Kapitola V. Pavučina lží

## Kdy:

02.02., 09.02., 16.02., 21.02., 23.02., 02.03., 07.03., 09.03., 14.03., 16.03., 23.03., 30.03., 06.04., 18.04, 20.04, 27.04. a 02.05.2021

## Cíle:

(1) Nechat odborně prozkoumat artefakty, případně přeložit písemnosti, které přinesli z Boraxovy hrobky. Zejména meč Drangheim by měl být klíčový pro zlomení démonického zakletí, které sužuje Jyykuova domnělého otce Magnuse a dragounského hrdinu Mocného Wulfrica. (2) Najít způsob, jak prodat cennosti z nalezeného pokladu. (3) Mojmír, princ velimarský, kníže hornomarský a pán Marigradu družinu před svým odjezdem na severní tažení proti Avarské hordě naverboval na nějakou práci s tím, že instruoval svého věrného člověka, aby jim vše potřebné sdělil právě v Marigradu. Tak učinil hornomarský zemský komoří Vladimír Vranovic a pověřil družinu infiltrací místního rozbujelého podsvětí, které prý osnuje úklady proti samotnému knížeti. V průběhu dobrodružství přibylo ještě (4) zlikvidování hrozby pramenící od Krysolidí z Krysího království marigradských stok, (5) pomoct Illeanovi rozkrýt prohnilé sítě marigradského podsvětí, které prý prorůstají až kamsi do nejvyšších pater marigradské smetánky a (6) všechno to nějak přežít.

## Zápis:

#### **Sezení prvé (02.02.2021)**

***TLDR:** Družiníci se do Marigradu vrací jako poklady ověšení hrdinové, kteří nutně poutají všeobecnou pozornost.*

Janek seděl v šeroblatském hostinci nad číší vína a rozjímal. Bylo tomu už několik dní, co ostrogněvští zbrojnoši obnovili pořádek v oné horské osadě (viz Smrtelný hřích obžerství) a on si tak konečně mohl jít po svém. Přestože ho povinnosti volaly zpátky do Marigradu, stále na své přátele čekal právě zde, v Šeroblatech, kde se před těmi třemi týdny všichni společně plni elánu a očekávání připravovali na onu osudnou výpravu do pohoří Radgast (viz Legenda o Kamenném býku). Sedával tu tak už hezkých pár dní a kdykoliv se rozrazily dveře hostince, hned kontroloval, zda to nejsou jeho druzi. Nejdřív úzkostlivě, s postupem dní však naději ztrácel: *Boraxova hrobka? Co jen ho to napadlo, takto se honit za legendami?* Začínal věřit, že své přátele poslal na jistou smrt.

S těžkým srdcem proto už ráno hostinské Naděždě ohlásil, že po obědě odjíždí. Zamyšleně utápěl svůj pohled v poháru vína a pak jej přiložil ke rtům. Otevřeli se dveře. Ještě před pár dny by horlivě skákal ze židle, ale teď už jen bez zájmu, líně a s pohárem na rtech otočil hlavu, aby se letmo podíval, který z místních štamgastů to do putyky zase zavítal. Vyvalil oči, vyprskl víno a zakuckal se. Vyskočil ze židle a s otevřenými ústy si promnul oči. Nezdálo se mu to. Ve dveřích stála známá v kožešinách zabalená čtveřice ověšená naditými tornami a blyštivými šperky. Přes všechno to zlato vypadali hrozně. Janek měl takovou radost, že zapomněl na své distingované způsoby, rozběhl se k nim a začal je radostně vítat, jako by vstali z mrtvých. Křikl na hostinskou, aby nosila na stůl a rundu pro celou hospodu, že prý je co oslavovat.

Illean, Jyyku, Aughi i Albert se rádi nechali zavést ke stolu, kde shodili těžké rance a už do sebe obraceli korbely piva. Jyyku s Aughi začali vyprávět a Janek vše horlivě zaznamenával do svého deníku, div se mu od brku nekouřilo. Ke konci vyprávění už kolem nich na židlích v několika kruzích sedělo půl Šeroblat a horlivě naslouchali. Některé citlivé informace si proto nechali na později do většího soukromí. Ale i tak, Janek to s neskrývaným vzrušením označil za objev století. Nakonec vzpomněl i na dopis, který pro Illeana kdosi nechal u hostinské a který mu měl Janek předat. Illean šifrovaný dopis přečetl a zvážněl. Chvíli přemýšlel, pak se důvěrně naklonil k ostatním a oznámil, že musí spěšně něco vyřídit a že je vyhledá v Marigradu. Poradil, aby v marigradské krčmě U Kulhavé kobylky vyhledali trpaslíka jménem Baindil. Ten by prý mohl vědět o někom, kdo by o jejich cennosti mohl mít zájem, anebo o někom, kdo by pro ně uspořádal aukci. Z celého pokladu si nechal jen prsteny a šperky, jimiž byl ověšen, přibral k tomu malý měšec zlatých mincí, rozloučil se a spěšně opustil hostinec. Zbytek nákladu družina uzamkla v jednom z hostinských pokojů a do pozdní noci s celou hospodou jako velcí páni bujaře oslavovali svůj šťastný návrat.

Na zítří vstávali pozdě a nebýt Naděždina znamenitého vývaru, nejspíš by se ze vsi před polednem nedostali. Nedlouho poté, co se svými koňmi a zakoupeným povozem vyjeli z šeroblatských bran, Aughi kolonu zastavila, seskočila ze svého černého válečného oře a Jankovi řekla, že teď přijde to nejlepší. Odběhla k nedaleké skále a Janek nemohl uvěřit svým očím. Ta skála se totiž zvedla a následovala Aughi až ke koloně na cestě. Zbytek cesty Janek s deníkem, kalamářem a brkem v rukách vzrušeně poskakoval kolem zkamenělého Boraxe a zasypával ho tunami otázek. K Jankově zoufalství Borax moc sdílný nebyl. Jeho dotazy většinou ignoroval, přešel ledovým pohledem, nebo při nejlepším vrčením. Bylo zřejmé, že kamenný obr bude mluvit jen tehdy, kdy on sám bude chtít.

Když už byl Marigrad na dohled, Janek objasnil černé vlajky, které visely na městských hradbách. Před pár dny prý knížectvím projel jezdec z černých legionářů, který mířil na jih do Veligradu ke králi Svatoplukovi. Slavné severní tažení prince Mojmíra proti Avarské hordě totiž prý skončilo katastrofou. Hornomarské armády byly rozdrceny a jejich zdevastované zbytky prý spolu s Černou legií ustoupily za hradby Vratislavy, kde se připravují na avarský postup. Pokud král Svatopluk na sever nevyšle další síly, může být ohroženo celé království. Bitvu o Krákovo navíc nepřežilo mnoho hornomarských šlechticů a sám princ Mojmír je prý nezvěstný. Zda ho zabili či zajali není známo, ale v rukou Avarů to prý znamená totéž, jak zkušeně podotkla Aughi.

Tak či onak, družina naložila Boraxe na povoz a přikryla ho plachtou. Nebylo třeba ve městě vzbuzovat zbytečný povyk. Strážnému u brány namluvili, že je Jyyku obchodník se starožitnostmi, které chce v Marigradu prodat, zaplatili clo a projeli na Dolní náměstí. Tam se od nich oddělil Albert a když přemýšleli, zda náklad uložit v Leslavově hostinci, bankovním podniku, nebo na univerzitě, dali nakonec na Janka a rozhodli se pro univerzitu. Tam rektoru Balhusovi darem předali písemnosti z Boraxovy hrobky a domluvili, že cennosti, písemnosti, artefakty i samotného Boraxe zanechají pod ochranou bitevních mágů na univerzitě. Místní profesoři je za to budou moci studovat, katalogizovat a Mocná sedma bude mít neomezený přístup jak ke svým věcem, tak k poznatkům, které o nich univerzitní mistři učiní. Rektor pak přislíbil, že smlouva bude připravena k podpisu před soumrakem.

Zpátky ke svému povozu na nádvoří univerzity se museli prodrat přes shromážděný dav čumilů, který nevěřícně civěl na kamenného obra držícího za límec jakéhosi zvědavého holomka, který pod plachtu nakoukl. Ten se strachy pomočil, křičel a bezmocně kopal nohama ve vzduchu. Bohužel měl na sobě uniformu městské stráže. Jeho kolegové už pobíhali kolem a snažili se situaci řešit. Na něco takového však nebyli vycvičeni a ani být nemohli. Nejlepší na co se zmohli bylo, že jeden o Boraxe bez jakéhokoliv výsledku přerazil ratiště kopí. Když kapitán stráže viděl, že se k povozu blíží Mocná sedma, vyšel jim v ústrety a řevem se dožadoval vysvětlení a nápravy. Jyyku Boraxe přesvědčil, aby nešťastníka pustil a kapitán začal řvát, že nechá celý povoz zkonfiskovat, jako předmět doličný.

