הכל התחיל עם העכברוש הלבן

**הזמן**: חודשי הקיץ

**המקום**: העיר התחתונה / הביוב שמתחת לרחוב 10

## הפגישה הראשונה עם העכברוש הלבן

הכל התחיל עם העכברוש הלבן ששמו ז'אן פול רנה לואי לוסי אבל קלואד דופו בושר.

ארתור צד לו עכברושים מאז שהגיע לגוטהם. עם חלוף הזמן הוא למד על גזע העכברושים הרבה יותר ממה שהוא אי פעם רצה ללמוד. הוא למד כיצד הם חיים, כיצד הם צדים את הטרף שלהם, על הייחום ועל הרביה. כיצד הם בונים את הקינים שלהם ואיזה כמות צריך להשאיר בקן על מנת שזה יתקיים ויגדל למען הצייד הבא שלו.

ארתור חשב שהוא יודע הכל על עכברושים.

לדוגמא ארתור חשב שעכברושים צדים יונקים קטנים כמו עכברים, לטאות, ציפורים קטנות וכדומה.

ארתור גם חשב שהיצור היחידי שצד עכברושים, חוץ ממנו, אלו האליגטורים.

אבל אז הוא ראה את הגוויה של האלגיטור. כאשר הוא בדק אותה, הוא גילה שהאליגטור נתפס בתוך מלכודת עשויה ענפים, זרדים, שאריות חבלים ועוד. זה היה מוזר, כאילו איזה שבט הגיע לכאן מאפריקה וצד את האליגטור באותם שיטות עתיקות.

ימים ספורים לאחר מכן הוא נפל למלכודת חפורה בקרקע. הוא שבר וקרע את דרכו החוצה. הדבר הכעיס אותו, כיצד גורם זר מעיז להכנס לאזור הצייד האישי שלו ועוד מנסה ללכוד אותו כאחד האדם? הוא רצה לדעת מי ניסה ללכוד אותו. אז הוא תפס פינה שקטה וישב בסבלנות שעות.

עד שהגיעו העכברושים. והעכברושים בנו את המלכודת מחדש. לארתור ברור היה שלא יכול להיות שהעכברושים עשו זאת בלי הדרכה כל שהיא. אז הוא המשיך להסתכל ואז הוא ראה את העכברוש הלבן.

https://www.artstation.com/artwork/Kal0VX

העכברוש הלבן היה שונה משאר העכברושים, הן בצבעו, הן בגודלו, הן בעובדה שהיו לו טיפות אדומות מוזרות גדלות מתוך גופו אבל בעיקר בגלל שקל היה לראות שהוא זה ששולט ואומר לעכברושים מה לעשות על מנת לבנות את המלכודת.

ללא היסוס, ארתור הפעיל את מלוא יכולת המהירות שלו ושיפר אותה בדם גופו, וכך כשהוא נע במהירות על אנושית הוא נע ותפס את העכברוש הלבן בידו. העכברוש התפתל לכאן ולשם אך לא הצליח לברוח מאחיזת הברזל של ארתור.

כעת כשארתור החזיק את העכברוש בידו הוא ראה שיש על גופו מגוון של עיניים אדומות! והריח של הדם שעלה ממנו היה חזק   ומפתה. שונה מזה של בני האדם, דומה מעט לזה של אנשי הזאב, ספציפית אלו של הבלאק ספיירל דאנסרז. שיניו של ארתור החלו לצאת ברעב החוצה כאשר העכברוש, בהיסטריה, על עיניו הרבות פתוחות לרווחה ומתרוצצות מסביב בהיסטריה אמר לארתור "שניה. עצור. בבקשה, המתן, חכה, דקה אחת. אנא".

ארתור שכבר פתח את פיו לרווחה חשד כמובן שהעכברוש הוא יצור על טיבעי אולם הוא לא ציפה שזה יוכל לדבר. הוא תקע מבט לוהב בעכברוש ושאל "למה?”.

העכברוש אמר "ראה, הבט, שים לב, הבחן וחשוב אני יכול לעזור לך. אתה לא צריך להרוג, לקטול, לחסל או לשבור אותי".

למעשה, במחשבה שניה, ארתור לא היה מעוניין לשתות את דמו של העכברוש, אם הוא באמת קשור לבלאק ספיירל דאנסרז זה יכול יהיה להשפיע עליו לרעה. מצד שלישי ככל שהוא ריחרח אותו יותר כך הוא זיהה שהריח שונה באיזה שהוא אופן מהותי מזה של הבלאק ספיירל דאנסרז. הארומה נקיה יותר, עם מישלבים של מייפל ודבש. בברור שונים מהותית מההשפעות של חומרים כימיים כגון נפט שרוף של הבלאק ספיירל דאנסרז.  אולם הדבר לא עצר אותו מלשאול "למה לא?”

"כי אני יכול לתת את שתרצה, תחשוק, תבקש, תחפוץ, תערוג או תשאף אליו" ענה העכברוש במבטא בריטי.

"דבר ראשון תפסיק לחזור על עצמך" עונה לו ארתור והעכברוש אישר זאת בהנהון נמרץ בראשו מלווה בעפעוף רב עיני.

"דבר שני, אני לא בטוח שאני יודע מה שאני רוצה ובטח שאני לא בטוח שאתה יכול לספק לי את זה"

"לא, לא, לא, לא, לא " אומר העכברוש הלבן תוך שניה, “זה בכלל לא ככה עובד, פועל, מתמממש…” הוא קצת מאט תחת מבטו הכעוס של ארתור "אבל, אבל, אבל, זה לא מה שאתה אומר, מספר, חושב, מדמיין אלא אני יכול להוביל אותך לשם. אני יכול להוביל אותך למקום בו תתחיל הדרך למבוקשך, רצונך, תשוקתך…” ושוב הוא עוצר כשארתור מסתכל עליו.

בשלב הזה ארתור כבר ידע שהוא לא הולך לשתות את העכברוש כי הוא יצור תבוני ומזה הוא נמנע אז הוא הסכים ואמר לעכברוש שיוביל אותו למקום זה ואף הוריד את העכברוש לקרקע על מנת שזה יוכל לנוע ולהראות את הדרך.

העכברוש רץ לפני ארתור במשך למעלה משעה עד שהוא הגיע למקום אחר בביוב. מקום שלא נראה שונה מהקודם, או מכל מקום אחר בביוב.

"זה כאן, פה, הלום" אמר העכברוש הלבן בהתלהבות. “כאן ההתחלה שלך לדרך של רצונך, מבוק…. תמתין, תנוח. תרגע  ותחפש. כן, תחפש, פשוט תחפש את שאתה חושק בו…” ואז הוא החל בצעד מהוסס לחזור לאחור, הסתובב וברח לו מארתור.

"מה לעזאזל הדבר הזה" הוא אומר לעצמו וחיוך קל עולה על פניו של ארתור כשהעכבר הלבן מתרחק,

ארתור מדליק סיגריה, והוא מתחיל להסתובב במקום אליו הוביל אותו היצור המשונה.

חושיו מתחדדים (אוספקס עם דם).

מיד ארתור קולט רבדים רבים ומרתקים בביוב – את שפעת הריחות שיש בו – אורגניים ברובם, אולם גם כימיים ואחרים. הוא רואה כל חור בקיר בטון ואת האוסף הכמעט אינסופי של חומרים שנזרקו על ידי בני האדם הגרים בעיר מעליו אל תוך הביוב.

אחרי כמה דקות ארתור מתחיל להשתעמם, הוא מוציא מטבע מכיסו וזורק אותה בשעמום קל לאוויר מנסה לנחש כיצד היא טיפול בפעם הבאה. אחרי ארבעה חמישה פעמים גם זה מתחיל לשעמם אותו, כי המטבע נופל שוב ושוב על הראש (heads).

## הפגישה עם הנודד האפור

הוא מסתכל מסביב מנסה לנחש מהיכן יבוא מה שלא יבוא,  מחפש משהו מעניין לראות או לחשוב עליו כאן כאשר מבטו נעקר מעיניו. הוא לפתע רואה דרך עיניים של אדם אחר. אותו אדם נע בביוב צר יותר ובידיו השמנות והשעירות הוא גורר גופה שנראית כמו מומיה. לבנה, צמוקה, שברירית אותה הוא זורק לצד הביוב, כורע לידה ואפשר לראות את הג’ינס המזוהם שהוא לובש. הגבר דוחף משהו לידה של הגופה. מתרומם והחיזיון נעלם.

ברור לארתור שהחיזיון הזה קורה ממש עכשיו, ובגלל שהיכולת שלו לא יכולה להרחיק ובו בזמן הוא לא רואה את הגבר כאן, אז כנראה מדובר בצינור ביוב צמוד לזה שהוא נמצא בו.

ארתור מנסה להתרכז בקולות שמסביבו, הוא מחפש קול גרירת גופה, הוא מחפש מעבר לצינור ביוב צמוד...

הקולות, קולות ביוב, עכברושים וצואה זורמת.

תוך מספר דקות ארתור מוצא מעבר לביוב הצמוד והוא נע לכיוון ממנו הוא 'ראה' את הגופה. כשהוא מתקרב הוא רואה דמות כפופה מעל הגופה (זאת לא הדמות שהוא ראה בחיזיון)...

ארתור נשען על הקיר, לוקח שאיפה עמוקה מהסיגריה, "שלום" הוא אומר ומוציא עשן.

הדמות מתרוממת ומסתכלת על ארתור. "ארתור פרוסט" היא אומרת "מה מעשיך באזור קדור זה?" אומרת דמות בעלת מראה מפלצתי - ערפד משבט נוספרטו.

