Захід сонця/Читати

## Розділ 1

Світло-кремовий кіт прокинувся зі сну, встав, обтрусився від моху й вийшов з вояцького кубла в уголовину.

"Щось мало здобичі в кагаті, треба буде відправити кілька мисливських патрулів на полювання", - подумав він ї вийшов з табору до свого улюбленого місця, - великого каменя, який знаходився на поляні серед лісу. Одним потужним стрибком він заліз на нього, й побачив так добре йому знайомий пейзаж світанку. Він обожнював це місце, й особливо спостерігати за тим як сходить сонце, ї кожного ранку приходив сюди. Трошки посидівши на валуні замітив як до нього хтось наближається, це була Світлосерда, його кохана кішка яку він любив всім серцем. Вона застрибнула на камінь й притулилася до нього.

-Чого не спиш, ти ж казав що вчора було дуже важке зборище, - нявкнула з любов`ю в голосі Світлосерда й лизнула його поміж вух.

"І справді, вчора було дуже важке зборище, цього разу коти майже глотки один одному не перегризли, настільки сильна напруга була цієї ночі", - вспам`ятав світло-кремовий кіт.

-Ти знаєш що я завжди прокидаюся до світанку. Не дарма мене звати Ранньоцвіт. Сьогодні можна сказати я навіть запізнився, - напів сміючись сказав він, ї огорнув своїм хвостом плечі Світлосердої.

-Згубиш себе, любий. Ти і так ночами не спиш бо полюєш. Днем хоч поспи, - наказала йому Світлосерда.

-Мене не хвилює моє життя якщо треба прогодувати або захистити клан, а як ти бачиш цього падолиста зі здобиччю дуже погано, - серьозно сказав Ранньоцвіт.

Цього падолиста пішли дуже сильні дощі через що було дуже холодно як на першу повню падолиста. А ще крім цього прийшли Прямохідці зі своїми Громострілами й полюють на території кланів, тим самим розлякуя здобич.

-Так, - погодилась блідно-жовта кішка, - але все одно ти не маєш так вбиватись. Тим паче це твій перший раз коли тебе назначили Мисливцем.

-Якраз це я й маю показати - що я гідний щоб займати цю посаду в клані, - відказав світло-кремовий кіт.

Тут почулось як позаду хтось прийшов. А коли Ранньоцвіт обернувся то побачив кремезного темно-синього кота. Цим котом був його батько Каменезуб - вартовий клану.

-Так і знав що ви тут, - зрадів Каменезуб, - Світлосердо, підеш в патруль з Порохохвістом і Жарокрилою, - звернувся він до партнерки Ранньоцвіта.

-Зрозуміла, вже йду, - відповіла Світлосерда й рушила до табору попрощавшись з Ранньоцвітом.

-А я думав що ти залишиш її піти зі мною на полювання, - з усмішкою нявкнув Ранньоцвіт, - ну добре, тоді піду зберу мисливські патрулі.

-Слухай, сину, не бери аж усіх що залишились на полювання. Боюсь як на нас не напав цей клятий Хвойний клан. Ти знаєш що вони здатні на це, - сказав кремезний котяра.

-Згоден. Цей Совозір занадто багато хоче. Та ще й честі ніякої не знає, так наче ще трохи й він почне порушувати Вояцький Правильник, - з гарчанням в горлі виказав Ранньоцвіт.

-Все може бути. Ми нічого з ним зробити не можемо, залишається лише бути готовими до оборони, - гірко нявкнув Каменезуб, й теж вирушив собі в табір. А Ранньоцвіт потопав за ним.

## Розділ 2

Дійшовши до табору Ранньоцвіт побачив що майже всі коти прокинулись. Кошенята Терношубки і Дроконіжки граються між собою. Старійшини лежать собі й сплять. Лише Довгоніг чомусь кашляв ї не міг спати, тому Ластівкокрила - Старшина клану, принесла йому якихось трав. Всі вояки встали й чекали кого куди відправлять. Провідник клану - Ріненеб гововорив про щось з Каменезубом. По виразу обличчя Вартового, йому зовсім не подобалось те що йому казав Провідник.