Naštěstí se v tu chvíli na nádvoří zjevil sám rektor Balthus v doprovodu jednotky bitevních mágů. Zpražil kapitána tím, že na akademické půdě nemá žádnou pravomoc. Ten povoz prý navíc patří zde přítomnému Janusovi, členu akademické obce, a s přestupky členů této obce se prý podle zákona po přezkoumání univerzitní disciplinární komisí vypořádá rektor sám. Na kapitánovu odpověď ani nečekal a se souhlasem Mocné sedmy nařídil bitevním mágům, aby povoz i s Boraxem uzamkli v univerzitním sklepení. Na dav pak hromovým hlasem zaburácel, ať se vrátí ke své práci, otočil se na patě a odkráčel zpátky do věže. Dav se bez pípnutí začal rozcházet. Uražený kapitán však trval na tom, že ta věc napadla jednoho z jeho mužů a že Aughi s Jyykuem rozhodně jako členové akademické obce nevypadají. Má proto pravomoc předvést je k výslechu. Přestože nemusel, rozhodl se Janek své přátele do strážnice následovat.

#### **Sezení druhé (09.02.2021)**

***TLDR:** Mocná sedma se v marigradské strážnici dozvídá, že jejich přítel Illean je hledán pro vraždu. Přesto však uposlechnou jeho rad a z městské šatlavy vykoupí trpaslíka Baindila, který je znalý místních poměrů. S jeho pomocí se přes pijatiku a hospodskou bitku dostávají až k výstřednímu sběrateli Remimu La Rochovi. Ten potvrzuje, že by za provizi sice dokázal aukci radgastského pokladu zorganizovat, chce ho ale nejdřív vidět.*

Kapitán stráže nechal Mocnou sedmu uvrhnout do cely, než na ně bude mít vyšetřovatel čas. Družiníci se dovtípili, že si tím hojí uražené ego, a protože nechtěli mít další potíže, příliš neprotestovali. Zdálo se nicméně, že městská šatlava praská ve švech. Je samotné koneckonců zavřeli do cely k nějakému nevábně vonícímu trpaslíkovi ve staré otrhané zbroji. Janek si domyslil, že plné šatlavy nejspíš budou souviset s absencí pána Marigradu, který s sebou na sever odvedl mnoho vojáků. Městská stráž se zjevně snaží seč může, autorita knížecích zbrojnošů jim ale přesto schází a z marigradských ulic se tak zřejmě stalo místo o poznání nebezpečnější, než jak ho Janek pamatoval. Inu, když kocour není doma, myši mají pré.

Netrvalo dlouho a dali se do řeči se svým spoluvězněm. Trpaslík zarputile tvrdil, že měl prostě jen smůlu a že byl ve špatnou chvíli na špatném místě. Nakonec se představil jako Baindil a v Jankovi zatrnulo. Vzpomněl totiž na Illeana, který před svým odchodem radil, aby ve městě vyhledali trpaslíka právě tohoto jména, protože by prý mohl být užitečný ohledně prodeje cenností z anfůrského pokladu. Baindil potvrdil, že Illeana zná a že by snad o nějakém takovém chlápkovi vědět mohl. Nejdřív by se ale musel dostat odsud.

Vyšetřovatel si dával na čas a když konečně přišel, hned bylo zjevné, že dobře ví, s kým má tu čest. Představil se jako Erkareb a konstatoval, že v ulicích vzbuzují rozruch a že dokonce došlo k napadení příslušníka městské stráže a zneuctění jeho autority. Nad zákonem prý nestojí nikdo a to, že vyhráli nějaký turnaj (viz Domov sladký domov) a že si říkají Mocná sedma je nijak neochrání. Vyjednávání vedl Janek a s pomocí Jyykua a Aughi vyšetřovatele nakonec přesvědčil, že si nic takového nemyslí a že šlo o pouhé nedorozumění. Vyšetřovatel přesto pohrozil, že si na ně městská stráž bude dávat dobrý pozor. K jejich překvapení se pak začal vyptávat na Illeana.

Odvětili podle pravdy, že ho příliš neznají, protože ho potkali teprve před pár týdny v Šeroblatech, kde ho najali jako průvodce na výpravu, z níž se právě vrátili. Vyšetřovatel byl nedůvěřivý, vyptával se pořád dál a snažil se z nich vypáčit, kde teď je. Družina to však nevěděla. Nakonec jim prozradil, že je na něj vypsaná odměna za vraždu. Družiníkům tím vyrazil dech a tak se teď naopak snažili vypáčit víc informací z vyšetřovatele. Ten se ale nedal a jméno údajné Illeanovi oběti prozradil až poté, co v něm Janek magií mysli vzbudil důvěru. Nikdo z družiníku však toho člověka neznal, a tak jim to stejně mnoho nepomohlo.

Vyšetřovatel je pak propustil a obrátil se k Baindilovi. Pravil, že tentokrát mu to tak snadno neprojde. Není tu prý zdaleka poprvé a městská stráž teď má plné ruce práce i bez jeho neustálých výtržností. Pokud prý nezaplatí kauci padesáti stříbrných grošů, pobude si tu pěkných pár týdnů. Družiníkům se z té částky protočili panenky, protože to byla odměna, jaká se ve zdejším kraji vyplácela klidně i za hlavu velitele zbojníků. Bylo jasné, že Baindil musí být pěkné kvítko. Vyskočil na lavici, obrátil děravé kapsy na ruby a začal vyřvávat, že nemá ani vindru a že za to nemohl. Ten přizdisráč ho prý vyprovokoval. Janek si od pasu odvázal váček s padesáti stříbrnými groši a Baindila vyplatil. Všichni společně se pak z šatlavy přesunuli do krčmy U Kulhavé kobylky, aby se pobavili o obchodě.

Tam vydatně popili a nakonec se dohodli na Baindilově provizi. Ten prozradil, že takové předměty by nejlíp uměl ocenit a prodat jeden místní podnikatel a podivín jménem Remi La Roche. Ten je sice obecně považován za bohatého ctihodného měšťana, v poslední době se prý ale dostal do nějakých problémů a skrývá se před světem. Baindil prý ale ví, kde ho hledat. Plácli si a přešli k večeři a bujarému pití. Jyyku tu a tam od stolu zmizel, Baindil do sebe obracel celý džbán piva a Aughi rozhodně nezůstávala pozadu, byť s trpaslíkem dlouho tempo neudržela. Bard, který k obveselení panstva hrál a zpíval v rohu krčmy, začal novou píseň. K překvapení družiníků zpíval o Mocné sedmě, o tom, jak vyhrála býkovský turnaj (viz Domov sladký domov), jak zachránila Šeroblaty před skřetím nájezdem (viz Smrtelný hřích obžerství) i o její nedávné výpravě do Boraxovy hrobky (viz Legenda o Kamenném býku). Družina se překvapeně, ale s uspokojením, zaposlouchala do jeho veršů i not vycházejících z jeho loutny.

Vzduchem však prolétl cínový korbel a rozrazil bardovi obočí. Na lavici stál Baindil, který byl notně posílen alkoholem a bardova skřehotání už slyšel dost. Pořvával na barda, ať už konečně zavře kušnu a táhne s tou svou balalajkou do řiti, nebo mu ji přerazí o hlavu. Janek obrátil oči v sloup a šel to s otřeseným bardem urovnat, aniž by věnoval pozornost tomu, co se děje za jeho zády. Baindilův čin se nepřekvapivě nelíbil kde komu, mezi nimi i jednomu statnému postaršímu trpaslíkovi poblíž barda, který se zapřel o stůl a začal řvát na oplátku na Baindila, že je holobrádek a ať se uklidní, jestli nechce sám dostat nakládačku. Baindilovi se zatmělo, praštil svým velkým obouručním kladivem (kterému říkal vraní zobák) o stůl s tím, že tohle na takového přizdisráče potřebovat nebude a vydal se směrem k postaršímu trpaslíkovi.

Trpaslík reagoval stejně a oba se střetli v půli hostince, kde se kolem nich utvořil řvoucí kruh fanoušků. Jyyku zaklel a vyrazil před krčmu, aby tam hlídal, jestli nepřichází městská hlídka. Baindil nedbal rány postaršího trpaslíka a sám ho obdařil hlavičkou do obličeje. Jeho ocelová přilba trpaslíkovi zpřelámala snad všechny nosní kůstky, ten zavrávoral, oklepal se a s obličejem celým od krve se na Baindila znovu vrhl. Krčma burácela, Aughi povzbuzovala Baindila jako šílená a bylo vidět, že by se sama nejradši zapojila. I přes značnou hladinku v krvi to však už nebyla ta svéhlavá bojovnice z ulice a věděla, že by to nakonec přineslo víc potíží, než užitku. Radši se proto omezila na to, aby kumpány postaršího trpaslíka zastrašováním udržela pěkně za jejich stolem. Baindil příliš neuhýbal, sám trpaslíka častoval tvrdými ranami a nakonec ho knockoutoval peckou do spánku. Trpaslík zavrávoral, obrátil oči v sloup a sklátil se na znak na podlahu.