"זה ישמע סביר אם אומר שעכבר לבן יעץ לי להגיע לכאן?" ארתור שואל בקול משועשע.

"לא. אבל כבר שמעתי הארות תמוהות עוד יותר." אומרת הדמות הלא ברורה שמול ארתור. ארתור התרגל, מאז שהוא נכנס לגוטהם, לראות את הכל בחדות ובדיוק. זה שאי אפשר לראות את הדמות מולו... מוזר.

מתחת לדמות ניתן לראות את הגוויה. או אולי מומיה - היא כה צמוקה עד שקשה לראות כיצד יכול להיות שהיא גוויה חדשה. בו בזמן ריח הדם, הקלוש עד למאוד שעולה ממנה, הוא טרי.

הגוויה לבושה בגדי עור מודרניים אשר שוכבים נפולים סביבה היות והיא ממלאת חלק זעיר מהם. היא עצמה לבנה עד למאד, השערות על ראשה הם הדבר בעל הצבע הרב ביותר בגופה.

"מי כבודו?" שואל ארתור

"הדוברים עלי מכנים אותי הנודד האפור (The Grey wanderer)" עונה הדמות. הכינוי זכור לארתור ששוחח רבות על ערפדי העיר עם קאט ועם פרפקט. יורגיס רודקוס הוא השם הרישמי (https://you-got-nothing.fandom.com/he/wiki/%D7%99%D7%95%D7%A8%D7%92%D7%99%D7%A1\_%D7%A8%D7%95%D7%93%D7%A7%D7%95%D7%A1) הוא נזכר.

"מה הביאך הלום?" הוא שואל בשנית.

"כפי שהסברתי עכבר לבן, אבל עכשיו זה יותר בקטע של ביקור נימוסין" ארתור עוצר לרגע וממשיך, "לכבוד הוא לי לפגוש אותך מר יורגיס רודקוס, מוזר שאני מסתובב כל כך הרבה באזורים האלה וזאת הפעם הראשונה שאני פוגש מישהו מהשבט שלך".

"ברצוננו תראה אותנו. ברצוננו לא תראה. עד כה תהינו על קנקנך. " עונה הנודד האפור "עקבנו בהחבא אחרי קורותיך כאן. נראה שאינך מהגברתנים שותי הדם האנושי ולפיכך נתנו לך תנועה חופשית באזורי הציד שלנו. אולם כעת אני מוצא אותך באזור בו נרצח אחד מבני שיבטי. מוזר הדבר. אולם יתכן והמאורע נחתם בכוכבים וזה הנדרש. **אתה הבעלים של סוכנות בילוש**, כך שמעתי?”

"מי נרצח?" שואל ארתור

ניתן לשמוע עצב בקולה של הדמות כשזו עונה לארתור. אך הדבר המרכזי שתופס את תשומת ליבו של ארתור היא העובדה שהוא לא מצליח לראות את הדמות בצורה ברורה. ארתור מצליח לזהות שהדמות היא גבר. וזהו. הדבר המוזר הוא שארתור, במובן אחד מצליח לראות את הדמות ובמובן אחר פשוט לא. משהו שם מעוות את התפיסה שלו בצורה מוזרה עד למאד. כשהתוצאה הסופית היא שהוא לא בטוח בפרטים. הוא חושב שלדמות יש זקן או שפם או אולי קרחת. אחד מאלו בטוח נכון, רק לא ברור מה.

ארתור קולט שהדמות סיימה לדבר. “תוכל לחזור על המידע שוב?” הוא מבקש.

הפעם בקולה של הדמות יש קוצר רוח קל "זהו איליה סודורוב, בן צעיר לשבט. הוא זכה להימנות ביננו לפני פחות משנה...”

ארתור מחדד את החושים שלו (אוספקס) ומתרכז בדמות בניסיון לשבור את מסך הערפל שמונע ממנו לראות את הדמות. הוא מנסה להתרכז בנקודה בודדת ברורה ומשם לגלות את יתר חלקי הדמות שלמולו.

"איליה נוצר על ידי מישהו בעיר או שהוא מטייל מבחוץ?" ארתור שואל.

לרגע לארתור נדמה שהוא מזהה שהדמות לבושה בחליפת טוויד כחול אולם אז הוא מאבד את זה. רגע אחר כך הוא חושב שהוא רואה לשבריר של שניה יד, אולם טרם זיהוי פרטים והיד כבר מחליקה מתודעתו. למעשה, כשהוא חושב על זה, זה לא שהדמות מולו היא בלתי נראית, אלא שפרטים שלשבריר של שניה הוא מזהה, נעלמים לפני שהוא מצליח לשים לב אליהם ואז המוח שלו מחליק עליהם כאילו הוא היה עשוי מים והם שמן.

"איליה נולד כאן, בעיר הזו, לפני כשנה, על ידי האמן חרושסוב, גם הוא משיבטי, כאן בגוטהם" עונה הדמות. "הבה נדבר בנוחות על כך ונראה האם אוכל לשכור את שירותך לחקירה הנדרשת.”. משהו משתנה ולפתע הדמות ברורה. ארתור רואה לפניו תפלץ ירוק אנושי. הפרצוף מעוות, מאורך, הפה מחורץ ודומה לזה של נחש, עיניים שקועות, עמוקות, אדומות וראשו חסר שער. התפלץ לבוש למשעי בחליפת טוויד כחולה ומכנסיים תואמים.

ארתור מביט בו ומהסס לרגע, "תוכל לספר לי על הקללה שלכם, למה אתה נראה כך?"

הוא מושיט ליורגיס סיגרייה

"קללה?” אומר הנודד האפור ומניד ראשו בשלילה לסיגריה "אין אני נראה כך בגלל קללה. יודע אנוכי שבני השבטים האחרים, כמוך, מאמינים שקללה היא זו ששנתה אותנו. אולם אין הדבר נכון כל ועיקר. זהו טבע האדם והערפד. ככל שאתה מבוגר יותר כך אתה מאבד מיופייך הבתולי והצעיר. כשתהייה עתיק דייך תגלה שאינך דומה עוד למי שהיית בצעירותך. הדם של בני שיבטי הוא העתיק ביותר וכך גם צורתינו. מצער הדבר, אך יש לקחת את הטוב עם הרע. בני שבטים צעירים יותר, כמו זה שאתה שייך לו, צורתכם נשארת נאה אך דמכם, דמכם צעיר...”

ארתור מהנהן בהבנה, "איליה" הוא אומר בשקט, "ספר לי עוד עליו ועל הרצח"

"איני יודע דבר על הרצח, “ אומר הנודד בעצב, “אם רק הייתי יודע מי הוא אותו רוצח נתעב, הייתי תופסהו בעצמי.”

"איליה נולד בסורגוט. הוא סיפר כיצד בילדותו הוא בילה בנהר האוב במקום ללמוד. את הכסף הוא היה מרוויח מדוגמנות ומכירת גופו. ככה הוא הכיר את אנה מי שלימים הפכה לאישתו. אנה הייתה פעילה למען זכויות אדם וכך זו מצאה את מותה. איליה ברח לכאן בחיפוש אחר משהו אחר. איליה חי בגוטהם בשבע השנים האחרונות, ולאט לאט טיפס מתוך הזוהמה והתגלה בתור היהלום שהוא. היו לו ידיים מדהימות. הוא היה לוקח פיסת עץ וכמה שעות לאחר מכן היית רואה אל מפוסל. ככה הכיר אותו האמן הידוע בשם חרושסוב. ברבות הימים, איליה גילה שהוא חולה במחלה ממארת. Myasthenia gravis הוא שמה. במחלה זו הגוף תוקף את עצמו. איליה החל לאבד את עצמו. איבר אחר איבר. בצר לו האמן הידוע בשם חרושסוב, אשר היה מבני שיבטי הציע לו את המתנה הגדולה מכל. להצטרף אלינו. איליה בכה מאושר וביקש להצטרף מיידית. לא קל היה לקבל אישור מהנסיכה לדבר זה בהיותה מרשעת ובת בליעל. אך בסופו של דבר לאחר שהבקשה אושרה, הוא הצטרף לשבט בשמחה. “ והנודד נראה מאבד את עצמו במחשבות על איליה וגורלו.

"וזאת הגופה שלו?" שואל ארתור ובוחן את הגופה במבטו החודר (אוספקס)

אכן." עונה הנודד. “אך זה אינו המת הבודד בשנה האחרונה. לצערי מצאנו שלוש גופות של בני השבט במצב דומה ועוד חמישה שנעלמו ואנו חושדים שהם כבר לא בעולמנו...”

המת זרוק על הרצפה כלאחר יד. הוא צפוד כולו ולבן כסיד. אפשר להריח שלא נשארה בו טיפת דם בודדת. משקלו של המת, להערכתו של ארתור, יהיה כעשרים קילו! שתי אצבעות בידו הימנית שבורות וכעת היד כמו קפוצה סביב משהו שהוא מחזיק בתוכה. המת לבוש בחליפה כהה אשר גדולה עליו בעשרים מידות לפחות ועניבה עם ציורים של שלגיה ושבעת הגמדים. אין למת מכנסיים או עניבה או תחתונים. באופן מוזר, כאשר ארתור מחפש מהיכן הוצא דמו של הערפד, הוא מגלה שיש חור בודד בזרועו השמאלית של המת דרכו נשאב הדם החוצה.

## תחילת חקירת הרצח של איליה סודורוב

"אפשר?" ארתור שואל בנימוס ומתקרב ולבחון מקרוב את הגופה, הוא מנסה לפתוח את היד הקפוצה ולגלות את התוכן שלה...

"כאן מצאתם את הגופה או שהיא הועברה לכאן?" ארתור שואל...

