Bridge of a Thousand Birds

שתי צבאות עומדים על שתי צדדיו של גשר אלף הציפורים, גשר שנקרא כך היום על שם הקרב שהתרחש שם לפני שנים רבות. תוצאות הקרב היו אלו שהכריעו את גורלו של האי שאלאן, זה לא היה קרב בין שני צבאות ענק שנלחמו עד טיפת הדם האחרונה של אחרון החיילים, לא, זה היה קרב ענק בחשיבותו אבל בצורתו הפיסית הוא היה קרב נורא קטן. קרב של אחד נגד אחד. אלוף נגד אלוף, או שמא אומר אל נגד אל, שכן לא משנה מי היה מנצח, עם ניצחון זה היה בכוחו להרוס את חייהם של רבבות אנשים.

בצידו הדרומי של הגשר עמדו הארקסונים, צבא אימפריאליסט משוכלל שפלש לאי שאלאן מהדרום, מהיבשת קאלדיה שאת רובה הצליח לשעבד במסעות כיבוש רבים. החיילים הארקסונים היו עטורים בשריונות מתכת מרהיבים שכיסו את כל פלג גופם העליון, בנוסף לשריון עטו הם גם חצאיות קרב מתכתיות על מכנסי הבד הדקים שלהם, האמות והשוקיים של הארקסונים מכוסים גם הם במגיני מתכת, על ראשיהם קסדת מתכת שעוטפת את כל ראשיהם מלבד הפנים, הפנים מוגנות רק באזור הלחיים והאף. כלי ההרס של הארקסונים הם חנית עץ ארוכה וחרב קצרה, רובם ככולם נושאים עמם גם מגן מלבני שמכסה את כל החלל בין הרגל השמאלית לסנטר.

בצידו הצפוני של הגשר, עמדו השאלאנים. עם גאה שחיי בחברה שבטית משחר ימיו, ואף פעם לא חווה פלישה מאסיבית כמו של הארקסונים לאדמתו. אולם עובדה זו לא מנעה מהשאלאנים יכולת לחימה מצוינת. גם אם הם חיו בשלום יחסי כאומה, מלחמות מקומיות היו דבר בלתי נמנע, דבר שהפך את השאלאנים ללוחמים מיומנים בתנאי השטח הקשים של האי שאותו איכלסו. בתפיסה וההתנהלות הצבאית שלהם, השאלאנים לא יכלו להיות שונים יותר מהארקסונים. לשאלאנים לא היה מנהיג צבאי יחיד אלא קבוצה שמייחדת את כלל הארגון הצבאי, הם לא דגלו בשריונות כבדים וחלקם אף נהגו להילחם בעירום. כל לוחם היה מחויב להביא עמו את נשקו לקרב מה שהפך את הצבא השאלאני לצבא מגוון מבחינה זו. הגיעו אנשים עם חרבות פלדה, והגיעו אנשים גם עם אלות מעץ. דבר אחד שייחד את כלל הלחימה השאלאנית השימוש שלהם בצבעי מלחמה, כל הלוחמים היו צובעים את פניהם ולעיתים את גופם בצבעים קהים או בהירים על מנת להפתיע את האויב שלהם וליצור תדמית לא אנושית בקרב אלו שהעזו לעמוד נגדם.

את קרב האלופים הציע הגנרל הארקסני, מת'רידה, הייתה זאת מסורת ארקסנית ישנה לפתור סיכסוך של אנשים ואף צבאות שונים בעבר על ידי קרב אחד על אחד, עד המוות או עד שאחד מהצדדים מוותר על הלחימה בעל פה.

כאשר הגיע העת להכריז על האלוף המצייג שלו, מת'רידה התקדם אל הקצה של הליגיון שלו ופצח, "אני מציג בפניכם את האדם שיכבוש בשמי את האדמה הזאת למען האימפריה הארקסוניאנית! הוא שקוע עד הברך בדמם של הברברים, אין לו שווים בצבא הארקסוני, שמו הוא אגיליון!"

חיילי הלגיון הארקסוני החלו לצעוק את שמו תוך כדי דפיקות של החניתות שלהם בקרקע שנמצאת על יד הגשר, "אגיליון! אגיליון! אגיליון!"

אגיליון התקדם אל מחוץ לשורות הליגיונרים שעמדו מלפניו והשתחבה לפני הגנרל שלו, מת'רידה התבונן בחייל שלו והפציר בו, "בפקודה שלי, עליך לשחרר עליהם גיהנום!"

אגיליון נעמד על רגליו, הניף את החנית שלו באוויר ושאג, "למען ארקסוניה!" להישמע הקריאה של אגיליון כלל חיילי הליגיון שאגו יחד איתו.

