Садівник-чарівник (японська казка)

## Садівник-чарівник

авно колись жили собі дід та баба.

 Одного дня вирішив дід риби наловити. Як намислив, так і зробив: пішов на річку та й закинув вершу.

 Побачив його сусід. «Хіба я гірший,– подумав,– піду й собі риби наловлю»,– і закинув вершу недалеко від дідової. Але марно клопотався – витрусив уранці з верші тільки ломаку.

 Розгнівався сусід та й забрав собі улов з дідової верші, а туди сунув ломаку і пішов додому.

 А дід і собі вирішив глянути, що ж у вершу потрапило. Прийшов до річки, дивиться – аж у верші ломака стирчить.

 «Не біда, що риби не вловив,– заспокоював себе дід.– Зате ломака буде. Висушу її, порубаю на дрівця».

 Забрав дід ломаку і поклав сушити на осонні.

 Минуло кілька днів.

 – Мабуть, ломака вже висохла, треба її порубати,– сказав дід, розмахнувся сокирою, цюкнув – і вмить з-під неї вродився білий песик. Дід назвав його Білявчиком.

 Білявчик виростав як на дріжджах: з’їв мисочку рису – і відразу виріс завбільшки з мисочку, з’їв миску рису – виріс заввишки з миску, ум’яв казанок рису – зробився великим собакою.

 І от якось каже він дідові:

 – Дідусю, осідлай мене.

 – Та що ти! Навіщо тебе сідлати?

 – Не розпитуй, а мерщій сідлай. І мішок не забудь прихопити.

 – Навіщо той мішок?

 – Не питай, а мерщій бери.

 Взяв дід мішок, а Білявчик знову:

 – Дідусю, не забудь узяти сапу.

 – Та що ти! Тобі й так важко буде!

 – Не питай, а мерщій бери!

 Осідлав дід собаку, сів верхи і подався в гори.

 Зупинився Білявчик у горах і каже:

 – Дідусю, вигреби отут ямку.

 Дід розмахнувся сапою і взявся гребти. Гріб-гріб – аж раптом у ямці забряжчали дукати і срібняки.

 – Дідусю, згрібай монети в мішок і завдавай мені на спину.

 – Отакої! Я тобі й хребта переламаю.

 – Не журися, а мерщій завдавай на спину.

 Вернувся дід додому, розв’язав мішок, тішиться. Візьме жменю срібняків і висипле, а вони дінь-дінь, дзінь-дзінь.

 Почула той дзенькіт сусідка. Зайшла в дідову хату та й каже:

 – Чи не знайдеться у вас жарини, бо в мене вогонь у печі погас?

 Ой, та де ви стільки срібняків дістали?

 Дід розповів сусідці про свою пригоду, а та відразу попросила позичити їй Білявчика.

 Хоча собака нічого не сказав, сусіди – старий і стара – осідлали його, взяли мішок і сапу, самі зверху повсідалися та й ну його підганяти.

 Бідолашний собака знехотя поплентав стежкою.

 У горах він раптом спинився як укопаний. Старий і стара зіскочили, закричали: «Тут, напевно, заховано скарб!» – й заходилися орудувати сапою. Копали-копали й нарешті докопалися... З ями валом посунули вужі, ропухи, стоноги.

 – От поганець! Так обдурив нас!

 Сусід розмахнувся сапою і вдарив собаку, той покотився і спустив дух.

 Старий і стара закопали Білявчика в землю, встромили зверху вербову лозинку і мерщій додому.

 Дізнавшись про таке лихо, дід зі сльозами на очах подався в гори. Хоч була зима, за одну ніч на могилі Білявчика виросла верба. На ній шелестіло листя.

 На згадку про собаку дід зрубав вербу і зробив із неї ступку. Тільки почне рис товкти, як із ступки вискакують то дукати, то срібняки.

 Ступка тук-тук.

 Дукати дзень-дзень.

 Навідалась якось до них сусідка, побачила таке диво, аж рота роззявила.

 І цього разу не втерпіла вона, випросила ступку й заходилась товкти рис. Товче-товче й приказує:

 – Сипся, срібло, сипся, злото!

 Та марно – зі ступки не те що срібло-злото, а навіть мідяки не посипалися.

 Старий і стара розлютилися та й спалили ступку.

 Дід та баба гірко заплакали, коли дізналися, що сусіди накоїли.

