Nellie

Nellie älskade att sitta ute i solen även om det inte var det bästa för henne.

Jag har många fina minnen av henne och saknar henne kopiöst ibland för ingen hund är den andra lik och man kan inte jämföra hundar.

Nellie var snäll och pratade gärna med andra både barn, vuxna och andra hundar men ville ändå helst bara vara med familjen.

Man trodde inte att hon kunde skälla för dom gånger vi hörde henne göra det kan vi räkna på en hand.

Men även om hon var gudomligt snäll så skulle du inte tro att du kunde komma och

gå i vår bostad som du själv ville, om hon inte visste vem personerna som kom in var så kom du in men hon släppte inte ut dig frivilligt om du var okänd utan då vaktade hon familjen.

Då fick man säga till henne att det var ok att den fick vara hos oss.

Hon mötte alltid i dörren när jag varit borta och kom hem.

Tyvärr har Shar-peier ofta hud problem på grund av alla rynkor som dom har och det kunde fort bildas eksem.

Och det var det som hände Nellie, hon fick eksem och klåda.

Vi tog henne till veterinären och dom tog prover på henne, bland annat skrapning av hud och vi fick medicin som vi fick testa samt ett schampoo som vi skulle duscha henne i.

Tyvärr så hjälpte det inte och på återbesöket hos veterinären efter att vi testat detta så hadde vi svåra beslut att ta; skulle vi medicinera henne livet ut, skulle vi låta operera hennes öron som också blivit utsatta och riskera att hon skulle bli döv eller låta henne somna in.

Jag var med hos veterinären men klarade inte av att vara inne på rummet så det var mamma och pappa som fick ta beslutet.

Dom resonerade länge och beslutet var inte lätt; medicinen skulle kosta massor och hur kunde vi veta hur hon mådde av den och skulle det hjälpa nått, operera hennes öron och göra henne döv och riskera att hon kanske skulle göra någon illa på grund av att någon kanske gjorde något som skrämde henne och hon kände sig hotad och kanske bita.

Mamma och Pappa valde att hon skulle få somna in även om det var ett av de tuffaste beslut som dom fattat, mamma kom ut och berättade och frågade om jag ville träffa Nellie en sista gång men jag sa nej och ville vänta utanför.

Så mamma gick in till pappa igen och veterinären kom och frågade hur vi ville göra och när han fått beskedet så bad han sköterskorna komma in och dom gjorde iordning i rummet med ljus och filt som hon kunde fått ligga på men hon vägrade så pappa höll henne i famnen hela tiden.

Dom satte en liknande nål som vi människor får om vi ska få dropp där dom sprutade in ett medel som normalt skulle göra att hon skulle hon bara somnade in.

MEN inte Nellie inte, även om hon nog kände att det var det skönaste för henne med så kämpade hon emot in det längsta.

så till slut fick läkaren komma och göra det absolut sista och det var att sticka medel direkt i hjärtat.

Men inte förän veterinären gick ut efter det och lämnade mamma och pappa ensamma tog hon sitt sista andetag och lämnade in.

Pappa släppte henne inte förrän dom kom för att ta bort henne.

Detta som hände inne i rummet fram till det hon dog har jag fått berättat för mig och även om jag hade velat vara med så vet jag att jag inte hade klarat det och jag ville minnas Nellie som hon var innan hon gick in i det rummet.

Som jag skrev så saknar jag Nellie nått kopiöst och jag skulle gärna skaffa en Shar-pei, en ny “skrynklis” igen trots att jag vet att dom kan ha många problem och att ingen hund är lik den andra.

Nellie, min egen skrynklis.

Saknar dig och kommer aldrig att glömma dig.

Mitt shar-pei ljus, bilder och alla minnen kommer alltid att påminna mig om dig.

Glömmer aldrig dig.

Emelie