Valar

Ordet "valar" har två olika betydelser: 1) Alla invånare av världen Valarien, inklusive östvalar, västvalar, verar, kréer och andra, eller 2) Majoritetsfolket på Valariens västra kontinent. Den här artikeln handlar om det sistnämnda.

## Utseende

Valar tycker om starka färger och klär sig gärna i heltäckande, enfärgade dräkter i olika färger. Starkare färger brukar tyda på högre status eller större förmögenhet, och de rikaste och högsta valarna bär ofta stora huvudbonader. Vissa färger och andra detaljer som t.ex. påsydda pärlor är ibland tecken på olika yrken. Grön är den kungliga färgen och bärs bara av kungahuset och dess livvakter.

När det gäller sådana detaljer som hud- och hårfärg finns det stor variation bland valar, men det vanligaste är rakt, svart hår, bruna ögon och en olivfärgade hudton som liknar hyn hos människor från medelhavsområdet i Trolyrien.

## Politik

Den västra kontinenten är hem till Valariens huvudstad Albirion, där den albiske kungen har sitt palats. Även om hela världen är formellt sett under kungens styre är valarna det folk som är mest knutna till honom. När kungen kallar till rådslag är det oftast bara adelsmännen från valarnas städer och deras större byar som kommer. (Alla byar har äldsta som fattar lokala beslut, men det är oftast bara de större byarna som har adelsmän.)

Den valariska adeln (särskilt högadeln), har stor makt och inflytande. Kungen har också stor beslutsfattande makt, men det har hävdats att den kungliga rådgivaren och den kungliga läraren har större egentligt inflytande. Kungens huvudfunktion är att beskydda folket, inte att vara politiker.

Formellt sett är valarna i krig mot västvalarna och deras upproriske hertig på grund av att han titulerar sig kejsare. Så har det varit i flera hundra år. Kriget handlar dock mest om ord och hotelser. Båda kontintenter har en stor gemensam fiende i monstren som invaderar från Mardurien.

## Valarna och krig

Valarna är för det mesta ett fredligt folk som ser med skepsis på öppet krig och professionella arméer. Traditionellt sett utgör det albiska kungahuset deras försvar -- en tradition som började med kung Albid som fick svärdet Poterovix av Josua. Med svärdet fick han kraften att besegra alla monster och en skyldighet att försvara sitt folk. Senare i Valariens historia försvann svärdet, men Valariens kungar och drottningar har fortsatt att träna sig i svärdskonst och att dräpa monster. Utöver kungahuset har valarna polis och vaktar, men inga soldater.

## Livsåskådning

Trots att kungarna har kvar sitt gamla uppdrag givet av Josua har varken de eller valarna i allmänhet samma tro på Josua som de en gång hade. För länge sedan avskaffade den albiske kungen Profetians bok; senare avskaffade en annan albisk kung Kraftens bok. Kvar finns Glädjens bok, men för det mesta är det bara folk ute i småbyarna som läser den. De lärda i Valarien menar att det finns en vetenskaplig förklaring för allt som en gång tillskrevs Josua -- även om de inte har hittat alla vetenskapliga förklaringar än.

## Livsvanor

För det mesta tycker valar om att bo på landet, i små byar utgjorda av koncentriska ringar med timmerstugor. De flesta byar är omgivna av odlade åkror, och i mitten av varje by finns en eldplats där byborna samlas om nätterna för att sjunga, dansa och berätta historier. Där finns även byns storsnigel, ett högt respekterat och älskat djur som äter bybornas sopor. Storstäder som Albirion och Färgstad förekommer på den västra kontinenten, men de är undantaget.

Valar brukar inte resa långt, men gör de det är det oftast till fots, längs grusvägar eller över öppna fält. Vagnar finns till gods och passagerare, men valarna har ingen användning för lastdjur och drar alltså sina egna vagnar. Det är inte heller vanligt med köttdjur; valarnas kost består mest av grönsaker, frukter, spannmål och fisk. Även grädden som de använder är framställd av saft från en växt. Valarna brukar dock inte ha någonting emot att äta kött när de får tillfället -- till och med de älskade storsniglarna tillagas och äts när de dör.

Valarna -- särskilt de som bor ute i småbyarna -- är kända för sin gästfrihet. Den traditionella valariska hälsningen, ett artigt spottande och orden "livets vatten", betyder att man är villig att ge allt som man kan för den andras välbefinnande.