Ранньоцвіт зібрав два патрулі - в його патрулі були Папоротеплям, Попелосмужка ї її учень Темнолап. А в другому патрулі були Хмароніс з його ученицею Ряболапкою ї Дроздовуха з її тимчасовою ученицею Кротолапкою. Ї вони всі вирушили на полювання.

Патруль Ранньоцвіта пішов в сторону Небесного Кедра.

Не дійшли вони до потрібного місця, як Папоротеплям спіймав якусь миршаву, стару мишку.

Дійшовши до Небесного Кедру вони розділились.

Ранньоцвіт повз чагарниками до маленької полівки. Підповзши достатньо близько до тваринки він стрибнув й заскочив прямо на полівку, одним укусом вбив її ї запорпав під коріння дуба.

Приближаючись до кордону між Листяним й Хвойним кланом він почув сильний запах котів Хвойного клану на своїй території. Трохи пройшовши за слідом побачив якихось котів. Розглянувши покраще він побачив що то були - Багноніг, Косарикошуб ї Чорносерд.

По ним було видно що вони прийшли сюди заради полювання - "Так, видно що вони дуже схудлі через проблеми з іжею, але у нас така ж проблема і при цьому ми не ліземо на території інших кланів. Сам я з ними не упораюсь. Треба йти по допомогу. Але щож робити якщо на них натрапить хтось з мого патруля. По одинці вони нас повбивають", - подумав Ранньоцвіт, - "безчесні ви щури", - вилаявся він.

Він принюхався шукаючи натяк на запах котів зі свого клану, й почув неподалік запах Папоротепляма, й поповз до нього.

-Папоротепляме, на нашу територію зайшли троє котів з Хвоного клану, серед них Чорносерд, іхній Вартовий. Предлагаю їх вигнати, - знайшовши його нявкнув Ранньоцвіт.

-Лайно мишаче, ще цього нам не хватало - загарчав він - їх більше, тим паче той Чорносерд великан, з ним ї двоє можуть не справитись. Не думаю що нам вдвох вийде їх вигнати.

-Ми не будемо самі їх виганяти. Нам треба наробити галасу ї потримати час, а там уже на галас прийдуть Попелосмужка з Темнолапом, може навіть прикордонний патруль підтягнеться, - запропонував Ранньоцвіт.

-Пішли, - відповів сірий вояк, й вони разом пішли виганяти чужинців.

## Розділ 3

-Чорносерде! Що ви робите на території Листяного клану? - загарчав Ранньоцвіт до чужинців - Забирайтеся звідси! Негайно!

-Ніяка це не територія Листяного клану. Тепер це наша територія, й полювати на ній будемо ми - грозно гаркнув йому Чорносерд.

-Яка там територія Хвойного клану, ти що, з дуба рухнув? - Здивувався світло-кремовий кіт.

Ї миті не пройшло як почувся бойовий клич і на них напали коти з Хвойного клану.

Багноніг й Косарикошуб напали на Папоротепляма а Чорносерд стрибнув на Ранньоцвіта з витягнутими кігтями.

Мисливець Листяного клану ухилився від атаки але все одно Чорносерд розпанахав йому вухо.

Запах крові завітав у повітрі.

Чорносерд приземлився і знов націлився на Ранньоцвіта, але тільки він замахнувся лапою як світло-кремовий кіт розцарапав йому бік. З рани потекла кров.

Ранньоцвіт оглянувся й побачив що Папоротеплям теж поранений, з бока тече кров, хвіст покусаний.

Аж тут почулося як до них прийшли інші коти. Ранньоцвіт зрадів коли побачив що то були Порохохвіст, Жарокрила і його кохана Світлосерда. Тепер перевага була на стороні Листяного клану.