בעוד הלגיון הארקסוני מתפער מאגיליון, לוחם שאלאני אחד פשט את חולצת הבד שלו מעליו וחשף גוף מחוטב ומלא בציורי קעקע טקסיים על עורו. הלוחם תפס את שתי חרבותיו בידיו והחל לרוץ לכיוונו של אגיליון הארקסוני, זוג לוחמים שאלאנים דחפו את אותו הלוחם המקועקע לאוויר והוא צנח לכיוונו של הארקסוני. אגיליון שמע את תנועתו של הלוחם השאלאני והסתובב אליו רגע לפני ששופד בשני מקומות בגבו. הפגיעה של הלוחם השאלאני במגנו של אגיליון דחפה אותו אחורנית. והלוחם השאלאני ששמו טמריס נפל על קורות הגשר העתיק.

אגיליון גער בארקסונית, "תחיכת ממזר" והחל להתקדם בריצה אל עבר טמריס שקפץ בחזרה על רגליו והחל מיד להכות עם חרבותיו על פני המגן הענק של הארקסוני שמצידו ניסה לשפד את טמריס עם חניתו הארוכה, ללא הצלחה. לאחר מספר רגעים אגיליון דחף את טמריס אל הקרקע עם המגן העצום שלו ואז בתנועה חדה דחף את חניתו אל גופו של טמריס שהתגלגל לשמאלו ואיפשר לחנית להיתקע באחת מקורותיו של הגשר, טמריס התגלגל לחזרה לכיוון החנית ומשקל גופו שבר אותה לשניים בעודו מניף את אחת מחרבותיו לכיוון רגליו של אגיליון. התנועה גרמה לחתך מתחת לברכו הימנית של הלגיונר הארקסוני.

"דם ראשון שלי", אמר בגאווה טמריס בארקסונית קלוקלת ובתגובה שאג עליו אגיליון בזמן ששלף את חרבו מתוך הנדן שלה. הוא הוריד את חרבו בחזקה אל עבר מטריס שעדיין שכב על הרצפה אך ברגע שחרב זו כמעט פגעה במטרתה חרבותיו של טמריס המצולבות זו על זו התנגשו בה והמגע בין שלושת החרבות גרמו לניצוץ חזק שסינוור את טמריס. הצבא השאלאני הריע נרגשות למראה הנוזל הארגמני שנזל מרגלו של אגיליון וקישט את קורות הגשר העתיק. טמריס התגלגל אחורנית והחל לשפש את עינייו כדי לבטל את השפעות הניצוץ בזמן שאגיליון קפץ לכיוונו וכיוון את חרבו אל עבר ראשו של טמריס אשר ראייתו חזרה עליו בדיוק רגע אחד לפני שהפלדה הארקסונית חדרה את ראשו, מכשראה אותה הניף את אחת מחרבותיו לכיוון כלי המשמיד של אויבו הארקסוני והדף אותו.

טמריס התרומם על רגליו והחל בין שני האלופים קרב חרבות אדיר אשר השתיק את הסובבים אותם במצג של כישורי לחימה עילאיים מצידם של שני הלוחמים. פלדה נשקה לפלדה, ובכל מגע בין החרבות של השניים ניצוץ נפלט מתוכן. פלדה נשקה לעץ וצליליה של מלחמה בין שני אלי מלחמה מלאה את שדה הקרב שעליו הם נלחמו. בעבור כל מכה שהנחית אגיליון לטמריס הייתה תשובה שווה בעוצמתה. התנהל על גשר אלף הציפורים קרב ענקים בין שני גיבורים שווים בעוצמתם וכישוריהם. והזוכים לצפות במחזה בורכו במראה של אומנות, אומנות מלחמה שלא נראתה כמוה לפניכן או מאז על האי שאלאן.

את שמו קיבל הגשר על שם הרעשים שחרבותיהם של שתי הלוחמים האדירים פלטו בזמן שנשקו זו לזו, צלילים שנשמעו לסובבים כקולותיהן של אלף ציפורים מצייצות.

