i Limbo, sendte Orczy døtrene sine for å plukke dem opp – mennesker og dyr – og bringe dem tilbake til palasset. I palasset ble de reisende parret med hverandre, og med en god dose magi skapte Orczy titanene. Om titanene ikke kunne brukes ble de alle – titanene, dyrene og menneskene som hadde blitt brukt – til middag for Oddjung. De ble plassert på Olympus omringet av Styx, og når Oddjung var sulten dro han dit for maten sin.

Etter angrepet på Limbo, mistet øyen sitt formål og ble forlatt og endte opp som et fjell ute i Styx.
Orcus

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **Håpets land**.  Les videre på din egen risiko.

## Familieinformasjon

### Slektninger

* Vulcan (far)
* Aquila (mor)
* Afrodite (søster)
* Arkimedes (bror)
* Diana (søster)
* Gaia (søster)
* Juno (søster)
* Mars (bror)
* Pandora (søster)
* Quirinius (bror)
* Fros (sønn)
* Melania (datter)

**Orcus** er vokteren av mørke. Han er sønn av titanen Vulcan og gudinnen Aquila. Som en Elementvokter, var Orcus én av ni individer som tok plassen som de nye gudene med fallet av Oldtidsgudene. Det var etter dette at vokterne skapte menneskene. Med skapelsen av Abbas og Sabba - de første menneskene på jorden - valgte Vokterne også å skape halvgudene Persofene og Heidos for å styre menneskene.

På et tidspunkt samlet Abbas og Sabba menneskene for å gjøre et opprør mot Persofene og Heidos. Krigen som bryter ut varer i 600 år, og Persofene dyrker en ny type mennesker: temmere. Da Persofene og Heidos møter Abbas og Sabba i slaget om Dol Erimar, blir de to førstnevnte drept av sistnevnte. Vokterne tar dette som en direkte overtredelse av de lovene som de har satt for menneskene, og bruker dermed kreftene sine til å drepe Abbas og Sabba. Vokterne bestemte seg for å overlate menneskene til seg selv, mens de selv skulle ta seg av problemer som var mer beregnet på det kosmiske og overnaturlige. Med tiden glemte menneskene disse årene. Orcus ble ikke glemt - det samme med resten av Vokterne.

I dag blir Orcus som guden av mørke. At Orcus tjenestegjør med denne rollen, gjør ham assosiert med døden, ondskapen og krig - men også spenning, balanse og livet etter døden. Alt godt kan ikke eksistere uten ondt.

Ifølge mytologien skal også Orcus en periode hatt et kjærlighetsforhold til et menneske. Dette forholdet resulterte i en sønn: Fros. Sammen med en annen kvinne hadde han et nytt barn: Melania.

Ingen av barna kunne ikke bli funnet, for Vokterne ville ha drept dem på flekken: en fare som vil true dem. Derfor valgte Orcus å suge livskraften ut av barna sine, men som et produkt av en Vokter og et menneske hadde sønnen og datteren den fordelen å ikke bli skadet av mørket. Orcus valgte med sine evner, å gjøre ungene immun mot mørke ved å erstatte hjerte deres med en mørk kjerne. De ville bli gjenfødt om igjen og om igjen. På denne måten kunne Orcus se ungene vokse opp om igjen og om igjen - men uten at de husker noe av de tidligere livene sine.