Když se rozruch v putyce uklidnil a ostatní družiníci znovu zasedli za svůj stůl, aby se osvěžili další rundou, přistoupila Aughi ještě k trpaslíkům, kteří ze země sbírali svého poraženého bracha a důrazně jim domluvila, aby to nijak nerozmazávali a nedělali z toho zbytečné problémy. Pokud tedy nechtějí mít problémy oni s ní. Zdálo se, že si navzájem rozumějí a Aughi se tak spokojeně odebrala zpátky ke svým druhům. Těm už domlouval krčmář Tomáš. Zdálo se, že má pro hospodské bitky určité pochopení, ale přesto Baindila káral, ať už se to neopakuje. Už tak tu má prý tučnou sekeru a problémy se stráží by tak pro krčmáře byly poslední kapkou. Nakonec se dal do řeči s Jyykuem, kterému pivo neobvykle rozvázalo jazyk a ten tak hostinského zasvětil do všemožných detailů jejich předešlé výpravy a dokonce se dal krčmářem přesvědčit, aby ze svého nově nabytého jmění do jeho krčmy investoval. Družina pak zvedla kotvy a následovala Baindila do Remiho skrýše.

    Přivedl je před dřevěné dveře, za nimiž se ozývala hádka dvou mužů. Baindil se už už chystal vraním zobákem zabušit, ale Janek ho zarazil a všichni chvíli naslouchali. Janek jako jediný s vypětím všech sil něco zaslechl, ale nechal si to pro sebe. Dveře se otevřeli a objevil se v nich podivný, člověku snad vzdáleně podobný humanoid. Trapné ticho prořízl až zaražený Janek, kterého nenapadlo nic lepšího, než popřát humanoidovi dobrý večer. Zatímco zbytek družiny pod Baindilovým vedením vstoupil do domu, Janek se zdržel venku, nevěřícně zíral za odcházejícím cizincem a pátral v paměti, co by to mohlo být. Nakonec k nějaké hypotéze dospěl a následoval své druhy. Ti už rozmlouvali s Remim, který se jich nejdříve zeptal, jestli jim něco dluží. Když řekli že ne a on si všiml Baindila, podotkl, že ten ale něco dluží jemu, načež ho zpucoval, že k němu vodí lidi. Když se družina Baindila zastala s tím, že za ním přicházejí s obchodem, který se mu vyplatí, zbystřil a vyslechl je. Nakonec řekl, že by pro ně za jistou provizi skutečně mohl nechat uspořádat aukci, kde by cennosti a šperky ze svého pokladu dobře prodali. Nejdřív chtěl ty věci ale vidět a tak se všichni odebrali na Marigradskou univerzitu, kde je Mocná sedma zanechala a kde je beztak čekal rektor Balthus s přichystanou smlouvou o uskladnění.

#### **Sezení třetí (16.02.2021)**

K nelibosti rektora přivádí Mocná sedma Remiho na univerzitu, kde ho nechává prohlédnout radgastský poklad a domlouvá termín jeho aukce. Při pochůzkách po městě jsou povoláni do marigradského knížecího paláce, kde jim zemský komoří Vladimír Vranovic konečně osvětluje, co po nich kníže tehdy na Býkově vlastně chtěl. Někdo z marigradského podsvětí (složeného ze tří hlavních frakcí, tj. Kartel, Zlodějský cech a Marigradští podloudníci) prý proti němu osnuje úklady a Mocná sedma ho má infiltrovat a celou záležitost tam prošetřit. Na odchodu z paláce se kolem nich navíc mihne jakýsi podezřelý rytíř a předá zprávu, ať ho vyhledají v Čertovské ulice. Aughi se rozhodne rytíře sledovat.

#### **Sezení čtvrté (21.02.2021)**

Aughi se nevrací a zbytek družiny musí následovat Remiho na aukci, kde se mimo jiné draží i jejich poklad. Aukce probíhá v anonymitě a dražené položky Sedmu brzy přesvědčí, že není legální. Jsou proto ostražití a Janek v aukční síni dokonce odhaluje porušené magické ochrany. Než ale stačí vzburcovat ostatní, oslepí všechny jasný záblesk a ohluší hromová rána. K překvapení všech se nad zející propastí hrbí podivný humanoidní kouzelník s krysí hlavou a syčí, že jeho lid už dál nebude živořit ve stokách pod jejich nohama, ale že je na povrchu nahradí. Na jeho povel se z jámy vyvalí nekonečná hejna krys i odporných kouzelníkovi podobných po zuby ozbrojených krysolidí a aukční síň zachvátí chaos. Zatímco hejna krys zaplavují účastníky aukce a odnáší do jámy dražený poklad, krysolidé zabřednou v krutý boj s ochrankou i hrdiny. Janek pomocí kleteb a větrné magie zápolí se samotným kouzelníkem, Jyyku odráží na poklad se sápající masy krys a Baindil svým kladivem drtí dorážejícího krysáka. Brzy je jasné, že krysolidé se s hrdiny měřit nemohou a mnozí tak se staženými ocasy prchají zpátky do díry. Svého pána přitom nechávají za sebou.

#### **Sezení páté (23.02.2021)**

Mocná sedma vyslýchá Sorena, zajatého vůdce krysího nájezdu na La Rochovu aukční síň. Prozrazuje, že jejich království je ukryto v hlubinách marigradských stok, že se chystají vytrávit lidi na povrchu a zaujmout tam jejich místo. Výměnou za svůj život je prý ale do království zavede. Janek nahlíží do jeho duše a vidí, že sice mluví pravdu, ale ne celou. Přesto se mu nedaří všechna jeho tajemství odkrýt, protože Sorenovy myšlenky jsou zastřeny strachem mnohem větším, než jaký v něm vyvolává Mocná sedma. Strachem z odporného krysího krále Oklaehopha. Tak jako tak, obrovské množství jedu se právě teď vaří ve velikých kotlích kdesi pod jejich nohama a družina tak nemá času nazbyt. Zachráněný poklad ukládají zpátky na univerzitu a obezřetně následují Sorena do stok. Cestou z jedné úzké postranní roury zaslechnou zaříkání, Janka přemůže zvědavost a bezhlavě tam po čtyřech vyráží na průzkum. Baindil ho následuje zatímco Jyyku s Aughi zůstávají vzadu hlídat Sorena. Odhalí čtveřici maskovaných mužů a svázanou spoře oděnou ženštinu ležící na podlaze uprostřed jakéhosi obrazce. Po chvíli pozorování je však zřejmé, že je to jen hrané a ve skutečnosti tu vůbec nejde o magii, ale spíš o orgii. S Baindilem se sice prozradí, Janek ale pohotově využije toho, že jsou po prolézání stok od hlavy k patě umazaní od všemožného svinstva a předstírá, že jsou démony touhy, které svým nerozvážným zaříkáním vyvolali. Vyděšená pětice se odmaskuje a snaží se "démonům" vysvětlit, že je povolat nechtěli. Janek s nimi nechce ztrácet čas ani je dál trýznit, popřeje jim příjemnou zábavu a na odchodu ještě mrkne na pana radního (kterého mezi účastníky orgie poznal) s tím, že se uvidí brzy.

**Pozn.:** Soren též prozradil, že vzestup jejich království souvisí s "jedem", kterým se je marigradští snažili trávit (viz V myší díře).

#### **Sezení šesté (02.03.2021)**

Mocná sedma pod vedením zajatého krysáka Sorena sestupuje hlouběji do odporných marigradských stok. Soren pod dalším nátlakem ze strany Aughi prozrazuje, že jed už by touto dobou mohl být vypuštěn do podzemních vod pod Marigradem, ze kterých měšťané prostřednictvím četných městských studen a kašen čerpají pitnou vodu. Všichni doufají, že Jyyku dokáže vyrobit protijed, kterým by jed v podzemních vodách neutralizovali. Pokud to ovšem nedokáží do úsvitu, mnoho lidí se otráví. Družina proto přidává na tempu a razí si to nejrychlejší cestou k výpusti v Krysím království, kudy krysolidé jed vypustili. Přesto na Baindilovu radu alespoň zběžně prohledávají přilehlé chodby, aby zmapovali terén a případná rizika pro případ ústupu. Pavučiny naznačují, že se v jedné z chodeb usídlili obří pavouci a přestože není času nazbyt, zvědavý Janek argumentuje, že to bývají inteligentní tvorové a mohli by se tak od nich dozvědět užitečné taktické informace. Baindil, který ve své domovině pod horami slyšel zvěsti o pavoučích pokladech, s rozzářenýma očkama souhlasí. Aughi však tuší, že Jankova motivace je spíš akademická, než taktická a je proto kvůli času důrazně proti. Jyyku nakonec celý spor rozsekne s tím, že na dohadování teď není čas a sám vyrazí dál směrem k výpusti. Zbytek družiny ho následuje. Cestou tiše likvidují několik stráží, hubí domnělé krysí špehy nepřítele a překonávají i pár pastí. Ta poslední, závěsná čepel na řetězu, se bohužel zakusuje hluboko do Jankova boku a ten tak s úpěním klesá k zemi. Zatímco Aughi s Baindilem zápolí se stráží, kterou Jankův výkřik přilákal, Jyyku zápolí s hlubokou krvácející ránou jeho boku.

