Dolnohradsko

## Dolnohradské knížectví

### Vládnoucí rodina

Eliška Boranská † (kněžna), Přemysl † (korunní princ), Anna †, Anežka †(princezny)

### Znak

Černý a zlatý gryff na půlenem černo-zlatém poli

## Společnost

### Náboženství

Místní pohanské náboženství, Svatá Stvořitelka

## Slavné citáty

> "**Kdysi překrásné a bohaté knížectví je dnes potravou pro krkavce. A může za to jediné - mor zvaný Teruel."**
>
>

> - sir Sluncoslaw po dobytí Dolnohradska
>
>

## Historie

### **Počátky Dolnohradska**

Úplný počátek historie Dolnohradska se píše již kolem roku 2200 a.i., kdy bylo Dolnohradsko součástí národa Rhéďanů. Spolu s ostatními rhédskými státy bojovalo Dolnohradsko nejprve proti rozpínavosti Boranu, posléze i proti Teruelu. Po zániku většiny rhédských zemí v bouřlivém období dobyvačných válek kolem roku 1300 a.i. se Dolnohradsko přizpůsobilo aktuální situaci a získává pod svou moc Letohradsko a tři hrabství na jihu a na dalších tisíc let se z Dolnohradska stává království. První králem se stává Spytihněv I. Vránojed, první historicky doložený panovník z dynastie Vranowiczů. To trvá až do Velké teruelské války v letech 320 - 60 a.i., kdy Teruel získává jižní hrabství a Letohradské markrabství. Dolnohradské království je reformováno na knížectví se stavovským zřízením.

### **Teruelsko-Boranská válka o Dolnohradsko**

V letech 111 až 118 a.i. probíhala válka mezi tehdejším Teruelským královstvím a Boranským královstvím o území Dolnohradska, které i tehdy bylo nezávislé. Ani jedna ze stran neočekávala ze strany Dolnohradského knížectví výraznější odpor a očekávali spíše rezignovaný postoj. Většina bojů tehdy probíhala na území Letohradského markrabství, jemuž vládla vedlejší větev Vranowiczů. Samotné Dolnohradsko bylo díky své výhodné zeměpisné poloze a mohutným Nezamyslovým hradbám dobře chráněné a dokázalo odolat zdlouhavému obléhání, které probíhalo střídavě od obou znepřátelených stran. Po sérii neúspěšných pokusů o dobytí samotného Dolnohradska a mnohých ztrát na straně nepřátel, způsobených rychlými výpady dolnohradských, byla podepsána mírová smlouva uznávající suverenitu Dolnohradska a jeho vládců. Území Letohradského markrabství nicméně připadlo Teruelu, do dnešní doby si však ponechalo značnou dávku autonomie a de iure nárok Vranowiczů na toto území nadále platí.

### **Vratislavské reformace**

Za vlády Vratislava I. došlo k mnohým ekonomickým a náboženským reformám. Nejpodstatnější změnou bylo zavedení nové měny - denárů - které později vešly ve známost jako Vratislavské denáry. Proti předchozím grošům se zdokonalila jejich ražba a odstraňování příměsí ze stříbrné rudy, čímž se dosáhlo vyšší hodnoty.

Druhou důležitou reformou byla deklarace tolerance vůči ostatním náboženstvím. Od tohoto okamžiku mohl ze zahraničí přijít představitel libovolného náboženství a začít kázat.

### **Přemyslovské usmíření**

Za vlády Přemysla III. Sjednotitele došlo k významnému posunu v otázce tzv. Letohradského dědictví. Jeho otcem, Vratislavem I., mu byl dohodnut sňatek s dcerou letohradského markraběte - Markétou. Tím se nárok Vranowiczů na Letohrad zásadním způsobem posílil. Přemysl rovněž významně diplomaticky Dolnohradsko posunul ke Svobodným královstvím a připravil půdu pro uzší spolupráci s nedalekými zeměmi, a to i sjednaným sňatkem pro svého syna s alchenburgskou princeznou Alžbětou.

### **Osmé ungarské nájezdy a občanská válka**

Po Ungarských nájezdech bylo knížectví destabilizováno, čehož využil bratr soudobého knížete Vratislava II. Vranowicze, biskup Kazimír Vranowicz. Ten zfanatizoval značnou část dolnohradského poddanstva líbivými slovy a řečmi o svaté Stvořitelce a "protistavovské revoltě". Společně obsadili hrad Vraní Skála a přibližně polovinu knížectví. Po mnoha rozbrojích s armádou Jeho Milosti byla Vraní Skála uzmuta zpět a pomatený Kazimír dobrovolně ukončuje svůj život skokem z okna.

### **Válka s Teruelem a počátek druhé velké války**

Roku 584 a.i. začalo Teruelské císařství z dosud neznámých důvodů blokovat obchodní karavany mířící do Dolnohradska. Tehdejší kníže Vratislav Vranowicz navíc silně onemocněl a jeho funkce se musel ujmout jemu věrný polní maršál Otto Radecký. Teruelská vojska vnikla na území Dolnohradska, vypálila srub hraničářů a většinu těchto elitních střelců zlikvidovala. Poté započalo obléhání Nezamyslovy brány. Na pomoc Dolnohradsku přispěchaly posily z Boranu, Raveny a Alchenburgu. Teruelu se z Dolnohradska podařilo spojenecká vojska na půl roku vyhnat. Válka o Dolnohradsko je považována za začátek druhé velké války. Dolnohradsko bylo během bojů prakticky srovnáno se zemí. Z hradu Vraní skála zbyly jen rozvaliny, podobný osud čekal i hlavní město Stříbrný Brod.