Tom & Jerry: The Ultimate Game of Cat and Mouse!

**Tom & Jerry** on varsin myöhään NESille ilmestynyt tasoloikinta tutuilla piirroshahmoilla. Tämä peli on siitä itselle mieleenpainuva tapaus, että se on epäreilun haastava ja kohtalaisen huono, mutta silti läpipelattavissa. Jouduin yrittämään pelin läpäisyä viitisen kertaa, ennen kuin pääsin sen läpi.

## Hiiri massiivisessa talossa

Koska olisi liian julmaa pakottaa pelaaja hyppimään epäonnistumisiin tuomitulla Tom-kissalla, kipittää pelaaja ympäri suurta taloa Jerry-hiirenä. Peli tarjoaa jopa juonentyngän koskien heidän uutta eeppistä seikkailua. Tom on onnistunut nappaamaan elämänsä ensimmäisen saaliin, Jerryn veljenpoika Tuffyn, ja syömisen sijaan Tom houkuttelee Jerryä pelastamaan sukulaisensa. Ehkä Tom ei uskalla syödä Tuffya ennen Jerryn nappaamista, sillä kostonhimoisena Jerry voittaisi Tomin varmasti ja mahdollisesti tappaisi kolli-Tomin äärimmäisen kivuliaasti.

Vaikka pelissä on ihan hyvät hyppykontrollit, ovat kenttäsuunnittelu sekä vaikeustasopiikit pelin syöpää. Tämä valkenee pelaajalle varsin nopeasti. Jo ensimmäinen kenttä on järkyttävän iso labyrintti, jossa ei tarkalleen tiedä mihin pitäisi mennä. Huomasin moneen kertaan menneeni vahingossa taaksepäin, vaikka olin jo matkannut hyvän aikaa uusissa maisemissa. Lisäksi viholliset tulevat takaisin, mikäli poistuu hetkeksikin heidän reviiriltä. Tämä lisää erehdyksestä aiheutuvaa tuskaa, sillä vihollisten tappaminen käy työstä. Ne pörräävät miten sattuu ja Jerryn heittämillä sinisillä palloilla (kyyneleillä?) on hankala tähdätä liikkuvia kohteita. Ihmettelen miksi ensimmäinen kenttä on ryssitty näin pahasti, kun esimerkiksi kakkoskenttä on suoraviivainen lähes olemattomalla hortoilumahdollisuudella, eikä vihollisetkaan liiku kuin maata pitkin. Vaikeustason epämääräisyys paistaa myös läpi Tom -bossitappeluissa, joista ensimmäinen on haastavin ja loput helpohkoja.

## Erehdyksien kautta eteenpäin

Myöhemmin peli menee vähäisen ruututilan takia arpapeliksi, koska toisinaan pelaaja pakotetaan tekemään säkähyppyjä alaspäin tietämättä, mitä alhaalla on. Siellä saattaa hypättävän tason sijasta odottaa esimerkiksi vihollinen tai pitkä pudotus. Jostain syystä Jerry ottaa lämää pitkistä pudotuksista, joka rokottaa nopeasti kolmen osuman elämämittaria. Jos säkähyppyjä ei joutuisi tekemään niin usein, voisi moinen olla suotavaa, mutta nyt se on vain peliä huonontava tekijä. Kuolema ei onneksi vie Jerryä kentän alkuun, paitsi jos kyseessä on Game Over, mutta rajoitetut jatkoyritykset estävät todennäköisesti pelin läpäisyn ensimmäisellä yrittämällä. Kentät on syytä opetella ulkoa, mikäli mielii läpäistä pelin.

Ulkoa opettelu pätee etenkin nelos"maailman" toisessa kentässä, jossa on tarkoitus porata reikiä seiniin. Sitä tosin ei visuaalisesti kerrota, mitkä seinistä ovat porattavia. Tämä pakottaa kulkemaan tarkoituksella umpikujiin ja loikkimaan sähkövirtausten lomitse, vaarantaen turhaan ylimääräisiä osumia. Kentässä on lisäksi yksi kohta, jossa on otettava pakosta osumaa. Voisin paasata lähes jokaisesta kentästä jotakin, mutta silloin pitäisi ennemmin tehdä "Let's Play" tyylinen video. Tämä peli ei kuitenkaan ansaitse sitä, sillä se on ainutlaatuisista paskuusarvoistaan huolimatta yhtä ärsyttävä kuin Jerry itse.

Jos mielensä pahoittamista on vailla, voi kokeilla läpäistä tämän pelin, mutta viattomana kokeiluna siitä voi saada jonkin verran iloa. En voi kuitenkaan kiistää sitä, etteikö pelin läpäisy ulkoa opettelun jälkeen tuota omanlaisiaan kiksejä. Kenttäsuunnittelussa paljon hiomista ja vaikeustaso pomppii, mutta kontrollit sentään toimivat, joka on parempi suoritus kuin monilla muilla köntsäpitoisilla peleillä.

## Soundtrack

Mikä on aluksi täynnä seikkailumieltä, yhtäkkiä raikkaan kirpeä, alkaa jostain syystä heruttelemaan ja lopuksi iloitsee saamastaan huomiosta? Vastaus. Tom & Jerryn ensimmäisen kentän taustamusiikki.