#### **Sezení sedmé (07.03.2021)**

Mocná sedma pod vedením zajatého krysáka Sorena sestupuje stále hlouběji do marigradských stok, dál tiše vraždí hlídky a vyhýbá se dalším pastem. Cestou od Sorena vyzvídají, kam ta či ona odbočka vede. Na jedné z křižovatek Soren prozrazuje, že Krysí království leží nedaleko v tunelech před nimi. Hrdiny nicméně zaujmou odbočky a jdou je prohledat. Jyyku v té nalevo ohledává pohozené lidské kostry, zjišťuje, že jsou mezi nimi i děti a že všichni byli mučeni a snad že se na nich i experimentovalo. Aughi se vybavuje, jak jako sirota v marigradských ulicích před lety slýchávala zvěsti o mizejících sirotcích, nevěstkách a nuzácích. Tehdy je měla za pouhé strašidelné báchorky pro děti z ulice, ale tohle naznačovalo, že na povídačkách o marigradském řezníkovi mohlo být víc než jen semínko pravdy. Janek mezitím nakoukl za pootevřené dveře v odbočce napravo a dal se do zkoumání tří neolistěných šlahounovitých keřů narudlé barvy, které lemovaly chodbu vedoucí dál. Nikdy takové rostliny neviděl a když se jedné zkoumavě dotknul, rychlostí blesku mu šlahouny omotala ruku a začala syčet. Vykřikl, vykroutil se a odrážejíce další šlahouny ohnivou magií pomalu ustupoval zpátky ke dveřím. Bohužel mu jedna z rostlin omotala nohy a trny se přes nohavice zaryla do masa. S výkřikem upadl. Naštěstí však Aughi odsekla liány obepínající jeho nohy, popadla Janka za límec, vtáhla za dveře a zabouchla je. Baindil přiskočil k Aughi a oba drželi dveře seč jim síly stačili. Šlahouny do nich bušili jako beranidlo. Janek sípal bolestí s tím, že necítí nohy. Jyyku poznal, že je otráven, pustil mu žilou a provedl další nezbytná ošetření. Řekl, že k namíchání protijedu potřebuje nějaký čas a klid. Vzhledem k tomu, že se právě nacházeli na jedné z frekventovaných cest do Krysího království bylo zřejmé, že je tu krysolidé dříve či později objeví. Soren tvrdil, že jeho lid do těchto odboček ze strachu nechodí a tak se shodli, že když překonají ty rostliny, budou snad za nimi mít klid a bezpečí, které Jyyku ke své práci potřeboval. Počkali ještě pár chvil, než Jyykuovo umění vrátilo alespoň trochu citu do Jankových nohou. Janek ztěžka vstal a přidržujíce se stěny nejistě zamířil ke dveřím. Zhluboka se nadechl, začal pískat pomalou konejšivou melodii a, svíraje v ruce kus dřeva, kterým byl ještě před chvílí omotán, snažil se magií zdivočelé rostliny znovu uspat. Než však našel vhodnou tóninu, rozrazila netrpělivá Aughi s řvoucím Baindilem dveře a začali keře mydlit hlava nehlava. Baindil zarazil svůj Vraní zobák hluboko do kmene jednoho z keřů a Aughi zdatně odsekávala jeden dotírající šlahoun za druhým. Janek nakonec své pokusy vzdal a nechal se strhnout k řešení sice méně elegantnímu, ale o to efektivnějšímu. První keř předpřipravený Baindilem sežehl kuželem žhnoucích plamenů a Jyyku jen tak tak silou větrné magie přitáhl Aughi od zbývajících dvou keřů, které pod jejím mečem utrpěly těžké újmy. Do míst, kde ještě před chvílí stála, teď z Jankových rukou bušil jeden blesk za druhým a rozsévaly krutou zkázu. V chodbě to jen jiskřilo a dokonce i ze zdí po zásahu blesky odlétaly úštěpky kamene. Škvařící se keře syčely, jako vodou nasáklá polena v žhavém ohni. Jeden explodoval jako strom po zásahu bleskem a jeho třísky dolétly až na hrdiny. Spálené torzo druhého uviděli až poté, co se kouř z doutnajících trosek válejících se všude po zemi rozplynul. Janek vyčerpáním klesl na koleno a ztěžka oddechoval.

#### **Sezení osmé (09.03.2021)**

Mocná sedma v relativním bezpečí zapomenuté laboratoře rozmlouvá se svým zajatcem a průvodcem Sorenem. Je zarmoucen smrtí svých soukmenovců, kteří cestou padli pod rukama Mocné sedmy. Jsou to prý nevinné oběti zbytečné války, kterou jejich tyranský král Oklaehoph proti lidem z povrchu podněcuje. To on prý zasévá nenávist do srdcí Sorenova lidu. Soren přesto trvá na tom, že mu lidé svými travičskými pokusy sami dali záminku. Jyyku oponuje tím, že se přeci jen snažili trávit špinavé krysí škůdce a že o existenci jejich rozumných příbuzných až do Sorenova útoku na La Rochovu aukční síň neměli ani tušení. Sorena tím nepřesvědčil, a tak Janek připomněl, že jakkoliv je trávení škůdců samo o sobě nešťastné, nebýt oněch toxinů a mutagenů, Sorenův lid by nikdy rozumu nenabyl. Soren musel přiznat, že všechno zlé je snad pro něco dobré. Družiníci ho dále zasvětili, že povrch je daleko větší než jen město, které krysolidé znají, a to že je jen nepatrnou součástí veliké říše, jejíž armády a možnosti dalece přesahují cokoliv, co krysolidé dosud v Marigradu viděli nebo co si vůbec umějí představit. Pokud tak svůj útok na Marigrad skutečně provedou, odsoudí tím celou svou rasu k záhubě, protože lidé nepoleví, dokud odplatou nevyhubí i toho nejposlednějšího z nich. Ženou se tak sice do války, ale nikoliv k vítězství. Soren jim věřil a viděl moudrost jejich slov. Pro záchranu svého lidu proto navrhl, že když mu pomohou svrhnout krále Oklaehopa, pokusí se své krysí bratry a sestry držet na uzdě v utajení uvnitř stok a lidi na povrchu tak nechají na pokoji. Jyyku dohodu za družinu stvrdil sevřenou rukou a Janek Sorenovi na znamení nově nabyté důvěry přeřízl pouta a vrátil věci, které mu při jeho zajetí vzali. Soren řekl, že mnozí z jeho lidu by ztratili odvahu krále bránit, kdyby před tím vyřídili nejmocnějšího z jeho bojovníků. Družina s tím souhlasila, vyzvěděla od Sorena co nejvíc informací a dokonce se nechali úzkou postranní rourou, kterou museli prolézat po čtyřech, zavést až k mříži, přes níž si onu krysí zrůdu mohli sami prohlédnout. Byl to zavalitý řvoucí obr, který se svými dvěma sáhy vysoce převyšoval ostatní ze svého druhu. Jeho srst byla zacuchána zaschlou krví, kožich tu a tam prořezávaly staré jizvy a místo ruky měl bizarní protézu opatřenou ošklivou zubatou čepelí. Družiníci si krysího netvora pořádně poměřili a došli k závěru, že to není obyčejný krysočlověk, ale elitní mutageny posílený zabiják nadlidské síly, jehož udolání by nebylo nic snadného, ani kdyby jim čelil sám. Courali kolem něj nicméně tři další krysolidé a tak družina zosnovala plán, jak ho oddělit. Soren, Aughi a Jyyku se vydali směrem k hlavnímu vstupu do sálu, zatímco Janek s Baindilem zůstali v trubce připraveni vyrazit mříž a vpadnout tak zrůdě do zad. Jyyku se přichystal do hlavní chodby, Aughi se ukryla v postranní chodbě a Soren mezitím vzburcoval ony tři krysolidi, aby mu pomohli udolat pronásledovatele. Zrůdě přitom nakázal, ať zůstane v záloze a dál hlídá vchod do království. Jakmile se krysolidé přiblížili k Jyykuovi, vpadla jim Aughi do zad a společně je rychle udolali. Potom začali plánovat, jak přesně povedou svůj čelní útok na netvora. Ozvala se nicméně rána následovaná lomozem železa a strašlivým bojovým pokřikem jejich trpasličího druha. Jankovi se totiž nepodařilo udržet bojechtivého Baindila na uzdě, ten předčasně vykopl mříž a s řevem se vrhl na překvapenou krysí zrůdu. Aughi, Jyyku a Soren proto vpadli do sálu, aby svým druhům pomohli v bitvě, jejíž lomoz přilákal další krysolidi. Ty zaměstnal Jyyku a kryl tak záda svým druhům, kteří se všichni vrhli na masivního krysího netvora. Baindil mu vrazil svůj Vraní zobák do nohy, Aughi mu skočila na záda a Soren se jej snažil oslepit. Netvor se rychle dostal do úzkých a když Janek vytušil správný okamžik, uchopil ho svou větrnou magií, zvedl do výšky a se strašlivým vřeštěním roztrhl v půli. Smrdutá voda stok, v níž se boj částečně odehrával, se zakalila netvorovou krví a všude kolem plavaly jeho útroby. Janek vyprázdnil obsah svého žaludku.

