Harry Potter and the Prisoner of Azkaban

**Harry Potter ja Azkabanin vanki** jatkaa lähes vuosittaiseksi päivittelyksi muodostunutta Potter -pelisarjaa hiukan zeldamaisin ottein. Suomalaisten harmiksi (ja joidenkin onneksi) kolmas pääsarjan Potter -peli ei ole dubattu suomeksi. Itselle se oli omanlaisensa henkireikä muuten niin keskinkertaisissa edeltäjissä, jotka tosin pelasin PS1:llä PS2:n sijaan.

## Siis mikä pelin juoni on?

Harrya jahtaa murhaajaksi kutsuttu tyyppi nimeltä Sirius Black, ja samalla Harry ystävineen (eli vain Ron ja Hermione) yrittävät parhaansa mukaan suoriutua oppivelvollisuuksistaan Tylypahkassa. Vaikka elokuvassa (ja ennen kaikkea kirjassa) riittää juonikoukeroita sekä toteutuskelpoisia kohtauksia joita soveltaa peliin, on koko tarina läimitty kasaan aivan uskomattoman surkeasti. Pelaajalta suorastaan oletetaan, että tämä on katsonut elokuvan, jotta uupuvat aukot voisi täyttää itse.

Se vähä juonesta mitä näytetään on toteutettu antiklimaattisesti, eikä millään juonipaljastuksella mässäillä. Pelissä on itseasiassa useampi juoniaukkokin, kuten esimerkiksi Hirnyrkin kohtalo. Vaikka juoni ei välttämättä lisenssipelissä olekaan se oleellisin, koen huonosti kerrotun tarinan vähentävän merkittävästi koko seikkailun arvoa.

## Kolmivoimaa

Pelin päälimmäinen uudistus on kyky ohjata Harryn lisäksi Ronia ja Hermionea. Heistä jokaisella on omat loitsut ja kyvyt joita hyödyntää Tylypahkasta löytyvissä pulmatehtävissä. Hermione muun muassa ryömii koloihin, korjaa loitsuillaan esineitä ja jäädyttää asioita. Ron kähmii limaisia kirjahyllyjä löytääkseen jokamaun rakeita ja valaisee milloin mitäkin. Harry osaa hyppiä ja vetää asioita puoleensa ja pinkoo nopeiten.

Kolmikkoa voi vaihtaa helposti lennosta, mutta loitsut sen sijaan kestävät tuskallisen kauan plärätessä valikkoa pitkine latausaikoineen. Tylypahka on kohtalaisen iso koulu ja hahmot seuraavat toisiaan reaaliajassa. Jos juoksee Harrylla pihamaalle ja tarvitseekin Hermionea, on tytön tylleröä odoteltava joskus jopa puolisen minuuttia, jotta peli voi jatkua.

Itse ongelmanratkonta on ihan mielekästä, jos siis ei oteta huomioon kankeita kontrolleja. Uusia loitsuja opitaan luonnollisesti oppitunnilla, mutta mukavan luennon sijaan kolmikko viskataan hengenvaarallisiin pulmaluolastoihin. Pulmat ovatkin varsin zeldamaisia palikoiden työntelyiden, kytkimien ja käytettävien kykyjen osalta. Pomovastuksia on muutama, jotka vaativat myös pientä ongelmanratkontaa. Joskus itsellä kävi kuitenkin niin, että loitsut eivät rekisteröityneet oikein, ja oletin siksi jonkin toisen ratkaisun olevan oikea. Pulmat siis ovat sekä hittejä että huteja.

Uusien kykyjen myötä koulusta löytyy uusia paikkoja joissa käydä. Löydettäviä esineitä voivat olla esimerkiksi velhokortit. Valitettavasti niistä ei ole paljoa iloa, jos vahingossa missasi oppitunnilla yhdenkään korteista, sillä kokoelma jää epätäydelliseksi. Omasta mielestä tämän tyyppisessä pelissä, joka muutenkin on pituudeltansa enemmän yhden illan juttu, ei pitäisi olla missattavaa sisältöä.

Jos loitsut olisi nopeammin valittavissa, kontrollit olisivat vähän hiotummat ja juoni olisi saanut edes vähän panostusta, olisi Azkabanin vanki ihan viihdyttävä köyhän miehen Zelda. Tällaisenaan se on turhan lyhyt ja keskinkertainen.

## Taustamusiikki saa viihtymään

Pelin soundtrack on jälleen täynnä kaunista melodiaa. Vaikka Tylypahkassa ravailu voi hyvinkin pitkästyttää, on taustalla onneksi rentouttavaa musiikkia.