Порохохвіст і Жарокрила відразу стрибнули на допомогу Папоротепляму, а Світлосерда прийшла на допомогу своєму партнеру.

Битва продовжилась ї тут на галас прийшли Попелосмужка і Темнолап.

Побачивши що зі стількома котами вони не справляться, коти Хвойного клану відступили.

-Відступаємо - наказав своїм котам Чорносерд -Ми ще прийдемо за своїм, наступного разу ми відберемо у вас цю територію - загарчав він уже до котів з Листяного клану.

-Наступного разу ви так само отримаєте по вухах, - зневажливо гаркнув Порохохвіст.

-Забирайтесь звідси ї не приходіть більше - вигукнув Папоротеплям.

Коли Чорносерда зі своїми котами вже не було видно, Ранньоцвіт розслабився.

"Могло бути й гірше" - трохи зрадів світло-кремовий кіт.

-Тоді ми підемо далі патрулювати - сказав Порохохвіст.

-Занадто небезпечно йти вам в трьох - відповів Ранньоцвіт.

-Що пропонуєш? - запитала його Жарокрила.

-Нехай Попелосмужка з Темнолапом йдуть у табір і заодно віднесуть здобич. А я з Папоротеплямом піду з вами на патрулювання - нявкнув Ранньоцвіт.

-А чого це ми маємо йти в табір? - виклично запитала Попелосмужка.

-А хто інший? - відказав Папоротеплям.

-Я теж хочу на патрулювання - виказав своє невдоволення Темнолап.

-Ну добре - завагався Ранньоцвіт - Піди Папоротепляме з Жарокрилою. Розкажи Ріненебу що тут сталося. З рештою, Попелосмужка з Темнолапом останніми прийшли, й не дуже знають що тут було.

Папоротеплям зітхнув, - Маєш рацію. Жарокрило, йдемо в табір.

Вони зібрали всю зловлену здобич, якої було небагато, і пішли в табір.

-Вирушаємо далі, - наказав Порохохвіст.

Пройшовши далі було чутно декілька поміток Хвойного клану на території Листяного. "Видимо не встигли помітити всю територію. Ну й добре, це наша земля" - подумав Ранньоцвіт.

## Розділ 4

Але недовго вони йшли спокійно, як тут почулося шарудіння в чагарнику на межі території. Всі обернулися на шурхіт. Аж тут з кущів вийшло сьомеро котів. По їхньому запаху було зрозуміло що це були ворожі коти. Серед них був і Чорносерд.

Усі патрульні наїжачилися.

-Що ви тут робите, лайно ви... - незакінчив Порохохвіст, як на нього вже напав Чорносерд.

Вони полетіли клубком, борючись один з одним.

Ранньоцвіт відразу ж послав Темнолапа по допомогу - Темнолапе, біжи якомога швидше в табір й прийди з допомогою.

Темнолап зірвався з місця й побіжав в табір, аж тут за ним побіжав ще якийсь кіт.

Не встиг Мисливець обернутися як на нього вже стрибнув Багноніг. Він замолотив задніми лапами в живіт нападника намагаючись скинути його з себе, але не виходило, бурий кіт замахнувся лапою на горло Ранньоцвіта але не встиг, на нього накинулася Світлосерда.

Ранньоцвіт зірвався на лапи й стрибнув на Багнонога. Аж тут на допомогу бурому коту прийшли Косарикошуб і Лисозуб.

Запах крові, крики, верески, літали в повітрі. Світлосерда пліч-о-пліч з Ранньоцвітом билися з Багноногом, Косарикошубом і Лисозубом. Порохошуб все ще боровся з Чорносердом. А Попелосмужка захищалася від двох котів з Хвойного клану.

Почулося шарудіння. То прийшов Темнолап з допомогою. В патрулі були Папоротеплям, Жарокрила, Каменезуб і Орлякокіготь. Вони всі стрибнули на допомогу, хто кому.

Але не встиг хтось прийти на допомогу Порохохвісту, як пролунав предсмертний виск. Чорносерд розпанах кігтями шию коричневому коту.

