Slovenski jezik

Slovenski jezik (ISO 639-3: slv) je južnoslavenski jezik i materinski jezik oko 2 miliona ljudi v Republike Slovenije, gde je službeni jezik (1.730.000 v Slovenije (1991 popis).), ter v Austrije (oko 18.000 v Koruške i Štajerske; popis), Italije (oko 100.000 v Trstu, Gorici, Beneške Slovenije, Rezije i Kanalske doline), Vugerske (3,190; 2001 popis) i Horvatske (11.800 - 13.100). Broj slovenskeh emigranatov v Amerike, Zahodne Europe i Australije procenjuje se na oko 400.000.

Slovenski jezik je dost spodoben kajkavskemu, ter je zadržal vnoge arhaizme.

## Dijalekti

Slovenski jezik obuhvača velki broj narječja štera se obično grupiraju v 7 narečnih skupin. Rubna narečja pokazuju vutecaje susedneh dijalektov, tak npr. šavrinsko narečje pokazuje vutecaj susedneh čakavskeh govorov severne Istre. V Slovenije se govori i čiško (ćićko) narečje štero je zaprav čakavsko, kak i belokrajinsko, štero je zaprav štokavsko. Prekmursko narečje pokazuje vnoge spodobnosti kajkavskemu, ter bi se moglo smatrati produžetkom međimurskega poddijalekta v Slovenije.

Z druge strani gorskokotarsko kajkavsko narečje se po genetskih i strukturnih kriterijih grupira zajedno sa susednimi slovenskimi dijalekti. Ne postoje karakteristične osobine štere poseduju vsi slovenski govori i samo oni, pa je vuobičajena klasifikacija dijalektov na slovenske i horvatske vuglavnem na temelju nacionalne pripadnosti govornikov.

Skupine narečj su:

▪ dolenjska

▪ gorenjska

▪ štajerska

▪ panonska

▪ koruška

▪ primorska

▪ rovtarska

Dolenjska i gorenjska skupina se zajedno nazivaju "središnja skupina".

## Slovenska književnost

Najstarši pisani spomeniki šteri pokazuju tipične slovenske jezične crte jesu "Brižinski spomeniki". Oni su pisani latinicom a nastali su izmed 927. i 1039. leta (prema rezultatom paleografske analize), no teksti štere sadržiju oblikovani su vre raneše (verjatno v 8. stoletju). V srednjemu veku je jošče ne došlo do nastanka književneh del na slovenskemu jeziku, osim cirkveneh molitvenikov i kronološkeh zapisov, tak da tek od polovice 16. stoletja i vremena reformacije moremo govoriti o izgradnji slovenskega književnega jezika. Tie je jezik izgradjen vekšem delom na dolnjokranjskih i panonskih a tek menšem delom na gornjokranjskih govorih. Njegov je začetnik Primož Trubar šteri je 1550. tiskal "Katekizem" i "Abecedarij", 1557. - 1560. prevel "Novi zavet" ter 1564. izdal slovenski cirkveni red "Cerkovna ordninga". Prvu je slovensku gramatiku "Arcticae horulae" 1584. napisal Adam Bohorič, a prvi rečnik (nemačko-latinsko-slovensko-talijanski) 1592. Jeronim Megiser.

Protureformacija je zavustavila ta nastojanja, tak da se tek koncem 18. stoletja ponovno pojavljuju pokušaji vutemeljenja slovenskega književnega jezika. Izmed 1784. i 1802. prevedena je na slovenski katolička Biblija, a 1768. pojavljuje se i "Kranjska gramatika" (Crainerischen Grammatik) Marka Pohlina. Velku je važnost za vutemeljenje književnega jezika imela i "Grammatik der Slavischen Sprache in Krain, Kaernten und Steyermark" Jerneja Kopitara iz 1808. leta. Jezična je norma definitivno vuspostavljena tek v četrdesetih letih 19. stoletja nakon dugotrajnih rasprav. Važnu je vulogu v izgradnje slovenskega književnega jezika imel i Valentin Vodnik. Koncem 19. stoletja su pod vutecajem Ilirskega pokreta v Slovenski vpelane vnoge Srpske i Horvatske reči, ampak su izbačene iz književnega jezika tokom 20-ih i 30-ih let 20. stoletja čime se standardni jezik ponovno približil zvirni Slovenščini.

Izražajne su se mogučnosti novega književnega jezika v punemu sjaju pokazale v književnosti. France Prešeren začetnik je slovenske poezije, a proznu su književnost vutemeljili Fran Levstik i Ivan Cankar. Do konca je konstituiranje slovenskega jezika v 19. stoletju dovedeno pojavom dvosveščanega slovensko-nemačkega rečnika Maksa Pleteršnika (1894./1895.) i pravopisom Frana Levca (1899.). Denes je slovenski standardni jezik stabilen, dobro opisan i raziskan. Med obiljem publikacij o njemu valja istaknuti petosveščani "Slovar slovenskega knjižnega jezika" (1970. - 1991.) Slovenske akademije znanosti i vumetnosti, "Etimološki slovar slovenskega jezika" France Bezlaja (1976. - 1995.) ter poslednji "Slovenski pravopis" iz 2001.