#### **Sezení deváté (14.03.2021)**

Mocná sedma se svým novým spojencem Sorenem nechá předvést před ohavného tříhlavého krále krysolidí Oklaehopha. Ten obklopen mnoha svými nohsledy zrovna dokončuje nastavování veliké alchymistické aparatury plné smrtelného toxinu. Jyyku s ním za družinu vstupuje do vyjednávání. To se ale rychle mění v otevřený konflikt, protože Oklaehoph se nepřekvapivě své koruny ve prospěch zrádného Sorena nevzdá. Mocná sedma statečně čelí přesile krysolidí i krysích hejn, ale štěstěna dnes není na jejich straně. Tři královi nestvůrné hlavy hrdinům navíc svým spikleneckým našeptáváním posíleným magií mysli působí mnohé duševní šrámy. Zcela vyčerpaní a notně zjizvení hrdinové nakonec sice pobíjí většinu králových stráží, on sám však zůstává s několika věrnými víceméně nezraněn a pln sil. Zdá se tak, že má nad hrdiny navrch.

#### **Sezení desáté (16.03.2021)**

Mocná sedma pobíjí stráže krysího krále a ten se ze zoufalství snaží vhodit flakón s poslední přísadou do alchymistické aparatury a vyvolat tím explozi. Jyyku mu v tom brání, Aughi s Jankem ho ostřelují šípy i magií a Baindil se sápe na dřevěnou bednu poblíž. Odráží se, s řevem prolétá vzduchem a zaráží svůj Vraní zobák hluboko do jedné z králových hlav. Pak královu mršinu stahuje z dřevěného pódia a zbylé dvě vřískající hlavy mocnými údery doráží. Všem padá kámen ze srdce a po krátkém oddychu a nezbytném ošetření naposledy rozmlouvají se Sorenem. Tvrdí, že stejně jako oni i on svou část dohody dodrží. Věří, že se mu podaří držet svůj lid na uzdě a že se tak marigradští o jejich existenci vůbec nedozvědí. Předává družině darem kompletní plán marigradských stok a Jankovi svůj amulet pro případ, že by se s ním v budoucnu potřebovali spojit. Družina přeje štěstí v jeho nelehkém úkolu a dychtivě vyráží na povrch. K překvapení trhovců, kteří za úsvitu připravují své stánky, vylézá páchnoucí a svinstvem pokrytá čtveřice hrdinů na horním náměstí z kanálu nedaleko radnice. Zatímco Jyyku s Aughi odnášejí ukořistěné alchymistické propriety do Vědmáckého cechu, Janek následován Baindilem neprodleně míří do městských lázní, kde se k nim zbytek družiny později připojí. Jyyku při svém příchodu navíc pro všechny přiobjednává jisté exkluzivní mimoceníkové služby lazebnic, takže se hrdinové ze své strastiplné výpravy do stok rychle vzpamatovávají a následujícího rána tak jsou plni života. Po vydatné snídani se v čerstvě vypraných šatech vypravují k Remimu La Roche, o němž Janek ví, že se ho Zlodějský cech snaží prostřednictvím oné tajemné hybridní postavy, kterou zahlédly i v marigradských stokách, dostat na svoji stranu. Remi se brání, ale nakonec výměnou za to, že nebudou rozmazávat tu nepovedenou aukci, prozrazuje, že ten podivný patron skutečně je z Cechu, jmenuje se Taramid a slouží místnímu alchymistovi Dagobetovi, do jehož krámu družina již v minulosti zavítala. Janek na základě svých předešlých hypotéz usuzuje, že ten Taramid by mohl být nejen alchymistovým služebníkem, ale i výtvorem. Remi každopádně slíbí, že přes veškeré nepříjemnosti jejich zboží bezpečně prodá a družina se tak vydává do města. Janek se oddělí, aby navštívil svého přítele Cvaldu, který mu dluží laskavost, a poprosí ho, aby zjistil co nejvíc informací o Cechu zlodějů. Zbytek dne družina stráví víceméně odpočinkem a večer se vydají k oné Čertovské ulici, kam je předtím zval ten tajemný rytíř v knížecím paláci. Měli se sice setkat už včera, ale družina doufá, že tam bude i dnes.

#### **Sezení jedenácté (23.03.2021)**

Mocná sedma se pod rouškou noci v zapadlé Čertovské ulici setkává s tajemným rytířem. Poví jim, že někdo z místního podsvětí jim usiluje o život a že je v tom nějak namočený Taramid, který prý bydlí ve dvoře nedaleko. Janek s Aughi to tam jdou obhlédnout a připravit na něj léčku, zatímco Jyyku s Baindilem vyráží prozkoumat, zda na vzácné a mistrovsky vyvedené alchymistické aparatuře Krysího krále není nějaká značka výrobce. Když tam žádnou nenacházejí, berou jednu z charakteristických částí ke starému alchymistovi Dagobetovi, který prý byl s Taramidem ve spojení, a hrajíce potenciální zákazníky se ho táží, zda by uměl něco podobného vyrobit, nebo kde jinde ve městě by se to dalo sehnat. Nakonec na něj hrdinové došlápnou a tak vyzradí, že onu aparaturu skutečně vyráběl, ale s Taramidem prý nemá nic společného. Byl jen poslíčkem, který mu na rozkaz někoho důležitějšího vyhrožoval, aparaturu objednal a následně vyzvedl. Z domu ve dvoře nedaleko Čertovské ulice mezitím vychází sám Taramid a zamíří ke studni uprostřed dvora. Jeho pozornost upoutá hrst stříbrných mincí vytroušených pod hromadou klád. Jakmile je začne sbírat, past sklapne. Janek schovaný za komínem slaměné střechy dává v mysli znamení Jyykuovi a magií povolí klíny pod kládami, které se na Taramida zřítí. Aughi se vyvalí z kupy sena a zabředne s Taramidem v šarvátku, zatímco se Janek snaží magií zablokovat únikové cesty ze dvora. Při namáhavém kouzlení se však příliš zapře, slámněná dožka mu podjede pod nohama a on se tak zřítí ze střechy a pochroumá si nohu. Aughi naštěstí Taramida brzy omráčí, ale všude je spoušť a hořící klády, protože Taramid jí pod nohy hodil svou lucernu s olejem. Naštěstí přibíhají Jyyku s Baindilem a uklidňují obyvatele okolních domů, které randál vyhnal na ulici.

#### **Sezení dvanácté (30.03.2021)**

Mocná sedma rychle zapadne do Taramidova domu, prohledá ho (nachází tam dokumenty inkriminující několik význačných marigradských osob) a začne ho tam vyslýchat. Baindil hlídá dveře, Janek vede výslech, Aughi na Taramida zuřivě doráží a Jyyku pozorně sleduje každý jeho tik a odhaduje, oč mu jde a zda mluví pravdu. Z počátku moc sdílný nebyl, ale když Janek v jeho mysli našel, na kom mu skutečně záleží, Taramid se rozpovídal. Šlo o jeho "otce", jímž nebyl nikdo jiný, než prominentní marigradský vikář jménem otec Paulus. Byl jeho tvůrcem a Taramid tak byl výsledkem jeho zvrácených alchymistických experimentů, které zaváněli černokněžnou magií. Říká, že to byl jeho otec, kdo ho poslal k Dagobetovi pro aparaturu pro Krysího krále, ale že to nedělal z vlastní vůle. Byl za tím prý Zlodějský cech, který jeho "otce" vydíral a požadoval to po něm (Taramid je měl v případě nouze kontaktovat komunikačním talismanem, který mu Sedma sebrala). Sám Taramid je prý sledován Cechem, jehož špehem je baba kořenářka, co bydlí naproti. Potvrzuje také, že se jich chce podsvětí zbavit, protože překazili jejich pletichy s Krysím králem. Také tvrdí, že vůdci podsvětí budou mít brzy sněm a že by dokázal zjistit, kdy a kde to bude. Jyyku je přesvědčen, že Taramid lže a Aughi s Baindilem by se ho nejradši zbavili navždy. Janek však v Taramidových očích lež nevidí, jen veliký strach o svého "otce" a po Jyykuových zkouškách nakonec družinu přesvědčí, aby Taramida využili. Jeho důvěryhodnost je náhle ověřena, protože na dveře buší stráže ohledně toho incidentu na dvoře a Taramid je přesvědčí, že je vše v pořádku a posílá je pryč. Jyyku, Aughi ani Baindil mu přesto nedůvěřují a Janek si jako pojistku bere jeho srst a sehrává divadlo, jakože na dálku někomu sděluje informace inkriminující jeho "otce" s tím, aby je při jejich zmizení předal marigradským autoritám a Svaté inkvizici. Dohoda je tím uzavřena a Sedma vyráží zbavit se babky kořenářky, aby nestihla o jejich návštěvě Taramida informovat Cech. Jyyku připraví jed, který by ji měl na několik dní uspat a přivodit horečky (aby Cech nepojal podezření), Baindil zabuší na její dveře a odláká k nim její pozornost. Janek toho využije a magií větru přes okénko nalije jed do jejího čaje. Baba se napije a upadne do mdlob.