היד עצמה קמוצה וכנראה היה קשה למדי לפתוח אותה אלמלא שתי האצבעות האמצעיות של המומיה שבורות. ארתור מזיז את האצבעות השבורות ומוציא קופסת גפרורים שעל עטיפתה יש את הציור של מועדון הסקובוס.

"באם מצאתם היא הדרך המלכותית לשאול באם אנוכי מצא את..." לרגע קולו של הנודד נשבר "את איליה, אז כן. אני מצאתי אותו ממש לפני דקות ספורות. כיממה סורק אני את הביוב בחיפוש אחר איליה, מקווה במלוא נפשי וליבי שלא אמצא את גופתו. אך השמיים קרסו עלי ומצאתיו כאן....""

 ארתור מראה את קופסת הגפרורים לנודד ואומר "בו נדבר בנוחות כפי שהצעת". הוא ממשיך לבדוק את הגופה, בגדיה, את האיזור. הוא מחפש סימני גרירה, סימני מאבק, ריחות, עקבות...

בבדיקה מעמיקה יותר ארתור שם לב למספר נקודות:

1. מתחת לציפורניים של איליה יש כמות קטנה של חומר זר. רק אפו החד כסכין של ארתור יכל לשים לב לזה. החומר מריח חלקית מדם וחלקית מסוג כל שהוא של גריז.

2. שתי האצבעות השבורות בידו של המת נעשו לאחר מותו שהעור שנקרע לא נספק בדם. באם האצבעות היו נשברות לפני מותו הדם היה נוזל החוצה ומספיג את העור.

3. החור בידו של המת מוזר. הוא גדול יותר ממה שבדרך כלל היית עושה עם מחט להוצאת דם. בו בזמן הוא בברור לא נעשה בשיני ערפד או כל דבר דומה.

4. רגליו של המת מראות סמני גרירה ברורים. הוא לא מת כאן, הוא הובא לכאן.

5. קשה לזהות סמיני מאבק בשלב הנוכחי כי הגוף צפוד מכדי שאפשר יהיה לזהות סימנים.

6. יש ריח מאד חלש לגוויה שאינו ביולוגי אלא כימי. אולי סולר.

7. על הרצפה אשר לזהות סימנים קלים של שאריות עור של הגוויה היכן שהיא נגררה.

"זה נראה שמישהו שם לו את קופסת הגפרורים ביד לאחר מותו. לצורך כך אותו גורם שבר לו שתי אצבעות לאחר המוות והניח בידו את קופסת הגפרורים המובילה אל ההייבן של הטוראדורים" ארתור עוצר לרגע וממשיך, "מי היה רוצה לסכסך בינכים לבין שבט טוראדור?" הוא אומר וממשיך לחפש את סימני הגרירה.

"שבטי, לצערי הרב, מסובסך עם שבט הטרואדור מזה זמן רב. מלחמה, בניגוד לטנגו, דורש רק צד אחד. שבט הטרואדור אינם מחבבים את מראנו ולפיכך הם, מזה זמן רב, רבים איתנו על הא ועל דא. אנחנו מצידנו מבליגים. איננו רוצים בסכסוך זה. אך לבדנו איננו מסוגלים להפסיק אותו..." אומר הנודד באיטיות כאובה.

"זה לא בדיוק עונה על השאלה שלי. נראה שלגורם כלשהו היה חשוב להניח גופה בטריטוריה שלכם כאשר ביד הגופה יש קופסת גפרורים שעליה רשום שם של מועדון הסקובוס, ההיבן של הטוראדור, מי היה רוצה לסכסך בינכם לבין שבט טוראדור?" ארתור ממשיך לחפש את סימני הגרירה.

"זאת איני יודע. קיימת... יריבות... בתוך העיר בין השבטים המנוהלים בידי בנות חווה - כגון הטרואדור והונטרו לבין אלו המנהלים בידי בני אדם. כך שכל אחד שירצה שהיריבות תדרדר לכדי אלימות כנראה יקדם אי נעימות זו. אך מיהו אותו גורם מיסתורי? זאת לא אדע. בו בזמן אבקש שתשים לב שבעוד שהארוע הנוכחי מצביע אכן על נסיון סכסוך עם שבט הטרואדור, הרי היו עוד מקרי מוות לא מוסברים בשנה האחרונה, ואותם ארועים לא הצביעו על כך...." עונה הנודד.

"היכן מצאת את הגופה?"   ארתור שואל

"בנקודה זו ממש. כדקותיים לפני שהגעת" עונה הנודד

ארתור מסתכל על ידיו של הנודד ואין הן דומות במאומה לחזיון אותה הוא חזה לפני כמחצית השעה. בחזיונו הוא ראה זוג ידיים שעירות ומסיביות היוצאות מתוך חולצה כחולה ומחזיקות במת. בעוד שמולו הוא רואה את הנודד אשר גופו דקיק והוא לובש חליפת טוויד.

"מי שסחב את הגופה לכאן היה בעל זוג ידיים שעירות מאסביות ולבש חולצה כחולה, זה אומר לך משהו?" שואל ארתור

הנודד נד לשלילה "רבים האנשים בעירנו שעונים להגדרה זו. איני יודע. סליחה"

ארתור ממשיך עם סימני הגרירה, כדי למצוא את הדרך בה נגררה הגופה, הוא מחפש את ריח החומר הכימי (הסולר), הוא מחפש עקבות של אותו יצור שעיר לבוש בחולצה כחולה.

החומר הכימי על אצבעותיו של המת כנראה מגיעים ממקום אחר.

הסימנים על הרצפה הם מינוריים ביותר, אולם היות שהם חדשים מצד אחד וחושיו של ארתור חדים ביותר מצד שני, הוא מצליח לעקוב אחריהם עד ליציאה מהביוב אל הרחוב.

כאשר ארתור יוצא מהביוב הוא נמצא ברחוב קטן מלא בפחי זבל של מסעדה תיאלנדית סמוכה. לא רואים סימני גרירה על הרצפה ברחוב.

ארתור מחפש באזור הקרוב מצלמות או מישהו שיכול היה לראות את הבחור בחולצה הכחולה נכנס לביוב עם הגופה.

הרחוב, רחוב גוטהמי. לכלוך רב פזור על הקרקע. הוא מתחבר לרחוב הראשי ששם יש חנויות ומסעדות רבות. אולם ברחוב עצמו יש רק חלונות סגורים ואנשים אטומים.

יתכן ומבסעדה התילאנדית, אשר החלק בו ישובים האנשים צופה על הרחוב הראשי (והחלק של המטבח יושב על הרחוב המשני) יהיה מי שראה משהו.

ארתור פוסע למסעדה ונכנס. בשעות הנוכחיות, שעות הערב המוקדמות, המסעדה מלאה באנשים רבים. אפשר לראות אנשים שיושבים ואוכלים. כמה שמחכים בתור וכמובן צוות מלצרים/יות שכבר מזיעים מרוב עבודה...

ארתור מתיישב ומזמין את התפריט, הוא צופה בשקט במתרחש מסביבו

ארתור ממתין זמן רב מלצרית...

השירות כאן ממש גרוע, הוא חושב לעצמו

אם אדריאן היה יושב כאן בטוח היו ניגשים אליו, הוא חושב במרמור

המלצריות רצות מסביב כמו נמלים באמצע יום עבודה קשוח במיוחד. לאחר כעשר דקות מגיעה מלצרית עם תג שם "דרי" אשר מחייכת חיוך עייף לארתור "ומה תרצה להזמין היום בבקשה?" היא שואלת.

ארתור מחייך אליה ושואל במבט נבוך "יש סיכוי שאוכל להזמין אותך לכוס קפה?"

המלצרית נראית מבולבלת לשניה, כאשר קסמו של ארתור מתחיל לבעבע בתוכה,  היא מחייכת חיוך ואומרת "אני מסיימת את המשמרת בשתיים וחצי... "

ארתור מחייך אליה ואומר "אשמח לשתות משהו שאת ממליצה עליו", הוא מוציא גליון נייר ומתחיל לצייר את המקום ואת המלצרית.

"דרך אגב" הוא שואל אותה כאשר היא מביאה את השתייה, "לכניסה הזאת של הביוב, בחור שעיר בחולצה כחולה סחב משהו גדול ממש לאחרונה, יש סיכוי שאת או מישהו אחר במסעדה ראיתם משהו?"

המלצרית חושבת שניה ומנענעת בראשה לשלילה "שעות נורא עמוסות" היא מסבירה "אבל תשאל את גברת לין, היא רק מסתכלת על הרחוב. היא קצת מוזרה אבל אתה יודע... דבר איתה" והמלצרית מכוונת את ארתור לאשה בשנות השישים, שערה אפור ובגדיה מעופשים. פרצופה נפול ועייף והיא יושבת לידה ליד שולחן הצמוד לחלון הגדול לרחוב. האשה שותה כוס קפה שהיא כנראה קיבלה לפני שעתיים וכך תמורת 30 סנט היא יושבת על השולחן שעות רבות...

ארתור מבדר את שיערו, ניגש אל גברת לין והוא אומר לה בקול בריטון "הי בובה אפשר להזמין אותך ל... אגרול או משהו?", הוא מתיישב ומדליק סיגריה (בפרופיל אליה), "אשמח אם תוכלי לסייע לי במשהו, לכניסה הזאת של הביוב, בחור שעיר בחולצה כחולה סחב משהו גדול ממש לאחרונה, יש סיכוי שאת ראית משהו?"

האישה אוספת את הלסת שלה מהרצפה. לא נראה שהיא אי פעם ציפתה שמישהו כמו ארתור ידבר אליה. זוג עיניה נדבק לפרופילו של ארתור ואינו מעפעף בתקווה שהחלום לא יעלם...