לאחר כעשר דקות של לחימה שווה מצדיהם של שני הלוחמים, הצליח אגיליון להנחית את חרבו על גבי עורו החשוף של טמריס. הלוחם השאלאני עדף את חרבו של אויבו הארקסוני ובתגובה אגיליון נצמד למגנו ואז זרק את כל משקלו כלפי טמריס שנאלץ לעדוף את אויבו בעזרת שתי חרבותיו לא הספיק להגיב ברגע שהחרב הארקסונית של אגיליון שנעסה את עור ידו הימנית. אגיליון גער עליו, "דמך עכשו שלי!" וטמריס החל לצחוק בעודו מתבונן בחתך אשר נוצר על ידו. הוא הסתובב אחורנית ובתנועה סיבובית הכה את שתי חרבותיו בזווית אלכסונית על גבי מגנו של אגיליון. טמריס החל להמטיר על מגנו של אגיליון מכה אחר מכה אחר מכה, מכיוון שידע שלא יוכל להימנע מכל המכות שסופג מגנו החליט אגיליון לדחוף את מגנו אחורנית בעזרת משקל גופו ובכך להביא למצב שבו טמריס נמצא בינו לבין הלגיון ארקסוני, מצב שבו הוא ידע שלטמריס אין סיכוי לשרוד או לברוח. טמריס מצידו לא התנגד להתקדמות של הלגיונר הארקסוני, לו הייתה תוכנית פעולה משלו על מנת להבטיח את נצחונו. אגיליון הצליח לדחוף את טמריס מספר צעדים ממגיניהם המורמים של הלגיון הארקסוני שאליו השתייך, ברגע ששם לב שהמרחק שבינו לבין הארקסונים הוא אפסי, זינק טמריס ובעט באחד מהמגנים על מנת לשגר את עצמו כלפי אגיליון בעודו מכוון את חרבותיו קדימה. החרבות של טמריס נתקעו במגנו של אגיליון והפגיעה שלהן עדפה אותו כמה צעדים אחורנית. הוא חיגג למראה עיניו ואז מטריס עשה את הבלתי יאומן, הוא הרים את גופו מעל הקרקע ובעט בכל כוחו במגנו של אגיליון ובכך הדף אותו בחוזקה אחורנית. הלגיונר נצח אל קורות הגשר בזמן שמגנו נתקע בתנוחה אלכסונית בין שתיים מן הקורות בעוד חרבותיו של טמריס תקועות בתוכו.

אגיליון החל להתרומם על רגליו ולחש לעצמו, "ממזר יצרתי..." ברגע שהצליח להתייצב שנית על רגליו, הוא מצא מולו את אויבו השאלאני עומד כשרגליו פסוקות באורך כתפיו אחת מאוחרי השנייה וידיו מורמות בצורה כזאת שהן יוכלו להגן על פניו בשיא המהירות. אגיליון הבין את כוונתיו של אויבו והחל לפשוט את שריונו על מנת לאפשר להם לנהל קרב הגון, הצבא השאלאני שאג למראה הקרב הגופני שהולך להתרחש בזמן שהלגיון הארקסוני החל לתהות האם אגיליון איבד את עשתונותיו. הגנרל הארקסוני מת'רידה צרח עליו ללבוש את לבוש המיגון שלו בחזרה אבל אגיליון המשיך להתפשט וחשף חולצת בד חסרת שרוולים מתחת לשריונו.

"הם לא מבינים את זה", אמר טמריס אל אגיליון

"כנראה שלא..." ענה לו אגיליון

"חבל... כמה חבל שהם לא מצליחים להבין את ההנאה שאנחנו חווים מהמלחמה הזאת", המשיך טמריס

"זה ממש מצחיק שאתה אומר את זה, אבל אתה צודק, המצב האירוני הזה באמת עצוב", התבדח אגיליון בתגובה.

"אז בוא, אח, בוא נראה להם איך נראת אומנות אמיתית... בוא נלמד אותם איך נראת מלחמה אמיתית!" הבציר טמריס באגיליון שהחל להתקדם לעברו והניף את ידו אל עבר פניו של השאלאני.

טמריס חמק מאגרופו של אגיליון והנחית אחד משלו על צידם השמאלי של פניו של אגיליון, שעצר את עצמו שיבח את אויבו על כוחו ואז החזיר לו אגרוף על צידם הימני של פניו. הנשיים החלו להכות זה את זה בראשיהם באגרופיהם בעוצמה רבה ולמרות זאת, אף אחד מהם לא ניסה להתגונן בפני מהלומותיו של אויבו. בשלב זה של קרבם זה נראה כאילו שהאיבה ביניהם הפכה ליריבות ספורטיבית ולא יותר מכך, לאחר כמה רגעים בהם מחליפים מהלומות זה עם זה, נראה אגיליון מתחיל לגבור על טמריס שאגרופיו החלו לפספס את מטרתם. אגיליון הצליח להנחית עוד מספר מהלומות על פניו של טמריס לפני שזה תפס את ידו של יריבו, זינק והצמיד את אגיליון במשקלו לרצפה בעודו מצמיד את רגליו משתי צידי ידו שמאלית של אגיליון ומושך אותה אחורנית. אגליון החל לצרוח מכאב ולנסוף לשחרר את ידו מאחיזתו של יריבו ללא הצלחה, ואחרי מה שנראה כמו נצח של כאב הוא הסתובב על צידו והחל להתרומם על רגליו בעודו מרים את יריבו המלופף סביב זרועו מן הקרקע יחד עם עצמו, ברגע שהצליח להתייצב על רגליו, המשיך אגיליון להרים את ידו עד שטמריס מצא עצמו שרוי מעל הקרקע כולו ואז הטיח אגיליון את כול גופו כלפי קורותיו של הגשר העתיק, אבל טמריס לא שחרר את אחיזתו, אגיליון שוב הצליח לשוב לרגליו והפעם הרים את ידו אף יותר גבוה, ושוב הטיח את גופו בקורותיו של הגשר, הפעם עוצמת הפגיעה גרמה לטמריס לשחרר את אחיזתו אך גם פרקה את כתפו של אגיליון שגער מכאב והחל להטיח את ידו בכל הכיוונים בנסיון להחזיר את כתפו למקומה, ברגע שחש שכתפו חזרה למקומה הוא התכופף וחמק מאגרופו של טמריס שהושלח כלפיו, אגיליון ליפף את זרועותיו סביב מותניו של טמריס והרים אותו מעל פני הקרקע רק כדי לזרוק את גופו שלו אחרונית ולהטיח את ראשו של טמריס בקורות הגשר עליו נלחמו, לאחר מכן התרומם אגיליון חזרה על רגליו והחל להתקדם לכיוון חרבו.