#### **Sezení třinácté (06.04.2021)**

Mocná sedma opouští Taramidův dvorek a protože je nad ránem, rozchází se se zapálenými pochodněmi, jak v noci káže marigradská vyhláška, do postelí. Janek žádá Jyykua o doprovod na univerzitu, prý kvůli noze zchromlé pádem ze střechy, a Aughi vede Baindila k městské bráně. Tam uplatí strážného, aby jim ještě před rozbřeskem pootevřel bránu ven a zamíří k cechovnímu hostinci Lovcův odpočinek, aby tam využili pohostinnosti jejího dobrého přítele Leslava Bečváře, tamního hostinského. Jyyku cestou na univerzitu vypráví o hvězdách, které jim osvětlují cestu jasnou letní nocí a Janek ho na úsvit zve do univerzitní astronomické věže. Všichni ulehnou ku spánku a následující den stráví odpočinkem, převazováním ran a údržbou vybavení. Přes den Taramid vzkáže, že ony informace bude mít nejdřív zítra odpoledne, takže se navečer u Leslava scházejí všichni a po dlouhé době s ním řádně popijí. K obveselení panstva tam Baindil v páce suverénně poráží věhlasnou drancířku Aughi. Janek mezitím promlouvá s výčitkami souženým Jyykuem, který lituje, že chybně rozpoznal ingredience, z nichž Taramid včera vařil polévku, což ho vedlo k neochvějnému přesvědčení, že vaří jed. Janek s ním vlídným slovem promlouvá nejen o omylnosti každého z nich, ale hlavně o síle věrné družiny, která dokáže většinu těchto nevyhnutelných selhání snadno zvrátit. Selhání jedinců jsou zkrátka nevyhnutelná, neznamenají však automaticky selhání družiny. Nakonec se družina domluví, že volný zítřejší den využijí k prozkoumání vedlejších chodeb, které ve spěchu před pár dny ve stokách jen míjeli. Janka studujícího Sorenův plán stok napadne, že ty přece musí ústit někam do řeky za městskými hradbami a že by se tak snad při vstupu do stok mohli vyhnout riziku nežádoucí pozornosti ze strany marigradských měšťanů. Leslav tvrdí, že na jih od města je pod hradbami v jednom místě skutečně smrdutý močál a že vývod stok tak může být jedině tam. Ráno je zkušený Leslav přivádí na místo a skutečně tam objevují dobře ukryté ústí stok zapečetěné masivní ocelovou mříží. Pokusy Janka a Aughi o otevření zámku pomocí jehly a rezavého hřebu úspěšné sice nejsou, ale zato Baindil znovu všechny udivuje svou silou. Ocelové mříže pro ně nejen že roztáhne natolik, že jimi pohodlně prolézají, ale dokonce je za nimi i znovu zatahuje, prý aby zbytečně nevytvářel trhlinu v marigradské obraně. S pomocí pochodně a plánku rychle přicházejí k odbočce, v níž předtím Janek podle velikých pavučin vytušil obřího pavouka. Vcházejí do pavučinami ověšeného doupěte, kde rychle naráží na ohromného děs vzbuzujícího pana domácího. Janek ví, že obří pavouci nejsou žádné tupé bestie, ale naopak inteligentní nadpřirození tvorové. Skáče proto s roztaženýma rukama před své druhy a začne opěvovat velikost strašlivého arachnida i sílu jeho sítí, čímž na sebe strhl pozornost většiny jeho oček. K překvapení družiníku promluví prastarý pavouk odporně syčivou, ale přesto lidskou řečí a dožaduje se důvodu, proč by titěrné hloupé mušky, které samy lezou do pavoukova hnízda, neměl pozřít. Aughi sebevědomě opáčila, že jsou soustem, na kterém by se tak akorát zadusil. Pavouk podrážděně syčí a jeho skok zastavuje až Janek, který znovu upoutá jeho pozornost a líbivými řečmi ho dál konejší. Ostražitosti zbavený pavouk pak snadno podléhá Aughinu nátlaku a souhlasí, že vydá všechny své poklady (cennosti v hodnotě 50 stříbrných grošů a Alabastrová pochva), když mu neublíží. Je prý několik staletí stár a co ví, tak i posledním svého druhu. Janek byl tou informací fascinován a tentokrát již s nehranou úctou začal pavouka přesvědčovat, aby ho následoval na univerzitu, kde se o něj výměnou za možnost pozorování a studia budou akademici starat tak, jak si zaslouží - jako o krále. Když pavouk slyšel o hojnosti vybraného jeleního masa, kterým ho tam jistě budou krmit, skutečně se zlákat nechal.

#### **Sezení čtrnácté (18.04.2021)**

Mocná sedma dál prozkoumává zapadlá zákoutí marigradských stok. V jedné odbočce nacházejí lidské tělo ve značném stupni rozkladu. Z jeho dopisů Janek vyčítá, že to byl známý marigradský žoldák jménem Malantyr a že zrovna sloužil nějakému "V.V.", který ho sem poslal, aby zjistil, co Oklaehoph chystá. Janek si domyslel, že by snad mohlo jít o zemského komořího Vladimíra Vranovice, který by za zprávu o osudu svého ztraceného agenta mohl být vděčný. Janek se ujal jeho kvalitní dýky a Jyyku zas jeho brašny s léčivými mastmi a obvazy. O kus dál Aughi zneškodnila past a promluvila s krysákem, který družinu předvedl před svého krále Sorena. Ten ji přivítal, ale o onom Malantyrovi nic moc užitečného nevěděl. Byl by ale vděčný, kdyby onomu V.V. řekli, že už se o Oklaehopha postarali, aby sem zbytečně neposílal další lidi. Pověděl jim také o jakémsi obřím červu, který osídlil jednu z chodeb a o dalším obřím pavouku, který osídlil jinou. K Jankovu zklamání měl Soren za to, že jde o tentýž druh jako v případě prvního obřího pavouka. Vydali se nicméně za ním a připravili léčku. Baindil měl s pochodní vstoupit do jeho sluje a vylákat ho ven, kde by ho obklíčili ostatní a udolali. Bohužel se Baindil zapletl do pavoukových sítí a ten se mu spustil v zádech, takže vyděšeného Baindila v chodbě uvěznil. Duchapřítomná Aughi se k pavoukovi nicméně připlížila zezadu a zarazila mu svůj meč hluboko do těla. Pavouk zavřeštěl a strhl se rychlý boj, na jehož konci byl smrtelnou křečí zmítaný pavouk na lopatkách. Ještě než vychladl, odebral Jyyku alchymistické *Suroviny* z jeho jedových žláz a Aughi si vzala kusadla jako *trofej*. Janek s osvobozeným Baindilem pak prohledali chodbu a všichni společně pak vyrazili dál.

#### **Sezení patnácté (20.04.2021)**

Mocná sedma v marigradských stokách přichází na rozcestí, kde na ně předtím svými jedovatými šlahouny zaútočili smrtonosné ďáblovy kořeny. Janka při té vzpomínce zamrazí a družina se obezřetně vydává protější chodbou, kde podle Sorena žije jakýsi sériový vrah, kterému na povrchu říkají Marigradský řezník. Družina skryje světla a vysílá na průzkum Aughi, pro jejíž skřetí oči je šero jasným dnem. Ta se vplíží až do pochodněmi osvětlené místnosti, která zjevně slouží k zabíjačkám. Místo zvěře tam však leží několik čerstvých lidských těl a jejich částí. V tom se otvírají dveře na druhém konci místnosti a na schodech se s velikým sekáčkem v ruce objevuje masivní proplešatělý obtloustlý řezník. Aughi hned zmerčí a oba na sebe zírají jako opaření. Aughi vyráží vpřed a její řev uvede do pohybu i zbytek družiny, který jí peláší na pomoc. Řezník se snaží stáhnou zpátky za dveře, kterými přišel, a volá na pomoc jakéhosi Pepiho. Napjaté přetahování a pořvávání ve dveřích končí o pár chvil později vítězstvím družiny a dvojicí vrahů na kolenou. Jyykuovi ujíždí nervy, prořezává jednomu z nich hrdlo a druhému ohnivou magií zaživa sežehne maso z kostí. Zbytek družiny je z jeho akce v šoku a Janek ji veřejně odsoudí. Jyyku oponuje, že to byly stvůry, které dostaly jen to, co zasloužily. Janek ukazuje na ohněm znetvořené lidské ostatky a ptá se, co potom tohle dělá z nich. Nejsou teď snad stvůrami oni sami? Ano, byly to stvůry, ale přesto měli být souzeni a popraveni rukou zákona, ne takto. Baindil pragmaticky přitaká, že za ně mohla být přinejmenším odměna, kterou teď za ohořelé kosti těžko dostanou.