"חולצה כחולה?" היא שואלת "סוחב? כמו אלו שמביאים בשר?" היא שואלת ומצביעה על המשך הרחוב. במרחק כשלושים מטר במעלה הרחוב יש משאית גדולה שחלקה האחורי פתוח. שני גברים חסונים, אחד מהם בחולצה כחולה, סוחבים גוש בשר עצום בגודלו החוצה.

ארתור בוחן לעומק במלוא חושיו את הגבר - ידיו אכן נראות כידיים אנושיות רגילות אך שעירות ודומות לאלו שהוא רואה ממש לפני שעה קלה.

[22:32, 16.10.2021] https://www.dreamstime.com/stock-photo-closeup-anonymous-relaxed-male-hairy-hands-holding-together-desk-expressing-reflection-patience-self-control-work-image80319091

"בובה, עזרת לי רבות" ארתור אומר ונושק למצחה, הוא קם ומתחיל לנוע לכיוון שני הגברים וזאת על מנת לעקוב אחר מעשיהם.

כאשר ארתור מתקרב הוא רואה שהשניים פורקים ממשאית בשר - בשר! הם לוקחים מסות בשר בקר, חזיר ועוף ומכניסים את הכל לחנות קצבים. ארתור, שהוא זהיר במהותו, עוצר במרחק כעשרה מטרים ובוחן את השניים. הזוג כוחני, ריחני, מזיע. הם נראים כזוג עובדי צווארון כחול קלאסיים. שניהם נראים מסיביים עם אוסף קעקועים די מרשים עד וכולל הקרחת שלהם. ארתור מפעיל את מלוא חושיו ומשקיע עוד דם בכך והוא מסוגל להריח ריח קל של דם ערפדים עולה מהשניים. הם גולים!

https://weighteasyloss.com/big-guy-become-big/

ארתור שולף את הפנקס שלו ורושם את פרטי משאית הבשר, הכתובת והשם של החנות. הוא ממשיך לעקוב אחר הבחור השעיר בחולצה הכחולה.

הוא גם שולף מצלמה ומצלם את האזור ו"בטעות" גם את שני הבחורים (הוא משתדל לצלם אותם כשהם לא שמים לב לכך).

בחצי שעה הקרובה השניים עובדים קשה ומעבירים מסה גדולה של מיטב בשר הבקר, החזיר והעוף אל תוך החנות.

למרות נסיונו של ארתור שלא ישימו לב אליו, לאחר כעשר דקות של מעקב משהו גורם להם לשים לב אליו. הם זורקים אליו מספר מבטים, אולם אין הם עושים עם הדבר, דבר או חצי דבר.

כאשר הם מסיימים, הבחור השני נכנס לטלפון רחוב, מתקשר לטלפון כל שהוא ואומר בלחישה (שנשמעת ברורה לחלוטין לחושיו החדים כתער של ארתור) "שש שש". אז הם מנפנפים לשלום לבעל החנות אשר מודה להם והשניים עולים על המשאית, מתניעים ונוסעים משם.

ארתור עוצם את עיניו ומתרכז בבחור בחולצה הכחולה, בידיו השעירות, בראשו הקרח, בכתובות הקעקע, בעיניו, בריח שלו...

הוא מתחבר ליכולת המיוחדת שלו "לרכב על החושים של האחר", הוא רוצה לראות את מה שהבחור בחולצה הכחולה רואה, את מה שהוא שומע, את מה שהוא מריח, את מה שהוא מרגיש.

כך הוא רוצה לעקוב אחריו...

"ראית את היפיוף בחליפה?" ארתור שומע כאשר חווית רגשות עצומה נוחתת עליו. הוא רואה את הקבינה הקידמית של המשאית. ריח חזק של בשר ודם ממלא את אפו. הוא שומע את ציפצופי הרכבים ברחוב ורואה הזכוכית הקידמית, את הרחוב בגוטהם. ידיים גבריות, אנושית, שעירות מחזיקות בהגה. מהמראה הפנורמית משתלשלת בובה של בובת ברבי עירומה.

"איזה יפיוף?" שואל קול גברי שני.

"היה איזה אחד שהסתכל עלינו. לא ראית?"

"לא." עונה הקול השני "ממתי? הוא ראה את... החבילה?"

"לא יודע. למה  אני צריך לעשות הכל, יא אדיוט?" אומר הקול הראשון

"אמא שלך זונה. וואי, אנחנו בצרות. סטפן יהרוג אותנו.." עונה הקול השני לחוץ.

"הוא יהרוג אותך, אתה לא קלטת..."

המראה, הקולות, התחושות כולם נעלמים כאשר המשאית מתרחקת מעבר לחושיו של ארתור ונוסעת אל תוך נבכי העיר.

ארתור מתקשר אל "מידע מכל וכל", הוא מבקש לקבל מידע לגבי מספרי הרישוי של משאית הבשר בה נסע הבחור בחולצה הכחולה.

סבטלנה עונה בקול גברי ומעדכן שמספר הרישוי שייך לאחת משש האיטליזים הגדולים של גוטהם. איטליז בשם בית הדם (House of blood) הוא גם נותן לארתור את הכתובת של האיטליז בדרום העיר.

ארתור נוסע לכתובת שקיבל. הוא מתקרב לאזור ומגג בניין שממול הוא משקיף על האטליז למשך כחצי שעה ומצלם.

האיטליז יושב על פינת רחוב.

האיטליז מחולק לשני חלקים, הגדול, בתוך הבניין, מיועד לפירוק החיות לחלקיהם. עשרות רבות של עובדים יושבים וחותכים וקוצבים בחיות השונות.

החלק השני, הקטן, הוא חנות המפעל. זו יושבת על הרחוב עצמו. כמות גדולה של חלקי חיות תלויה מלמעלה או נמצאת בתוך המקררים עטויי הזכוכית. שלושה עובדים עמוסים רצים הלוך ושוב ומוכרים חלקי חיות ללקוחות.

העובדים, רובם ככולם בני מיעוטים, עובדים במרץ. מלווים אותם 3-4 אנשי כנופיות אשר נראים ששומרים על המקום. למרות המרחק הגדול עליו שומר ארתור מהמקום, הוא עדיין מצליח להריח את ריח הדם העדין שעולה מאנשי הכנופיות. נראה שגם אלו הם גוהלים (Ghouls).

ארתור הולך וחוזר בשעות הקטנות יותר של הלילה,

חנות המפעל סגורה ושוממה. ברחוב עדיין נראים אנשים אשר נעים בזהירות רבה. השעות הקטנות של הלילה הן שעות מסוכנות שבהן רק הטורפים מרשים לעצמם לנוע כך סתם. ארתור יושב על גג בניין סמוך ומנסה לראות דרך החלונות אל תוך המבנה עצמו. יש מעט מאד אורות והצללים שזזים בפנים מרמזים על קיומם של אנשים שעדיין מסתובבים שם. להערכתו של ארתור מדובר באנשים בודדים. כנראה שומרים של המקום עצמו.

"שומרים באיטליז?" ארתור חושב לעצמו, ארתור יורד מגג הבניין ומתגנב אל האיטליז הוא מחפש את דרכו לגג הבניין בו ממוקם האיטליז.

לא עובר זמן וארתור נמצא על הגג של הבנין רב הקומות שבקומת הקרקע שלו שוכן לו האיטליז. הגג של הבניין בן 39 הקומות משמש לגידול תרנגולות וחזירים, כך ארתור מגלה והמקום מתחרה בריחניות היתרה שלו במיטב נוזלי הביוב בהם פגש ארתור בשיטוטיו בעיר שמתחת.

הגג עצמו רחב. ארתור סופר שישה לולים, כל אחד מכיל בין 50 ל 100 עופות שכרגע נראים ישנים. יש גם שני אזורים סגורים בגדרות שם חפונים להם באושר כ-60 חזירונים קטנים. אפשר לראות מחסן קטן וסגור בצד.

ארתור בודק בזהירות את המחסן ומנסה להציץ לתוכו.

המחסן מלא בכלי עבודה ואוכל לעופות. יש שם לפחות טון של אוכל לעופות!

ארתור מחפש את דרכו אל תוך הבניין מקומת הגג,

יש כניסה פתוחה לחלוטין אל חדר המדרגות של הבניין. מלבד היותה מזוהמת בחרא (כנראה של עופות ושל חזירים) היא בהחלט נראית מזמינה.

ארתור נכנס לבניין, הוא צועד באיטיות, בוחן כל קומה וקומה, נשאר בצללים כדי לא להיתפס.

הקומות העליונות של הבניין מלאות בדירות מגורים. עד כמה שארתור מזהה נראה שמדובר בדירות של בני מיעוטים שונים הידועים בצביעהם הלא לבנים.

החל מקומה 8 ועד קומה 2 יש משרדים של כל מיני חברות שונות. כגון חברה שמדפיסה דברי דפוס, מרפאת שיניים וכו. קומה הקרקע+קומה ראשונה הן חלק מהאיטליז אותו ארתור בחן מבחוץ.

ארתור מחפש כניסה שקטה אל האיטליז

בקומה 1 יש כניסה לאזור המשרדי של האיטליז והוא נראה סגור ונעול היטב. בקומה הקרקע יש דלת כפולה גדולה שדרכה לקוחות נכנסים לאיטליז. היא סגורה ולא ברור אם היא נעולה. יש גם חלונות שנראים סגורים ומוברחים מסביב לאיטליז כולו. בסימטה הצמודה לאיטליז יש מקום למשאיות להגיע, להביא ולקחת סחורה. יש שם דלת אקסטרא גדולה. גם היא נראית נעולה היטב.