אגיליון הצליח להתקדם רק כמה צעדים לפני שטמריס המשיך את התקפותיו, הפעם הוא זינק על גבו של אגיליון ועטף את ידו הימנית סביב צווארו של אגיליון ותפס את השריר הדו ראשי של ידו השמאלית שאיתה לחץ על עורפו של הלגיונר ארקסוני שניסה להוריד אותו מעל גבו בכך שהוא זורק את גופו מצד לצד, ללא שום הצלחה, אגיליון הצליח להגיע אל חרבו וקרס על ברכיו. זרימת הדם לראשו נחלשה וצבע עורו החל להשתנות תחילה לאדום ולאחר מיכן לגוון של סגול, ורידים החלו לצוץ על פניו והוא החל לדעוך. באותו הזמן ניסה טמריס לשכנע את אגיליון להיכנע מילולית ולהפסיק את הקרב שלהם מכיוון שללוחם כמוהו מגיע לחיות ולא למות במקום כזה, אבל אגיליון סירב להיכנע, זה היה נגד האופי שלו לוותר בקרב. אגיליון החל לאבד את הכרתו אבל ממש לפני שאיבד אותה לגמרי, הצליח להיאחז בחרבו ולהניף אותה אל פניו של טמריס, וחתך את צידם הימני של פניו מעל ומתחת לעין. טמריס שיחרר את אחיזתו באגיליון ונפל על ברכיו בעודו נאחז בפניו וצורח מהכאב.

אגיליון החל לזחול בשל מחסור בכוחות לכיוון מגנו התקוע בין קורות הגשר עליו שני הלוחמים נלחמו, ברגע שתפס במגן והחל להתייצב בעזרתו חש בכאב המגיע מגבו, הייתה זו בעיטה של טמריס שפשוט זינק על גבו של אגיליון כאשר ראה אותו מתקדם למגן. הפגיעה בגבו של אגיליון גרמה לגופו לנוע קדימה כך שצווארו שוסע על הקצה החד של מגנו שלו... הוא החל להרגיש את הדם והחמצן חומקים ממנו.

טמריס שהבין את הלשכות מעשו שלף את גופו של אגיליון מעל פני המגן והצמיד את ראשו של הארקסוני לראשו שלו הוא התחנן בפניו שלא ימות, אבל הוא ידע שאין שום דבר בעולמם שיוכל להציל את הלגיונר הארקסוני מאחיזתו הקפואה של המוות. אגיליון הצליח לחייך בפני טמריס פעם אחת אחרונה לפני שרוח החיים נטשה את גופו ועינייו איבדו את צבעם הכחול. טמריס חיבק את גופו החבול של אגיליון והמציד אותו לגופו החבול שלו, הוא נתן לדמו של הליגיונר הארקסוני לצבוע את גופו בהיר העור ואז השכיב את גופתו הקרירה של אגיליון על קורות הגשר העצום.

טמריס התרומם ושאג, בעוד הוא מציג את גופו הכאוב, מכוסה הדם לעיניי כל המתבוננים. השאלאנים הצטרפו לגיבור שלהם בשאגות נצחון.

ככה הם מספרים את הסיפור שלי בימים אלו, אבל אני לא מאמין שאני גיבור גדול, אני בסך הכל לוחם שעשה את שלו ברגע הנדרש, אבל המחיר שהייתי צריך לשלם בשביל זה היה מותו של חבר יקר. אומנם החברות שלנו נמשכה פחות משעה אחת בודדת, אבל היא יקרה לליבי עד היום, שנים רבות לאחר שפגשתי ונפרדתי מאגיליון הארקסוני.