Družina se nakonec pohla dál do nízkých dveří, kam chtěli řezníci pláchnout. K jejich překvapení vylezli ze skříně do čisté, dobře vybavené a osvětlené kuchyně. Z pece se linula vůně chleba, na pánvi se smažila vejce a v kotlíku bublala houbová polévka. Janek nahlédl za další dveře a zamotala se mu hlava. Chytil se stěny a se vzpomínkou na předešlé dny přes veškeré snahy vyzvrátil obsah svého žaludku do jednoho pytle s bramborami. Ostatní nakoukli též a s hrůzou zjistili, že jsou v kuchyni městských lázní, v nichž před pár dny absolvovali noc a několik jídel. Jyykua se začal zmocňovat nezastavitelný nával hněvu. Janek si rukávem otřel ústa, otočil se a po jediném pohledu do Jyykuových zlatých očí věděl, že je zle. Jyyku na něj zasyčel, aby ostatní odvedl pryč a Janek pomalým krokem vykročil vpřed. Natáhl ruku a klidným hlasem se snažil Jyykua uklidnit. Když Jyykuovo tělo zachvátily plameny, Janek nataženou rukou před žárem nejdřív ucukl, ale nakonec ji prostrčil skrz plameny a položil na Jyykuovo rameno. Jyykuovi oči po chvíli přestaly žhnout a plameny se z celého jeho těla začaly stahovat, až po nich zbyl jen slabý kouř. Jyyku znovu přišel k sobě.

Janek se sesunul na jeden z pytlů a vyčerpaně oddechoval. Už dlouho cítil, jak Jyykuova moc roste a věděl, že kdyby ji neovládl, výsledný požár by mohl sežehnout klidně i polovinu města a zmařit tisíce nevinných životů. Stálo to mnoho sil, ale dnes se tak naštěstí nestane. Družina se po chvíli vrátila do reality a začali řešit co dál. Nakonec se shodli, že odsud musí co nejrychleji zmizet a nechat sem poslat městskou stráž tak, aby s tím nebyli spojováni. Ve městě se totiž proslýchalo, že lázně patří místnímu podsvětí a pokud ho chtěli nenápadně infiltrovat, nemohli být veřejně zapleteni do jejich zavření. Vrátili se proto do stok a nejkratší cestou zamířili ke knížecímu paláci, kde komořímu Vranovicovi všechno pověděli - o lázních, o osudu jeho agenta Malantyra, o porážce krysího krále i o schůzce bossů podsvětí, jejíž přesný čas a místo se měli brzy dozvědět. Jen existenci Sorena a jeho nového království dle úmluvy udrželi v tajnosti. Taramida a jeho "otce" zrovna tak. Komoří byl překvapen, ale přesto potěšen jejich úspěchy, přislíbil okamžitý zátah na lázně a vyplatil zálohu odměny ve výši 40 stříbrných grošů. Družina se pak vypravila za Taramidem pro slíbené informace.

Ten vynaložil nelidské úsilí, aby pro ně dle domluvy zjistil místo a čas schůzky zločineckých bossů, Maestra, Hraběte a Černé vdovy. Setkat se prý mají někdy zítra v městské šatlavě, že prý je pod svícnem největší tma. Jyyku s Baindilem moc vděku neprojevili, ale Janek prohlásil, že považuje jejich úmluvu za splněnou a že se teď Taramid nemusí bát, že by se od nich o přečinech jeho "otce" kdokoliv dozvěděl. Taramid, který vynaložil nelidské úsilí, aby svou část dohody splnil, byl projevenou nedůvěrou rozhořčen, ale nakonec se i díky Baindilovu obratu rozešli tak nějak v dobrém. Družina pak zamířila na schůzku s tajemným rytířem, který jim minule přinesl informace, že se jich chce podsvětí zbavit. Tentokrát pravil, že někdo zabil Remiho La Roche a že to budou chtít navléct na ně. Řekl, že potřebuje vědět všechno, co zjistili a Jyyku podrážděně opáčil, že ani nevědí, kdo vlastně je. Rytíř se po krátkém rozmyslu rozhlédl a když se ujistil, že vzduch je čistý, sňal přilbu. Pod rozcuchanými vlasy se za tmavými kruhy kolem černých očí skrývala tvář Illeana Černovida. Byla skleslá únavou a zachmuřená zoufalstvím. Illean tvrdil, že se maskoval jen aby je chránil, protože je v Marigradu hledaný za vraždu, kterou na něj navlékli, a že prý potřebuje jejich informace. Družina se zdráhala mu věřit a Illean se jim proto s obavami chystal vyjevit tajemství, které před nimi skrýval.

Když začal, že kdysi přijal jistou práci, zarazil ho Janek dotazem, zda myslí onu práci v Hlásnici, kde je s Leslavem a Aughi málem pohřbil v kryptě tamní kaple (viz Mrazivá tajemství). Šokovaný Illean neměl slov a Janek pokračoval, že už dávno uhodl, že onen falešný rytíř Slaven byl ve skutečnosti Illean. Půlelfů prý zas až tolik není a Janek si dobře zapamatoval gesto, které Slaven tehdy udělal na rozloučenou těsně před tím, než ho skrz vytržené vlasy proklel a na poslední chvíli mu tak zabránil zatáhnout za páku, která by je v kryptě navždy uvěznila. Illean se se sklopenýma očima omluvil a dušoval se, že v tom nebylo nic osobního. Byla to pro něj tehdy prostě jen další práce. Jyyku namítal, že přece nečeká, že tímto přiznáním si získá jejich důvěru a Illean proto souhlasil, že podstoupí jakoukoliv zkouškou důvěry mu uloží.

Nejdřív přišel na řadu Jyyku. Seslal na něj vědmácké znamení a ujistil se tak, že není pod vlivem magie. Pak přišla řada na Janka. Přistoupil k Illeanovi, zpříma mu pohlédl do očí a jako otevřenou knihou začal listovat jeho myšlenkami a vzpomínkami. Ostatní družiníci si všimli slzy kanoucí po Illeanově tváři. Jeho příběh byl tragický. Emocionálně pohnutý Janek se se zasmušilou tváří obrátil k družiníkům a zarmouceně ale rozhodně prohlásil, že v Illeanových očích není žádná lež a mohou mu tak plně důvěřovat. Teprve pak Illeanovi vyjevili všechny své poznatky včetně toho, že pracují pro zemského komořího. Illean naléhal, aby mu nevěřili. Sám se o něm pokoušel leccos zjistit, ale neuspěl. Prý je zahalen lží a přetvářkou a pečlivě zametá stopy za vším, co udělá. Illean tvrdil, že na tohle má díky svým zkušenostem čich a že komořímu se prostě věřit nedá. Družiníci, kteří se po schůzce s tajemným rytířem chystali předložit komořímu zprávy od Taramida, zabředli ve vášnivou debatu.

Cítili se lapeni v síti městských lží a mocenských intrik, do nichž byli namočeni až po uši. Na Illeanovo naléhání se nakonec vzdali svého původního plánu vyžádat si od komořího uniformy městské stráže, aby se do šatlavy bez zbytečného rozruchu dostali, protože ten byl přesvědčen, že by to nestačilo. Byl přesvědčen, že aby se jim podařilo rozkrýt tu pavučinu lží, která halí Marigrad a jejíž nitky prý sahají až kamsi do nejvyšších míst, musí si být jejich protivníci jisti, že jsou pokořeni. Jedině tehdy prý ztratí ostražitost a lapí se tak do vlastních sítí. Illean proto navrhl, aby se nazítří, až pro ně za vraždu Remiho La Roche přijdou marigradští zbrojnoši, sami nechali do šatlavy zavřít.

#### **Sezení šestnácté (27.04.2021)**

Ráno je Mocná sedma za vraždu Remiho La Roche zatčena marigradskými zbrojnoši a uvržena do marigradského městského žaláře. Než se k nim dostává vyšetřovatel, odhalí se jim Illean v přestrojení za strážného a prozrazuje, že ke sněmu zločineckých bossů má podle jeho informací dojít dnes v noci někde ve spodních patrech žaláře. Rozhovor přerušuje starý známý vyšetřovatel Erkareb, který družiníky jednoho po druhém vyslýchá. Dozvídají se od něj, že existuje spolehlivý svědek, který údajně viděl jejich hádku s Remim poté, co se nečekaně zkomplikoval prodej jejich radgastského pokladu. Baindil vyhrožoval, Janek se tvářil, že spolupracuje a Jyyku při výslechu umně argumentoval a zasel ve vyšetřovateli semínko pochybnosti o jejich vině. Zato Aughi výslech ukončila pohrdavým plivancem do vyšetřovatelovi tváře, po němž družině popřál příjemnou noc v žaláři a odešel s tím, že to zkusí zase ráno.