## Розділ 5

"О великий Небоклане, чи бачиш ти що тут відбувається?" - гірко подумав Ранньоцвіт коли побачив свого мертвого товариша з шиї якого струмує кров.

-Ні! - крикнув Каменезуб.

Темно-синій кіт не вагаючись стрибнув на спину великому чорно-білому коту, і так само не вагаючись уп'явся зубами в шию Чорносерда.

Чорносерд обм'як. Це свідчило про його смерть.

"У нього має бути ще одне життя", - вспам'ятав Ранньоцвіт.

Коти бились, коти верещали, коти кусались, коти помирали. Ось що було в цій битві - біль і смерть, більше нічого.

"В цій битві немає ніякого правильника. Їм байдуже на нього. Їхня ціль відібрати у нас територію. В такому разі ми теж не можемо його дотримуватись, інакше вони нас повбивають", - зрозумів Ранньоцвіт.

Він стрибнув на Багнонога і роздер йому око. Бурий кіт вискнув від болі й шоку, і розкрутився намагаючись задіти Ранньоцвіта. В нього вийшло. Кіт з Хвойного клану розцарапав бік світло-кремовому коту, тим самим залишив глибоку і довгу подряпину.

Чорносерд все ще лежав непорушно на землі, що означає те що це було його останнє життя.

Почувся ще один крик. Попелосмужка роздряпала морду кремезному темно-сірому коту. Той був весь в подряпинах, одне вухо розпанахане, тепер ще й величезний шрам на морді. Цього було достатньо щоб він дременув з поля бою.

Другий супротивник Попелосмужки теж багато не протримався.

"Троє на одного. Зрозуміло чому він так швидко за своїм приятелем чкурнув", - подумав Ранньоцвіт.

Він відволікся лише на мить від своєї битви, а коли вернувся назад побачив як Лисозуб увіп'явся зубами в бік шиї Світлосердої.

## Розділ 6

-Ні! - крикнув світло-кремовий кіт.

Він стрибнув на рудого кота, скинув з ніг, і навіть не усвідомив як перерізав йому глотку своїми ж кігтями.

бульк. Кров зацібеніла з шиї Лисозуба. Він же лежав сумирно. Він мертвий.

Світлосерда непорушно лежала на боці. На її шиї виднілася велика рана. Але на щастя, було видно як надимаются її груди.

Побачивши що вони програють Багноніг з Косарикошубом стрімголов збіжали.

Ранньоцвіт підбіжав до коханої.

-Ні, Світлосердо не покидай мене, - скорбливо вимовив він.

-Ану відійди, - наказав Каменезуб, - мені треба ій допомогти. Принеси павутини. Негайно!

Ранньоцвіт миттю заліз в кущі й приніс павутини.

Усі коти приголомшено стояли біля пораненої, поки Каменезуб прикладав павутину до рани.

-Порохохвіст помер, не треба ще й Світлосердій помирати, - сказав хтось.

-Не потрібно мене хоронити - прокашлялась Світлосерда - я ще жива, поки.

-Ти навіть у такий час шуткуєш, дурний ти клубок хутра, - з любов'ю в голосі нявкнув Ранньоцвіт, - хоча б підвестись можеш?

-Думаю так, - сказала блідно-жовта кішка й спробувала підвестись.

-Нініні, поки що тобі не можна, - наказав Каменезуб жорстким голосом - нехай рана трошки ще заживе, я зараз піду пошукаю яких небудь трав, - вже м'якіше додав він і пішов шукати лікувальні трави.

Всі сиділи й чекали коли Каменезуб дозволить піти в табір.

Ранньоцвіт озирнув усіх котів шукаючи яких травм вони зазнали.

Всі були в подряпинах, якісь невеличкі, якісь більш глибокі й великі.

Аж тут він вспам'ятав як за Темнолапом погнався якийсь кіт.

-Темнолапе, а що сталося з тим котом який за тобою погнався? - спитав ученя світло-кремовий кіт.

