Kentauří povstání

Události z roku 1127, které se odehrály především v oblasti Laenarského vévodství, vešly ve známost jako Kentauří povstání.

## Předehra

Laenarské vévodství bylo součástí Allmuinského království již čtyřstý rok a právě toto výročí se, především starší kentauři, pod velením Vylariona Velikého, rozhodli využít jako začátek své již dlouho připravované akce.

Hlavní motivací jim nejspíše bylo nově vyhlášené povolání, které se týkalo *"...každý muž mladší dvaceti roků a kentaur mladší čtyřiceti..."* Důvody tohoto vyhlášení jsou dodnes poměrně nejasné, Allmuinský král však nejspíše pouze toužil po kvalitní kavalerii schopné konkurovat té Visczenijské, nebo po větší kontrole nad kentaury.

Každopádně šlo o silnou motivaci pro starší kentaury, ochotné pro své děti a jejich bezpečí obětovat život. Ti, kteří nesouhlasili s vysláním svých synů kamsi do Allmuinu, se rychle shromáždili právě okolo Vylariona, který se narodil v den podepsání Laenarské dohody a celý svůj život nesouhlasil s podřízením kentaurů komukoliv.

## Povstání

Povstání začalo během jedné z prvních nocí nového roku, v době, kdy v Laenarském vévodství panuje hluboká zima.

Odhodlaní kentauři pod velení Vylariona napadli téměř každé místo v Laenaru střežené lidmi - a uspěli. Po tomto jednom jasném a velmi dobře připraveném zásahu, kdy nejspíše nejkritičtějším bylo zmocnění se kontroly nad přístupovými body do Laenaru.

To později zabránilo snadnému přístupu Allmuinské kárné výpravy do země - na tu se však muselo chvíli počkat, neboť nezvykle hluboký sníh limitoval přístup do země a Wialmští lordi, kteří měli možnost jako první reagovat a podpořit královské jednotky, které se stále bránily v Laenaru samotném, nerozhodně čekali doma ve svých hradech - jen několik lordů u hranic povolalo vojska, ale spíše s úmyslem bránit možným útokům dychtivých sousedů z Mullachu.

Když sníh po několika měsících roztál a půda dostatečně ztvrdla vyrazila z Allmuinu úctyhodná armáda čítající na dvacet tisíc mužů, jejíž cíl byl jasný - nastolit pořádek v Laenaru a připomenout Wialmským lordům kdo je jejich králem.

## Kárná výprava

Vojsko pod velením královo syna, všemi oblíbeného Vilkora II. Černého, se do Laenaru plánovalo dostat přes řeku Ebru. Přechod přes ní proběhl bez problémů a vojsko postupovalo dále k největšímu městu.

V této době již většina kentaurů podporovala povstání otevřeně, stále se však našli tací, kteří nechtěli riskovat otevřený konflikt s Allmuinem - byli však v menšině a kentauří lid se tak připravoval na válku, jakou ještě nezažil.

Jednotky pod velením samotného Vylariona prováděly již od prvních dnů po přechodu královské armády napadání jejího zásobování - několik stovek kentaurů se navíc někde přebrodilo do Allmuinu a napadalo tamní vesnice. Zaměřovaly se především na pálení skladů potravin, vyhýbaly se střetům s armádou - což se jim, díky jejich neuvěřitelné rychlosti, velmi úspěšně dařilo.

Když se Vilkor II. i s armádou dostal na dohled hlavního města stala se mu pro něj osudná nehoda - zranil se při hraní s jedním ze svých psů a z této rány dostal infekci, která jej rychle usmrtila a to navzdory pozornosti všech zkušenějších lékařů v armádě i dvorního čaroděje.

Zvědové navíc téhož dne ohlásili, že na nedalekém kopci táboří nejspíše celá Marcusova Legie a před nimi se shromažďují početné síly kentaurů - dohromady síla schopná se početně té královské vyrovnat a zkušenostmi a výcvikem ji i překonat.

V tom hrál roli i silně obranný přístup kentaurů, které především Vylarion přesvědčil, že pokud prohrají tuto válku, bude to znamenat konec pro jejich mládež. Pro kentaury se tak toto povstání stalo bojem o přežití, který motivoval i ty nejstarší kentaury k tomu pozvednout zbraně - naopak mladí nebyli v leženích vítání a byly jim přidělovány úkoly v zázemí.

I přes to všechno se nový velitel, generál Aerlok, rozhodl nestáhnout se.

Zaujal obranné postavení, nechal rozmístit hlídky a připravil se na bitvu.

Nedočkal se.

Kentauři si byli dobře vědomi své totální převahy v kavalerii a na poměrně rovinatém prostoru před hlavním městem se ji rozhodli maximálně využít.

## Bitva o Laenar

Bitva je poměrně vznešené slovo, uvážíme-li co se stalo.

Marcusova Legie přitáhla na dostřel k Allmuinskému ležení balisty a onagery, kterými začala ostřelovat jejich pozice od jihu. Kentaurští lukostřelci mezitím přijeli ze severu a ostřelovali pozice královského vojska odtud, za jízdy v kruzích - což sice o něco zmenšilo jejich dostřel, výrazně však zhoršilo jakoukoliv možnou reakci od lučištníků druhé strany.

Aerlok si uvědomil, že bitvu nejspíše nevyhraje a rozhodl se. Nechal zavelet k ústupu a královské vojsko se zvedlo a vyrazilo, velmi spěšně, zpět do Allmuinu.

K překvapení mnohých - především v královském vojsku a Marcusovo Legii - dal Vylarion rozkaz nechat ústup královského vojska proběhnout a nezkřížit jim cestu.

Tímto fakticky skončila Kárná výprava a vznikl samostatný Laenar.

Následkem jeho odtržení se odtrhlo také Wialmo, v něm se však na rozdíl od Laenaru rozhořely plameny války mezi vyššími lordy o to kdo se stane vládcem nově samostatného území, o tom ale až v Wialmském osamostatnění.