ארתור עוצם את עיניו, הוא מתרכז בקולות שבאטליז, בקולות המקררים, זרימת המים בצינורות, הוא מנסה להרגיש או לשמוע משהו חשוד...

אפשר לשמוע קולות אנשים מדברים מסביבו, אולם דרך הקירות קשה לשמוע פרטים. ארתור מזרים דם אל חושיו - ולפתע אוסף הקולות מהסביבה מחריש את אוזניו. אפשר לשמוע סדרות טלויזיות מרעימות בקולן. הורה אחד אומר לשני "זהו, סיים לאכול. יש לנו כמה שעות לפני ההאכלה הבאה. אני תופס נמנום". אפשר לשמוע בחור צעיר ממלמל על מלחמת העצמאות, מתכונן למבחן מחר.

קצת קשה לברור את מה שארתור מחפש מתוך כלל הדיבורים אולם אז הוא שומע "מעלה בעשרים", "משווה", "יא זבל". זה משהו שמתאים לקבוצה שהוא עוקב אחריה. הוא מתרכז במילים אלו ולפתע כל הוויתו משתנה - הוא רואה/שומע/מריח משהו אחר לחלוטין.

הוא מחזיק קלפים בידו - שתי שמניות ומלכה. על השולחן יש קלפים ומולו יש עוד שני בחורים צעירים, אחד בלבוש עור וקעקועים ואחד לבוש בחליפה זולה ומעשן סיגר מסריח במיוחד. אקדחים ושבבי פוקר ממלאים את השולחן. ריח העשן המסריח מתמזג בריחות דם עזים שעולים מכל עבר. ריחות של דם עוף, חזיר, בקר. ובעיקר, שלוב פנימה כחוט השני, ריח דם אנושי!

https://pixers.us/posters/gangster-smoking-and-play-poker-19118377

ארתור מתיישב על המדרגות לאיטו וממשיך להאזין...

החבורה ממשיכה לשחק. מידי פעם הם מקללים זה את זה. לפעמים אחד מהם קם לעשות סיבוב ולבדוק שהכל רגוע או להביא בירה.

ארתור ממשיך לשבת ולהאזין.

הזמן עובר על ארתור ביעף. החברה שמשחקים את משחק הפוקר מקללים אחד את השני, לעיתים מאיימים זה על זה באקדח ואוכלים ושותים בירה בלי הפסקה.

כשעה וחצי לאחר מכן אפשר לשמוע דפיקות חזקות מהדלת הכפולה. האיש בחליפה, שעונה לשם ג'ורג'י נותן כפה לבחור שלידו ואומר "קרמבו, לך תבדוק מי זה". קרמבו מעוות פרצוף באי רצון אך קם ממקומו. השניים האחרים ממשיכים לשחק, אחרי שהם לוקחים מהכסף של קרמבו ואומרים בשבילו שהוא מצטרף. לאחר כדקה קרמבו צועק "הביאו עוד טמבל". "תביא את הטמבל" צועק ג'ורג'י בחזרה. קרמבו מגיע עם חבילה גדולה שאותה הוא גורר על הרצפה. החבילה נראית כמו שטיח מגולגל. הוא מגלגל את השטיח ואפשר לראות אדם מכוער בצורה יוצאת דופן שוכב על השטיח כאשר יש יתד בליבו. האיש נראה מת. ג'ורג'י נראה מרוצה ואומר "תוריד את הטמבל למטה". קרמבו מגלגל את האדם לתוך השטיח ומתחיל לסחוב אותו לאן שהוא. השניים האחרים מתיישבים בחזרה וממשיכים לשחק גם בשמו של קרמבו.

https://tvtropes.org/pmwiki/pmwiki.php/Main/CarpetRolledCorpse

ארתור קם ויוצא במהירות מהבניין כדי לראות את הרכב והאנשים שהביאו את הערפד.

כאשר ארתור עומד ברחוב הוא רואה ליד הכניסה הגדולה את אותו הרכב שהוא עקב אחריו לפני מספר שעות ובתוכו אותם שני חברה קשוחים. נראה שהם חזרו לרכב והם יוצאים לעוד סיבוב צייד...

ארתור מתרחק אל הצד השני של הרחוב, הוא עוצר מונית צהובה, נכנס ומתיישב מאחור. "אחרי המשאית" הוא אומר לנהג השמן , "רצוי שלא ישימו לב אלינו" הוא מוסיף, ומדליק סיגריה.

נהג המונית הפורטוגזי אומר משהו שנשמע כמו קללה, זורק את בדל הסיגריה שלו אל הכביש, ופורץ לכביש תוך חיתוך נהג אחר שנאלץ לעצור בחריקת בלבמים. מכאן ארתור ימצא את עצמו נוסע ומזגזג בכביש, לא כי נדרש - השעה המאוחרת מוודאת שאין נהגים רבים על הכביש ולפיכך ניתן לנהוג ולעקוב אחר המשאית בקלות יחסית. אולם הנהג אוהב לחתוך נתיבים מימין לשמאל, בכוונה להכנס בכוח לפני רכבים נוסעים ולקלל בפורטוגזית את כולם. נראה שהדבר גורם לו להנאה רבתי.

במקביל הוא עוקב אחר המשאית בעת שזו נוסעת לה, רגועה, ברחובות העיר. המשאית חונה בחנייה ציבורית ברחוב 67. המקום זכור לארתור אך הוא לא בטוח מדוע ולמה. השניים לאחר שחנו, הולכים ברגל כמאתיים מטר עד שהם מגיעים לחנות בגדים ברחוב. חנות שפתוחה 24 שעות ביממה ואליה הם נכנסים. כאשר מבטו של ארתור נוחת על החנות הוא נזכר, זהו מקום מנוחה (Haven) של הגנגרלים. הוא היה כאן לפני מספר חודשים בארוע עם נמלת הענק.

https://www.theportugalnews.com/news/no-ban-on-smoking-in-public-yet-in-portugal/55354

## עדכון של הגנגרלים כדי למנוע מלחמה

ארתור ניגש אל חנות בגדים שברח' 67, אל החדר האחורי שבחנות, משם הוא יורד במדרגות אל מתחת לאדמה. הוא יורד 2 קומות מתחת האדמה. אל קומת משרדים.

"הגעתי לפגוש את דמיאן דארק" הוא אומר לשומר שבכניסה...

קומת המשרדים ריקה כרגיל. הקומה ראתה ימים טובים יותר אולם עדיין היא נקיה ונעימה למראה.

חדרים שוממים ממלאים אותה, פינת המזכירה נמצאת כבר בכניסה לקומה ומחכה למישהיא שתגיע ותאייש אותה.

שלושה ערפדים ישובים בחדר פגישות מדברים בינהם בלהט.

ערפדה קטנה ומוצקה בבגדי עור, מנקה נשק על שולחן המטבחון. ריחות שמן האקדחים מזכיר לארתור את אלכסנדר והריחות שהוא מפיץ סביבו.

כאשר ארתור מתקרב לדלת של דמיאן היא נושאת את קולה ואומרת בקול נעים "הוא עסוק, מי'תה ומ'תה רוצה?"

https://nl.pinterest.com/pin/565624034442009065/

ארתור מחייך אליה, "אם הוא עסוק אני אמתין... כי זה חשוב" הוא אומר ומביט בה בעניין רב. מבטו נבוך מעט, "תוכלי ללמד אותי", הוא אומר, מביט בנשק ומגניב אליה חיוך שובב נוסף.

"אתה חושב שיפיופון כמוך יכול להרשות לעצמו ללכלך את האצבעות המפונפנות שלו?" עונה הבחורה במבט מאתגר ומחויך.

"בטח!" אומר ארתור בהתלהבות ומתיישב לצידה,

הבחורה מסתכלת על ארתור, מרחרחת אותו ונראית מרוצה.

היא מפרקת את הרובה שלפניה, מסבירה בהנאה עמוקה על החלקים השונים. היא נותנת לארתור לפרק ולהרכיב את הרובה תוך שהיא נצמדת אליו ועוזרת לו. מקרוב. מאד מקרוב.

היא לא שוכחת לספר לו עד כמה הרובה קטלני ובנתיים מפליגה בסיפורים כיצד היא הרגה את הצבי הזה והאייל הזה. כיצד הכדור עבר לו דרך הראש והעיף לו את העיין החוצה ועוד מיני סיפורים שמתאימים להכרות עם גבר חדש...

ארתור מתעניין עד מאוד בסיפוריה, צוחק מהם כשצריך, נוגע בטעות בגב ידה, מסיט קבוצת שיער מפניה, הוא מתעניין בה ולא בפירוק נשקים...

לאחר כחצי שעה של פלירטוטים, הוא לפתע מחפש כלי נגינה כלשהו בחדר ועניו נופלות על גיטרה אקוסטית ישנה שנמצאת בפינת החדר הרחוקה. הוא נושק למצחה וקם להביא את הגיטרה,

הוא מתיישב לצידה, מכוון את הגיטרה, מחייך אליה ברוך, "זה בשבילך" הוא אומר (ובאמת מתכוון לזה).

הוא מתחיל לנגן ולשיר את: "Every Breath You Take" (שיר שייצא רק בעתיד, בשנת 1983):

https://www.youtube.com/watch?v=r4IDERgCB-Q

כאשר ארתור פותח את עיניו הוא מוצא את אותה בחורה כאשר היא צמודה אליו, עיניה בורקות ונשמתה מהירה. היא מזהה שהוא סיים, היא תופסת את ידו ומושכת אותו בלי להגיד מילה אל חדרה שבקומה מתחת. החדר קטן ומכיל רק מיטה. היא לא ממתינה וקורעת את בגדיו מעליו (היא עושה זאת בלי שום מאמץ נראה לעיין) וממשיכה לעשות בו דברים שונים. הגברת, כך ארתור מגלה, אוהבת שליטה והיא מבטאת זאת היטב במיטה. דבר מוזר נוסף שהוא מגלה הוא, שהיא לא אוהבת חרוזי קרב. הממממ הוא אומר לעצמו.

https://www.spareroom.com/rooms-for-rent/bronx/belmont/100546762

"נעים מאוד, אני ארתור ואת?" הוא שואל ומסיים בחיוך תמים.