#### **Sezení sedmnácté (02.05.2021)**

Mocná sedma setrvává v městské šatlavě a vyčkává. Janek bedlivě pozoruje pohyby a střídání stráží a podle slunečního kotouče, který sleduje malým okénkem své cely, si dělá dobrou představu o jejich časovém režimu a tím i o nejlepším načasování útěku. Bohužel mají s ostatními družiníky kvůli bedlivému dozoru strážných jen málo prostoru k domluvám, a netrpělivý Baindil tak akci spouští sám. Rozčíleně naláká aktuálně hlídajícího strážného k mříži, tam ho popadne a po nějakém tom přetahování ho zbavuje vědomí. Janek magií na dálku podá ze vzdáleného stolu veliký svazek klíčů, osvobodí sebe i své druhy a začne čarovat. Ostatní zatím svazují omráčeného strážného, zbavují ho uniformy a s roubíkem v ústech ho uklízejí do jedné z cel. Zatímco se Jyyku souká do uniformy, Janek dokončuje svá zaklínadla. Na pryčnách cel se z tetelícího vzduchu zhmotňují přeludy jich samých, jak pod bedlivým dozorem přeludu strážného spokojeně spí.

Aughi je svým nočním zrakem neomylně vede dál do míst, kde je podle Illeana kupa sena na podestýlku, kam ukryl jejich věci. Kolem cely zavřeného barda prochází tak, jakoby je za strážného převlečený Jyyku vedl k výslechu. Když se však za rohem ozvou kroky pravidelné patroly vězeňské stráže, naskáčou všichni do dveří vedoucí na prázdný a vysokou zdí obehnaný vězeňský dvorek. Baindil se ještě zdrží, aby bardovi posunky jasně naznačil, co ho čeká, pokud je prozradí. Bard to sice pochopil dobře, ale patrola zahlédla Baindilův stín tetelící se v záři pochodně a s voláním vyrazila vpřed. Přestrojený Jyyku strážného zastavil ve dveřích s tím, že vzal vězně na vycházku na dvůr, ale když se chtěl strážný sám přesvědčit a vrazil hlavu do dveří, zpřelámalo mu čelist Baindilovo válečné kladivo. Po rychlém ošetření svázaného a smyslů zbaveného strážného uklidili do křoví na dvorku a pokračovali schodištěm dál do spodních kobek šatlavy.

Tam se obratně vyhnuli další patrole a brzy dospěli na odlehlé místo, kde šeptem hovořili tři hlasy. Brzy bylo jasné, že jsou na místě. Zločinečtí bossové probírali stav věcí a osnovali další plány. Bylo vidět, že jim Mocná sedma leží v žaludku, ale Hrabě argumentoval, aby ji dostali na svou stranu a využili tak jejích věhlasných schopností pro jejich věc. Krvelačná Černá vdova se jí nicméně chtěla za každou cenu zbavit a vychytralý goblin Maestro v tom přitakával. Sedma se dále dozvěděla, že za Oklaehophovým pokusem o otrávení města stáli oni, a co hůř, byla v tom zapletena i městská rada konšelů a částečně i rada zemská. Mělo to být řešení hladomoru, který Marigrad a celé knížectví kvůli mimořádně chabé úrodě umocněné válkou s Avary i drancujícími skřetími tlupami nevyhnutelně čeká. Zmínili i, že Remi la Roche je stále naživu. Když se trojice chystala k odchodu, šeptem se ozvalo zaklínadlo a k překvapení svých druhů ze stínů nevystoupil Janek, ale princ Mojmír se stříbrným emblémem korunovaného mojmírovského lva vyšitým na prsou.

Janek proměněný v nezvěstného prince a knížete trojici zlosynů překvapil a notnou chvíli s nimi rozmlouval o tom, jak mu válka dala příležitost skrýt se na chvíli před veřejným životem, aby tak mohl celou krizi kolem nadcházejícího hladomoru ze skrytu před zraky lidu i svých politických nepřátel vyřešit tak, jak bylo třeba a jak by otevřeně ze své pozice nikdy nemohl. Hrabě nakonec ve vhodnou chvíli zlomil Jankův přelud, ten byl odhalen a započala krutá bitva. Vzduchem začaly létat smrtonosné dýky Černé vdovy, Hrabě se proměnil v jakousi kamennou stvůru a vychytralý Maestro hrdinům čelil stejně obratně holí, jakož i nadávkami. Baindil bušil do kamenného Hraběte, Aughi střídavě zaměstnávala Maestra s Vdovou, Jyyku ji oslepil zášlehem ohnivé magie a Janek v chodbě vykouzlil hřmící neprostupnou stěnu smrtících blesků, kterou zločincům odřízl únikovou cestu a současně je oddělil od jejich bodyguardů. Boj to byl tuhý, ale přesto Sedma zločineckou trojici zneškodnila dřív, než bodyguardi stačili oběhnout kobku a vpadnout jim do zad. Vítězství dnes patřilo Sedmě!

## Rozuzlení:

Následoval výslech zločineckých bossů, z nichž nejvíc spolupracoval proradný a vychytralý goblin Maestro, který snad doufal, že tím zachrání svou mrzkou kůži. Znovu Sedmě potvrdil, že vytrávení části města prostřednictvím loutky Oklaehopha mělo být zoufalým řešením neméně zoufalé situace s nevyhnutelně se blížícím hladomorem, který měl zajistit dostatek potravin pro vojáky a marigradskou elitu a vyhnout se povstáním hladovějící spodiny. Do plánu bylo údajně zapojeno několik konšelů městské rady, které Maestro ochotně vyjmenoval, a dokonce i sám zemský komoří Vladimír Vranovic. Jediný další ve městě aktuálně přítomný člen hornomarské zemské rady (kníže princ Mojmír je nezvěstný po bitvě u Krákova, kde padl i zemský hejtman Mrzen z Býkova a biskupa Gorazda před časem odvedli neodkladné církevní záležitosti na jih k arcibiskupovi Metodějovi na Veligrad), slovutný arcimág Balthus, prý minimálně tušil, co se chystá a nic neudělal. Maestro tvrdil, že vybití Oklaehopha a jeho krysolidí, které by po otrávení města nevyhnutelně následovalo, by totiž smazalo stopy, které by mohly Balthusovu univerzitu ohrozit. To z jejích laboratoří totiž do stok proudili alchymistické substance, které měli za následek mutace marigradských krys a kaskádu reakcí vedoucí až k Oklaehophovi a jeho lidu. Bylo tak v nejlepším zájmu univerzity zajistit, aby Oklaehoph a jeho lid zmizeli ze světa. Janek tomu mohl jen stěží uvěřit. Maestro nabádal, že je zbytečné pouštět se do boje s hydrou, která je nad jejich síly. Zabijí-li prý kohokoliv z nich, bude to znamenat nestabilitu podsvětí a město zachvátí chaos, který bude nevyhnutelně stát životy mnoha marigradských měšťanů. Pokusí-li se navíc udeřit na samotnou městskou a zemskou radu, které mají i nyní, kdy jsou hornomarské armády na severu, pod palcem celé oddíly městské stráže, budou nejspíš rychle zlikvidováni. Jak se mohli sami přesvědčit, někoho obvinit je snazší, než by se zdálo a byli by navíc souzeni právě tou radou, kterou chtějí obvinit z plánované genocidy. Nebylo těžké domyslet, že jejich hlavy by v takovém případě zdobili kopí na marigradských hradbách nejspíš ještě před úsvitem. Družina proto zabředla v zoufalou debatu ohledně toho, jak se z této odporné pavučiny lží vymotat. Nakonec se rozhodli. Zločinecké bosse uvěznili v Krysím království, kde pod bedlivým dozorem Sorenových stráží počkají, až se rozhodne, co s nimi. Remi la Roche byl osvobozen, čímž se zbavili obvinění z jeho vraždy a na Jankovo naléhání o všem uvědomili arcimága Balthuse. Ten popřel jakýkoliv svůj podíl na chystaných událostech a řekl, že na proradného zemského komořího i korupčníky z městské rady si už došlápne sám. Nebude to však nic snadného a v Marigradu teď bude po nějakou dobu horko. Proto navrhl, aby jej Sedma na čas opustila, než bude situace vyřešena.

***Pozn.:** Předchází Kapitola IV. Legenda o Kamenném býku. Následuje Kapitola VI. Jako štvaná zvěř. Přehled Tažení je zde.*