 А тоді дід і каже:

 – То ж була одна-однісінька згадка про Білявчика. Піду та хоч попіл зберу.

 Вже ніс дід той попіл додому, як раптом знявся вітер...

 Прошумів-просвистів вітер, дінь-дінь, дзінь-дзінь, розвіяв трохи попелу, й на сухих деревах розпустився цвіт: на сливах – сливовий, на вишнях – вишневий, на персиках – персиковий.

 – Що за диво? Якщо вже так, то хай буде більше цвіту,– дід розкидав жменю попелу, і ще більше дерев зацвіло.

 Неподалік проїжджав дорогою якийсь вельможа.

 – Та це ж справжнє чудо! – вигукнув він.

 Ця несподіванка вразила його, і він звелів щедро обдарувати діда.

 Заздрісний сусід не мав ні хвилини спокою. Вирішив і він спробувати щастя.

 – Я стану садівником-чарівником і зроблю так, що сухі дерева зацвітуть,– вихвалявся він, позбиравши рештки попелу.

 Ті слова почув вельможа.

 – О, знову прийшов садівник-чарівник! Зроби-но так, щоб дерева зацвіли.

 Та хоч як старався сусід, нічого путнього в нього не виходило: дерева не розцвітали.

 – Ач який ! Ще й брехати посмів! – закричав вельможа й наказав почастувати старого березовою кашею.

## Виноски

Біб, соломинка та вуглинка  ♥
Соломинка  ♥
Вдячна журавка  ♥
Чарівний каптур  ♥
Лисиця і танукі  ♥
Три амулети  ♥
Сандалії – скороходи  ♥
Черепаха й кабан  ♥
Три мости  ♥
Як сосна кашляла  ♥
Рибалка Урасіма Таро  ♥
Ловець качок Гомбей  ♥
Як чоловік сповіщав про пожежу  ♥
Момотаро, або Хлопчик-Персик  ♥
Як Жаби подорожували  ♥
Як чудовиська ділили скарби  ♥
Про батька і вірного сина  ♥
Брехун з брехунів  ♥
Мавпи й божество Дзідзо  ♥
Як мишку віддавали заміж  ♥
Пригода на мосту Купуймісо  ♥
Як чоловік позбувся бородавки  ♥
Щастя з неба і з-під землі  ♥
Горобчик Одрізаний Язичок  ♥
Іссумбосі, або Хлопчик-Мізинчик  ♥
Як невістка провчила скупу свекруху  ♥
Про вельможу, що був охочий до балачок  ♥
Дивовижний барабан  ♥
Як заєць помстився танукі  ♥
Як чоловік змітав з неба зорі  ♥
Чому морська вода солона  ♥
Як собака перетворився на чайник  ♥
Про божество Дзідзо, якому смакували коржики  ♥
Сонько Нетаро  ♥
Як послушники перехитрили скупія-настоятеля  ♥
У Мишачій країні  ♥
**Садівник-чарівник**  ♥
Небесний ланцюг  ♥
Як баба перетворилася в мале дитинча  ♥
Як сини ходили по груші  ♥
Про чоловіка й жінку, що любили рисові коржики  ♥
Риба-наречена  ♥
Сон ґедзя  ♥
Таро-Силач  ♥
Як придорожній стовп був свідком  ♥
Вітри й дітвора  ♥
Отруєні коржики  ♥
Щуряча сутра  ♥
Озеро Залиш  ♥
Мандри Котаро  ♥
Найкращий скарб  ♥
Казка про вовчі вії  ♥
Діва місяця  ♥
Сонна трава  ♥
Чарівний плащ Тенгу  ♥
Вдячні статуї  ♥
 **Інше** | Шаблон:Японські казки ♡ Шаблон:Англійські казки ♡ Шаблон:Естонські казки ♡ Шаблон:Фінські казки ♡ Шаблон:Чукотські казки ♡ Шаблон:Українські казки ♡ Шаблон:Українські гуцульські казки ♡ Шаблон:Грузинські казки ♡ Шаблон:Литовські казки ♡ Шаблон:Китайські казки ♡ Шаблон:Індіанські казки ♡ Шаблон:Чеченські казки ♡ Шаблон:Тибетські казки ♡ Шаблон:Алтайські казки ♡ Шаблон:Інгуські казки ♡