"יפיוף" אומרת הבחורת תוך כדי שהיא מותחת את גופה העירום על היטה "אתה תמיד תשאר יפיוף בשבילי. ואני אהיה..." עיניה נעצמות במחשבה "אתה יכול לקרוא לי איי קיי ארבעים ושבע (AK-47)." היא מחייכת לעצמה, מוציאה סיגריה ונותנת לארתור להדליק לה את הסיגריה.

https://you-got-nothing.fandom.com/he/wiki/%D7%A8%D7%95%D7%96%D7%94\_%D7%94%D7%A8%D7%A0%D7%A0%D7%93%D7%96

ארתור נושק לה ושואל "יש סיכוי שאת מפגישה אותי עם דמיאן דארק?"

"או עם דארק ווילי?"

"ווילי גוויה רקובה באדמה, " עונה אייקיי 47 בעליזות לא סבירה, "אבל דמיאן, יאללה, בוא נראה מה קורה איתו." היא קופצת מהמיטה, שמה מגבת גדולה סביב עצמה ויוצאת החוצה. היא מתחילה להסתובב עד שהיא מוצאת את דמיאן במטבחון, שם הוא עומד ומחמם לו דם בכוס במיקרו. "בי יפיוף" היא אומרת לארתור, חופנת את ישבנו, מנשקת אותו נשיקה עמוקה והולכת משם.

ריח הדם עולה מהמיקרו. ארתור, בחושיו החדים, מזהה שמדובר בדם אדם.

"דמיאן!, יש שיחה צפופה שאני ואתה צריכים לעשות ב 4 עיניים" אומר ארתור ברצינות רבה,

דמיאן עושה פרצוף לא מרוצה. מסתכל בשעון שמראה לו שהשעה היא כבר חמש בבוקר. נראה שהוא תכנן על שתיה קלה לפני שינה. הוא נאנח, אוסף את השתיה החמה מהמיקרו ולוקח את ארתור לאחר מהחדרים הריקים הרבים בקומה. החדר הוא חדר פגישות, עם שולחן עץ מרובע ומספר כסאות. הקירות ריקים ומהתקרה משתלשלת לה נורה בודדת שמאירה את החדר.

דמיאן מתיישב, בידו מזמין גם את ארתור לשבת ומסתכל עליו בציפיה.

ארתור מתיישב, מדליק סיגריה, מהרהר לרגע ומתחיל בדבריו, בטון רציני ועמוק:

"דמיאן, אני לא אלך סביב סביב.

יש מישהו אצלכם שהחליט, לא בכישרון רב, לנהל עסק למכירת דם ערפדים ולנסות לסבך את שבט נוספרטו במלחמה עם שבט טוראדור.

אבל הוא הולך לסבך את שבט גנגרל במלחמה עם שבט טוראדור ושבט נוספרטו.

הבחור שלכם באיטליז בשם בית הדם, מנהל מחלבה לדם ערפדים מערפדים צעירים שהוא לוכד והורג ואת זה הוא עושה עם צוות של בני אדם, גולים.

הוא גם ככל הנראה, צד צעירים משבט נוספרטו, מרוקן אותם מדם, זורק את הגופות שלהם בביוב.

לאחרונה הוא גם החליט לשים לאחת הגופות ביד קופסת גפרורים ממועדון הסקובוס, ההיבן של הטוראדור. ככל הנראה כדי לגרום לנוספרטו לחשוב שהבחור שלהם נרצח על ידי הטוראדור.

זה לא היה מאמץ רב מידי לגלות את כל מה שאני מספר לך, ואני מניח שאם הנוספרטו יתאמצו מספיק הם יגלו את מה שאני גי…

דמיאן מקשיב לארתור בקשב רב. הוא מהנהן מידי פעם בהקשבה, אך למיטב חושיו והבנתו של ארתור הוא לא נראה מופתע מדברים אלו. “זה מעבר לרמת השכר שלי, “ הוא מציין כאשר ארתור מסיים להסביר "המתן כאן בבקשה, זה ייקח מספר דקות…” הוא מחייך לארתור חיוך שלא מגיע לעיניו ויוצא מהחדר.

חושיו של ארתור מחודדים עד לקצה והוא שומע את דמיאן אומר בשקט, מחוץ לחדר, “תשגיחי על החדר ואל תיתני לארתור לעזוב".

ארתור מסתובב משועמם בחדר, החושים שלו מתחדדים (אוספקס), לבסוף הוא מתיישב על הכיסא ומניח את רגליו על השולחן (הוא מתכוון להמתין כחצי שעה).

כבר לאחר כמה דקות ארתור שומע רעשים חשודים מבחוץ - כמה וכמה גורמים מתחילים להתקבץ. נשמע שהם מגיעים עם כלי נשק שונים אשר אפשר להריח את ריח השמן רובים גדל יותר ויותר ככל שמקבץ כלי הנשק גדל והולך. לשניה ארתור גם חווה את שקורה שם מעיניו של מישהו, טרם החוויה נקטעת באיבה ובמהירות. לשבריר שניה ארתור ראה שלושה או ארבעה ערפדים עם כלי נשק עומדים מול הדלת! חלק מהערפדים עם רובים חלק עם יתדות עץ של מקצוענים. יתד עץ מחוזקת פלדה.

https://www.deviantart.com/durah/art/vampire-with-a-gun-282539932

ארתור מחייך חיוך מר, ומתרווח עוד יותר בכיסא, "אני כאן ולא בורח לשום מקום" הוא אומר לכיוון הדלת.

לאחר כעשר דקות דמיאן נכנס, כשהדלת נפתחת אפשר לראות שיש מאחוריו מספר ערפדים נושאי כלי נשק חמים, קרים ויתדות. “אני ממש מצטער שאתה מעורב בכל זה" אומר דמיאן "אבל הסתבכת במזימות של העתיקים. גם אני וגם אתה לא באמת מקבלים זכות דיבור על הנושא… בבקשה שכב על הרצפה עם הפנים לרצפה והידיים שלך מאחור. זה באמת יהיה קל יותר אם תשתף פעולה...”

ארתור נאנח ועושה כפי שהתבקש

תנועה לא ברורה, יד מתרוממת, יתד נתקעת. עולמו של ארתור מתמקד לשבריר שניה כאוב בליבו ואז חשכה ממלאת את מחשבותיו!

https://www.pinterest.com/pin/621285711064570189/

במקום אחר בגוטהם .....

הפינג מפתיע ומקפיץ את אלכסנדר מתוך תרגילי האימון שהוא מבצע. “ארתור בצרה" הוא צועק אל אדגר שנמצא בחדר המרכזי במשרד. השניים לא ממתינים שניה. לאחר הארוע עם אימרי הם יודעים שכל שניה קריטית ומייד הם יוצאים בעקבות הפינג להציל את ארתור. בדרום העיר, אדריאן מרים עיניים אדומות לאחר שלא ישן כמעט שלושים שעות ברצף, בזמן שהוא עסק בניסוי החשוב. גם אותו הפינג מקפיץ וגם הוא יוצא מיד בחיפוש אחר חברו לשבט. ממשכן הנחושת, נוסוס, בורארו ואדי גם הם יוצאים בחיפוש. כול השבט מתגייס ויוצא למצוא ולהציל את ארתור!

## כלוא במרתפי שבט הגנגרל

בתוך הקור המוחלט שמסביב, תחושת חום מתחילה לעלות מנקודה אחת. מהלב. כאשר יתד יוצאת מחלקו הקידמי, חום ממלא את חלקו האחורי ואיתו, אט אט, חוזרת ההכרה לארתור. קשה לראות. קשה לחוש. קשה לשמוע. יש רק את הקור העצום מסביב ונקודת חום בודדת בלבבו. בקושי רב הוא שומע "רואה, צריך להוציא את היתד רק קצת החוצה, שחלק תשאר וחלקה תצא. כעת הדם יתחיל לזרום ממנו. בוא, אתה תנסה את הבא בתור"

הראיה חוזרת גם היא לאט, ארתור מוצא את עצמו מרחף באוויר, מסביבו תלויים, קשורים בשרשראות, עם יתדות חלקית בליבם, עוד ערפדים. כולם מטפטפים טיפות דם. ארתור עוקב אחר כמה טיפות דם שנופלות לאיטם, מטה מטה, אל ערפד עתיק שישן לו בנינוחות. הדם שנופל נמשך אל הערפד כאילו זה היה מגנט. הדם נוחת על הערפד ונע על גופו עד שהוא נכנס דרך פיו אל גופו...

טיף טף. טיף טף. טיף טף.

קשור בשלשלאות, ארתור תלוי באוויר כחמש מטרים יחד עם עוד שבעה ערפדים אחרים. כולם מטפטפים דם.

טיף טף. טיף טף. טיף טף.

הדם נאסף אל ערפד ששוכב על גבו על גבי מזבח אבן. הערפד, גבר קטן קומה – כמטר שישים וחמש אך רחב ושרירי עד למאד. אפשר לראות צלקות קרב רבות על גופו. שערו חום מגיע עד לכתפיו וזקן מלא מעטר את פיו. לצידו הימני מונחת קסדה שלה כרבולת אדומה בוהקדת. בצידו השני מונחת חרב באורך של כתשעים סנטימטר עם להב שמתרחב מעט.