-Лисицю по дорозі зустрів, а вона за ним погналась. Більше нічого не знаю - зніяковіло відповів темний котик.

Каменезуб прийшов з повним ротом якихось трав, підійшов до пораненої ї почав пережовувати трави на кашку.

-Тоді він може бути на нашій території, - стривожився Ранньоцвіт.

-Один кіт проблем нам не зробить якщо не ходити поодинці, - сказав Каменезуб після того як намазав рану Світлосердої, - думаю тобі можна стати на лапи, - заговорив він до неї.

Світлосерда підвелась. По виразу обличчя було видно що ій боляче, але на диво вона не скаржилася.

Орлякокіготь з Каменезубом взяли мертвого Порохохвіста й вони всі разом пішли до табору.

## Розділ 7

Терношубка панічно дивилася на свого мертвого партнера.

-Ні... Тільки не він... - заплакала Терношубка.

-Мені дуже жаль, - співчутливо нявкнув Каменезуб.

Терношубка зарилася головою у хутро Порохохвіста, й ридала.

Її кошенятка - Орлонько, Ведмедик, Ясенька і Вохронька притулившись до батька також плакали.

Поки Сім'я померлого чувала біля нього, прийшла Ластівкокрила і забрала до себе Світлосерду. Прийшов і Ріненеб. Він же оглядав поранених поки Каменезуб розказував йому що трапилося.

-Мені це зовсім не подобається - зітхнув провідник, - лише Небоклан знає що буде далі.

-Совонеб може спробувати відібрати у нас територію знову, - нявкнув Ранньоцвіт.

-Чорносерд помер бо його не прийняв Небоклан, а не через те що в нього було лише одне життя. - сказав Ріненеб - наступного разу атаку очолювати буде Совонеб. В такому разі це буде повноцінна війна.

-Ні... Не можна такого допустити, - тривожно вимовив Ранньоцвіт.

-Війна вже почалась, синку, - лагідно нявкнув Каменезуб.

-Вони можуть напасти й цієї ночі. Ти ж знаєш що вони полюбляють полювати вночі, так що для них не буде проблемою напасти в цей час. - задумливо відповів Ріненеб.

-Твоя правда... - сказав Ранньоцвіт, - але вони втратили двох вояків, куди їм ще воювати? А Багноніг тепер сліпий на одне око.

-Вони можуть зробити що завгодно. Навіть якщо вони втратили не тільки кількох вояків а ще й Вартового, - нявкнув Каменезуб.

Ріненеб закінчив оглядати всіх вояків.

-Смертельних ран більше ні в кого немає. Хоча б так. Поки що йдіть поіжте, а потім прийдіть до Ластівкокрилої вона вас підлікує, - наказав він, - залишаю табір на тебе, Каменезубе.

-А ти куди? - спитав темно-синій кіт.

-Зберу патруль для полювання, -відповів Ріненеб.

-Тоді я з тобою, - визвався Ранньоцвіт.

-Ні, - твердо сказав провідник, - піди відпочинь. Під вечір тебе хтось знову огляне, і якщо дозволить, можеш піти. Але не зараз, ти занадто виснажений і поранений для полювання.

Всі розійшлися хто куди. Хтось пішов взяти їжі з кагату, хтось підійшов до померлого й чував. Ранньоцвіт же пішов до кубла Ластівкокрилої, провідати свою кохану.

Зайшовши до кубла йому в ніс забив запах трав. Ластівкокрила лікувала Світлосерду яка лежала на боці.

-З нею все буде добре? - спитав світло-кремовий кіт.

-Так, вона буде жити. Але ще якийсь час їй не можна буде ходити у патрулі, - відповіла кремово-коричнева кішка, - а тепер прошу залишити нас.

-Зрозумів, - погодився Ранньоцвіт. І подався до кагату вибрати собі якусь тваринку для того щоб поїсти.

Після того як світло-кремовий кіт поїв, він пішов спати.