טיף טף. טיף טף. טיף טף.

הערפד אינו נראה פצוע או עם יתד אך בו בזמן הוא גם אינו נראה ער ופעיל. למרות זאת, ארתור מרגיש עוצמה אדירה עולה ממנו והדם שלו מריח לארתור עתיק לאין שעור.

טיף טף. טיף טף. טיף טף.

דמיאן מתקרב לארתור. הוא מטפס על אחד ממספר הכבלים הרבים שמשתלשלים מהתקרה. הוא מטפס עד שהוא קרוב לארתור ואז הוא אומר לו בשקט "אני …

ארתור מתחיל לשקוע בעצמו,

הוא מתרחק מהדיבור של דמיאן,

## ארתור בורח לעולם החלומות

ארתור מדמיון עצמו במקום אחר, בחלום מתוק...

חשוך, שקט, ריח  אבק באוויר,

הוא באולם אופרה אפל וחשוך, מושבים ריקים,

ארתור עולה לבמה, על הבמה מפוזרים כלי נגינה שונים,

הוא מחליט לצעוד אל כל הכלים...

ארתור מתיישב ומתחיל לכוון גיטרה חשמלית שחורה,

עוד ארתור מתיישב ומתחיל לכוון גיטרה בס אדומה,

עוד ארתור מתיישב ומתחיל לסדר את סט התופים,

עוד ארתור מתיישב ומתחיל לנקות את האבק מהקלידים ולבדוק את הכיוון של הפסנתר,

זרקור אור מופיע על כל הארתורים.

הם כולם שרים ומנגנים (Marilyn Manson - Sweet Dreams):

https://www.youtube.com/watch?v=QUvVdTlA23w&list=PLEVzM2YgnDHh01RzXBrfogbhFCSbI8oDv&index=23

"Sweet dreams are made of this

Who am I to disagree

I travel the world and the seven seas

Everybody's looking for something

Some of them want to use you

Some of them want to get used by you

Some of them want to abuse you

Some of them want to be abused

Sweet dreams are made of this

Who am I to disagree

I travel the world and the seven seas

Everybody's looking for something

Hold your head up, keep your head up, movin' on

Hold your head up, movin' on, keep your head up, movin' on

Hold your head up, movin' on, keep your head up, movin' on

Hold your head up, movin' on, keep your head up"

ככל שהמנגינה והשירה ממשיכים, האולם החשוך מתמלא בנגינה, שירה ואור וארתור נרגע יותר ויותר. המקום הזה, בדמיונו של ארתור, זה לא רק מקום מחבוא מהאימה של החיים, אלא גם מקום בו ניתן לגייס כוח ואולי אף עזרה ואכן פיות שונות נכנסות, כולל דומא, והן מחזיקות כלי נגינה קטנים שאיתן הן משתלבות בנגינה, ונותנות מעוצמתן אל ארתור. צבעים עולים וממלאים את חלל האולם. ארתור מחפש משהו שיוכל לעזור לו והוא מרגיש כיצד הוא זורק את עצמו לסביבה וחש משהו חזק עצום וחם. הוא ממשיך לנגן בעוז מנסה לתפוס את אותו הדבר ואכן הוא מרגיש שהוא מצליח לאתר את הדבר כאשר הוא חש כיצד החלום משתנה מסביבו.

הוא חש את עצמו כשהוא בחלום אחר. חלום בלהות. חלום שנחלם שוב ושוב. חלום שהוא זכרון של הזוועה. חלום שהוא פשע.

הוא שוכב ליד גדות של נהר. אפשר לראות עצים נעים ברוח הקרה. הירח מאיר ממעל, לצידו שכובים מספר אנשים, אחד מהם הוא אותו גבר שרירי – מנלאוס - שהוא ראה מתחתיו בחדר ומצידו השני שכובים עוד שלושה אינדיאנים עירומים למחצה וגבר לבן בבגדי עור. כולם משקיפים על אחוזה שמסביבה שדות מבשילים. “שם הלנה מחזיקה בהם" אומר מנלאוס בקול עמוק, קול של מפקד. קול שאפשר לסמוך עליו. “אנחנו נצטרך לעשות איזה שהיא הסחת דעת אחרת היא תהרוג את כולם. היא כלבה בת כלבה שמטרתה בחיים זה רק להרוס כל דבר טוב. אם היא תדע שאנחנו כאן, אף אחד מהם לא יצא חי…  רעיונות?

https://en.wikipedia.org/wiki/Fort\_Dearborn

ארתור שוכב שם, הוא עדיין שומע ומרגיש את המנגינה המתנגנת בחלום שממנו הגיע אל החלום הזה.

חלום קרוב ועוצמתי משך אותו מחלומו שלו ואפשר לו לדלג אל חלום אחר שבסביבה... חלום של גורם שנמצא בקרבת מקום וחולם מזה זמן רב...

המוזיקה מחלומו הקודם של ארתור נחלשת ונחלשת...

צמרמורת עוברת בגופו וארתור יכול להרגיש את הרוח על פניו, הוא יכול לחוש את האדמה הרטובה והקרה והוא מתחיל לשמוע גם השיח של חמשת האחרים ששוכבים לצידו.

הוא בוחן אותם בשקט במבטו החודר ומשיב לשאלתו של מנלאוס: "זה חלום שחלמנו פעם אחר פעם, מה עשינו בפעמים הקודמות שנכשל שוב ושוב?"

מלנאוס מסתכל על ארתור בהפתעה "מי אתה ומה אתה עושה כאן?" הוא שואל. הנוכחות של מלנאוס ממלאת את ארתור  בבטחון, במחשבה טהורה, בהבנה שיש דברים גדולים יותר מכל אחד מאיתנו שאנחנו מחויבים אליהם. שאנחנו מוכנים למות בשבילהם!

ארתור מחייך ואומר "אני, אני מסיפור אחר".

ארתור ממשיך בטון עייף, "נראה לי שהחלום שלך משך אותי, מהחלום שלי, אליך.

במקום אחר מעולם החלומות, בעיר ושמה גוטהאם מתרחשת מציאות אחרת,

במציאות זו שוחרי רעה חטפו אותי, שם אני קשור, יתד בליבי,

אני קשור לצד גופך,

דם נוזל מגופי אל גופך,

מזין את גופך ושומר אותך בטורפור".

מלנאוס נרתע ונראה מבולבל לרגע, אז הוא מניד בראשו ואומר "גוטהם? אתה מגיע מגוטהם? מה אתה עושה כאן ולמה? תקעו בך יתד? מי ולמה? זו הלנה שאחראית על זה?" במקביל ארתור חווה יותר ויותר את היותו כאן, הזכרונות שלו מגוטהם נעלמים אל תוך הלא כלום ורק ההויה שלו בתוך החלום הנוכחי, של מלנאוס, נשארת!

המשכו של החלום אינו זכור לארתור כשהוא חוזר אל בין החיים. שאריות של שאלות ותשובות עדיין מרחפים בראשו מלווים במוות ודם. אולם מה קרה באותו חלום, הוא לא זוכר כשהכרתו מתחילה לחזור, באיטיות ובעצבות אל המציאות של גוטהם.

## הבריחה הגדולה

הוא שומע את מלנאוס מתהפך מתחתיו. הוא גם שומע  את הערפדים מסביב דנים בדאגה בהתעוררות של מלנאוס "למה הוא מתהפך?", "משהו מפריע לו...", "עוד דם?", "הוא זז!"...

ארתור מנסה לפקוח את עיניו ולראות מה קורה מסביב. הוא רואה את מלנאוס מנסה לירוק את הדם שמגיע אליו, "דם של הלנה" הוא ממלמל, "דם של הלנה".

ארתור ממשיך להתנדנד ולזלוג דם בשעה שהערפדים מתחילים להבין "מישהו מהחדשים הוא טרואדור" אחד אומר "זה מעיר את מלנאוס. חייבים למצוא מי זה לפני שמלנאוס מתוערר"

המילים האחרונות עדיין תלויות באוויר כאשר מלנאוס עומד, עיניו סגורות, גופו חסר שליטה והוא נראה כאילו הוא בחלום בהקיץ או אולי במציאות רדומה. למרות כל זאת הוא מכה, בדיוק כמעט אלוהי, בידו את ארתור וזה מוצא את עצמו עף באוויר, פוגע בעוצמה נוראית בקיר, שובר ועובר את הקיר ואת עצמותיו ונוחת במרחק מה מקצביית הענק.

כל גופו של ארתור שבור וכואב לו, דבר שאחרי כמה שניות חודר להכרתו,  אם הגוף כואב זה סימן שהוא מרגיש את הגוף! וזה אומר שהוא יכול להזיז את הגוף!. כשארתור מסתכל על גופו הוא רואה שהיתד שמההתחלה הייתה חצי בתוך ליבו, השתחררה מהמכה וכעת היא אומנם תקועה בתוך גופו אך לא בתוך לבבו!

ארתור כואב ושכוב על כביש אספלט,

עדיין הכל מטושטש, כואב,  הדם מתחיל לזרום בו...

הוא מביט מסביבו, חשוך מעט, הוא נמצא בסמטה האחורית של קצביית הענק, פחי זבל הפוכים, שברי לבנים, שלולית מים מזוהמת בדם, פתח ביוב.

מאחוריו, הוא רואה את הקיר השבור אשר דרכו הוא עבר, ומאחורי הקיר הוא יכול לשמוע המולה,

לפתע הטשטוש נעלם וראייתו מתחדדת, הלב שלו מתחיל לדפוק במהירות, הוא זועם, עוקר את היתד מגופו, מזנק במהירות עצומה (סלרטי) אל פתח הביוב.

ארתור אוחז בפתח הביוב, מניף אותו בעוצמה, מזנק פנימה ומתחיל לנוע במהירות עצומה בביוב.

ארתור מגיע לביוב בשארית דמו. אלמלא הוא יודע מה יש מאחוריו לא בטוח שהוא היה מצליח להגיע לכאן. רק בעזרת כוח הרצון העצום שלו לחיות הוא סוחב את עצמו ונופל אל תוך הביוב. הדבר הראשון שהוא עושה הוא לצוד. חולדות ועכברושי ענק. בראשו, הוא חולם למצוא איזה עכברוש עצום במיוחד, בגודל מטר לפחות, כזה ששותים את דמו והוא מספק את כל צרכיו. אולם זה חלום באספמיה. וארתור צריך לצוד עכברוש אחר עכברוש, כעשריה, טרם קיבתו מתמלאת עד תום בדם.

ארתור מודע לכך שהוא עדייין חלוש וחסר דם. רק לשתות דם עכברוש אינו מספיק. כעת הוא יצטרך להמתין. לוקח זמן להמיר את דם העכברוש לדם ערפד. מספר שעות.

ארתור מלא בזעם ומחשבות נקם, דוהר בביוב, הורג ושותה את החולדות שנקראת בדרכו...

תוך כדי הצייד הברוטאלי, מחשבות רצות בראשו, "האם לפנות לשבט הנוספרטו ולספר להם על המעשים הנתעבים של שבט הגנגרל?"... "האם לפנות לשבט הטוראדור ולעדכן אותם שהגנגרל מנסים להצית מלחמה בינם לבין שבט נוספרטו"... "האם לפנות אל הנסיכה ולעדכן אותה במעשי הרצח"... "אולי הקוסמים יתעניינו שערפד מתושלח רדום נמצא בעיר והוא עלול להתעורר בקרוב"...

## סוף דבר הכל נשמע

כעבור זמן מה... הכעס עדיין שולט בו, המחשבות רצות בראשו, הוא צועד במהירות, ברחוב תת קרקעי אפלולי, לבסוף הוא מגיע למפל של מי ביוב הנופל אל המזח ומשם אל הים שנפרס למולו.

ירח מלא נושק לים,

https://pixabay.com/photos/landscape-night-sea-moon-4762468/

רעש הגלים המתנפצים על המזח,

הוא עוצם את עיניו, מנקה את מחשבותיו, משב רוח על פניו, טעם של מלח של הים בפיו,

ולפתע קול נשמע מאחוריו...

מוזיקה שקטה נשמעת מסביב. פסנתר מנגן בשקט. ריח של עשן סיגר מכה בחושיו המתוחים של ארתור. כאשר הוא מסתכל ימינה הוא רואה סנאי גדול יושב על כתפו, מעשן סיגר. הסנאי נושף את העשן וניתן לראות שם ארתור קטן יושב ומסתכל לכיוון הים. סנאי פצפון על כתפו של ארתור הקטן נושף ענן פיצפיצון של ארתור! "קשה, הא!" הסנאי שואל בקול מחוספס של מעשנים כבדים, "מרוב דכאון בסימפוזיון כמעט הייתי מנומס לדומא... מה קורה?"

"חיים" אומר ארתור ונאנח, "מה אתה עושה כאן?" הוא שואל הסנאי המוזר.

https://www.deviantart.com/leeleecalgirl/art/Luci-Sketch-762477079

"מה אני עושה כאן? מה אתה עושה כאן?" שואל הסנאי ומעשן ישר לתוך עיניו של ארתור חץ עשוי עשן שמתפרק לעשן עם הפגיעה הישירה. לאחר כמה שניות דרמטיות הוא ממשיך ואומר "ואתה בכלל לא חי!" הוא שולח איש עשוי עצמות עשוי עשן לאוויר. האיש רוקד כמה שניות עד שגם הוא מתפרק.

"טוב, נשלחתי אליך. עברת פה לידנו ורוזה ביקשה שאזכיר לך לבוא ולתת עוד הופעה...." ולסיום הוא שולח ורד, אפור עשוי עשן שעושה שלוש סיבובים סביב ראשו של ארתור טרם התפרקותו.

ארתור מדוכדך, צועד אחרי הסנאי המוזר אל עבר הפונדק...

נראה שהסנאי מכיר את הביובים היטב ואחרי פניה מפתיעה ימינה ארתור מוצא את עצמו פוסע בסימטא שבה זורם הביוב בצורה חופשית ומשם לסימטא עם זבל רב, עוד כמה סימטאות ורחובות קטנים וארתור מוצא את עצמו מול הפונדק של רוזה האדומה. אפשר לשמוע את קולות של אנשים ויצורים אחרים צועקים מבפנים וכאשר ארתור נכנס הוא רואה פאב עמוס לעייפה ביצורים שונים השותים בירה ומשקאות אחרים. רוזה מרחפת מעל רואה את ארתור ומיד יורדת אליו "שלום ארתור, מה שלומך?" היא שואלת "באת להופיע לפנינו שוב?"

בהתחלה ארתור עסוק בלשטוח את מר גורלו,

לאחר הוא מתחיל להשקות עצמו בכמות הגונה של ויסקי זול.

אך עם הזמן, הכעס חולף... הכאב חולף... הצער חולף... ואפילו הזיכרון הבוער על אירוע הבגידה שוכח.

כל אלו הופכים להם לעתם לזיכרון עבר רחוק ונעלם.

הערב מסתיים כאשר ארתור יושב על הבמה, מנגן ושר:

The Verve - Bitter Sweet Symphony (Official Music Video)

https://www.youtube.com/watch?v=1lyu1KKwC74&ab\_channel=TheVerveVEVO

'Cause it's a bittersweet symphony, that's life

Tryna make ends meet, you're a slave to money then you die

I'll take you down the only road I've ever been down

You know the one that takes you to the places where all the veins meet, yeah

No change, I can change

I can change, I can change

But I'm here in my mold

I am here in my mold

But I'm a million different people

From one day to the next

I can't change my mold

No, no, no, no, no

(Have you ever been down?)

Well, I've never prayed but tonight I'm on my knees, yeah

I need to hear some sounds that recognize the pain in me, yeah

I let the melody shine, let it cleanse my mind, I feel free now

כאשר ארתור מתעורר, בפאב, עם כאבי צוואר משינה על פסנתר, שביבים של חלום עדיין מרצדים במוחו השיר Pixies - Where Is My Mind מתנגן ונעלם לתוך זכרונו.

https://www.youtube.com/watch?v=N3oCS85HvpY

בחלום הייתה עין אדומה. סביבה שרצו עיניים אדומות רבות. עיניים קטנות וגדולות. עיניים ורודות, אדומות, סגולות ובורדו. העיניים היו שמחות, עליזות, מבודחות, צוהלות, רוננות וחייכניות. העניים ניסו לדבר אל ארתור, אבל הם דיברו בלטינית דרום אמריקאית וארתור מבין רק מנדרינית מודרנית. עכברוש לבן ענק עם מערכות רבות של שפתיים, שיניים, לשון ושיניים יושב לו על כיסא מלכות עשוי משאריות גופתו המתה של איליה סודורוב. העכברוש מחזיק בידו את נשמתו של איליה ופולה ממנה חלקים אותם הוא אוכל. כאשר ארתור נגש על שלושים ושבעת רגליו לכיסא, העכברוש מהנהן בחוכמה, בינה, פקחות וזורק לו חתיכת נשמה שמתגלגלת, חורקת, צורחת ובוכה אל תוך פיו הרעב לעוגיות.

## סוף סצנה

עדכונים:

תוספת לידע "ממלכות" 1%

-> תת התמחות "גוטהם" 6% תת התמחות "הממלכה הלבנה" 6%

-> תת התמחות "עסקאות" 6%, כמות עסקאות בינוניות: 1

תוספת למוניטין עם "מלך הממלכה הלבנה" רמה 1 שלמה.

תוספת למוניטין (הולון) עם "ממלכות בגוטהם" 5%

תוספת ליכולת "החבאה(Obfuscate)" 6% תת התמחות "איליה סודורוב" 33%

תוספת לידע "ערפדים" 5%

-> תת התמחות "גוטהם" 7% תת התמחות "היסטוריה" 2%

-> תת התמחות "מאבקים בין שיבטיים" 20%

ירידה למוניטין (הולון) "שבט גנגרל" 15%.

ירידה למוניטין "גוטהם" תת קטגוריה "שבט הגנגרל" 1 רמה שלמה.

תוספת למוניטין "AK47" 35%

ירידה למוניטין (הולון) "שבט נוספרטו" 4%

ירידה למוניטין "יורגיס רודקוס" 11%

תוספת ליכולת "חקירה/בילוש" 9%

-> תת יכולת "מעקב" 6%

-> תת יכולת "צילום" 1%

-> תת יכולת "כתיבת דו"חות" 15%

-> תת יכולת "הבחנה/תשומת לב" 6%

-> תת יכולת "חקירת אזור פשע" 7%

-> תת יכולת "איתור נעדרים" 12%

תוספת לידע "בילוש" 6%

-> תת נושא "גוטהם" 4%

-> תת נושא "ערפדים" 17%

-> תת נושא "חקירה בלשית" 6%

תוספת ליכולת "פריצה" 3% תת התמחות "בתי מגורים" 5%

תוספת ליכולת "אוספקס" 2% תת התמחות "רכיבה על חושי האחר" 10%

תוספת ליכולת "פרזנס" 2%

עדכון למצב עסקה עם "רוזה האדומה" – העסקה הושלמה.