Sociální mobilita

*Každý má rád dobré příběhy o zbohatnutí.  Knihy, filmy i hudba jsou toho plné.  Ať už jde o Gatsbyho, který se z nikoho stal někým, nebo o Drakea, který začínal na samém dně, myšlenka, že každý to může dokázat, pokud se bude dostatečně snažit, je něčím přitažlivá.  A více než kde jinde je tato myšlenka přijímána ve Spojených státech, kde je mýtus země příležitostí prakticky součástí našich základů.  Jsou však Spojené státy zemí příležitostí?  Může se každý dostat na vyšší příčky sociálního žebříčku?  Nebo je americký sen jen sen?  Abychom se dobrali odpovědi, musíme pochopit změny v sociálním postavení - neboli to, čemu sociologové říkají sociální mobilita.*

Existuje několik různých typů sociální mobility, proto si nejprve ujasněme některé definice.  Vnitrogenerační mobilita je způsob, jakým člověk během svého života stoupá nebo klesá na společenském žebříčku.  Mezigenerační mobilita však znamená pohyb v sociálním postavení mezi generacemi.  Máte se lépe nebo hůře než vaši rodiče, když byli ve vašem věku?  Existuje také absolutní versus relativní mobilita.  Absolutní mobilita znamená, že se pohybujete nahoru nebo dolů v absolutním vyjádření - jste lepší nebo horší než dříve?  Například pokud nyní vyděláváte 50 000 dolarů ročně a před 10 lety jste vydělávali 40 000 dolarů, zažili jste vzestupnou mobilitu v absolutním smyslu.  Ale co když všichni vaši vrstevníci, kteří před deseti lety vydělávali stejnou částku, nyní vydělávají 65 000 dolarů ročně?  Ano, stále jste na tom lépe než před deseti lety, ale v porovnání se svými vrstevníky jste na tom hůře.

Relativní mobilita je způsob, jakým se posouváte nahoru nebo dolů ve společenském postavení ve srovnání se zbytkem společnosti.  Sociální mobilitu můžeme měřit kvantitativně, pomocí měřítek ekonomické mobility, například porovnáním vašeho příjmu s příjmem vašich rodičů ve stejném věku.  Nebo se můžeme na mobilitu dívat pomocí kvalitativních měřítek.  Běžným měřítkem používaným sociology je profesní status.  Pokud váš otec pracoval v dělnické profesi, jaká je pravděpodobnost, že budete pracovat také?  Nedávná studie absolutní mezigenerační mobility zjistila, že přibližně třetina mužů v USA skončí ve stejném typu zaměstnání jako jejich otcové, zatímco přibližně 37 % je vzestupně mobilních a 32 % je sestupně mobilních.  Zůstat ve stejné třídní skupině jako rodiče je poměrně běžné.  Asi 80 % dětí zažívá tzv. horizontální sociální mobilitu, kdy pracují v jiném zaměstnání než jejich rodiče, ale zůstávají v podobném sociálním postavení.  Jak velká je tedy sociální mobilita v USA?  No, jsou tu dobré i špatné zprávy.  Dobrou zprávou je, že pokud se přiblížíme a podíváme se na absolutní mobilitu v průběhu let, dlouhodobý trend sociální mobility je vzestupný.  Částečně díky industrializaci se mediánový roční příjem rodiny v průběhu 20. století neustále zvyšoval, a to z přibližně 34 000 dolarů v roce 1955 na 70 000 dolarů v roce 2015.  Životní úroveň je nyní mnohem lepší než před 60 lety.  Bohužel novější trendy v oblasti sociální mobility nejsou tak růžové.  Od 70. let 20. století se většina hospodářského růstu příjmů odehrávala na vrcholu příjmového rozdělení.  Zatímco příjmy rodin ostatních obyvatel zůstaly poměrně stabilní.  Tento nerovnoměrný růst příjmů znamenal pro Američany menší absolutní mobilitu.

Nedávná analýza daňových údajů, kterou provedla skupina ekonomů a sociologů, zjistila, že absolutní mobilita se za poslední půlstoletí snížila.  Zatímco 90 % dětí narozených ve 40. letech 20. století vydělávalo v dospělosti více než jejich rodiče, u dětí narozených v 80. letech to bylo pouze 50 %.  Další špatnou zprávou je, že v rámci jedné generace sociální mobilita stagnuje.  Lidé si sice v průběhu času zpravidla zvyšují svůj příjem díky získávání vzdělání a dovedností, ale většina lidí zůstává na stejné příčce sociálního žebříčku, na které začínala.  Z těch, kteří se narodili v nejnižším příjmovém kvintilu, jich 36 % zůstává v nejnižším kvintilu i v dospělosti.  Pouze 10 % lidí narozených na dně skončí v dospělosti v horním kvintilu.  Začínali jsme na dně, nyní jsme pravděpodobně stále na dně, statisticky vzato.  A socioekonomický status se lepí i na vrchol.  Výzkumníci z Brookingsova institutu, mezi nimiž je i autorka Crash Course Sociology Joanna Venator, zjistili, že 30 % těch, kteří se narodili v horním kvintilu, v něm zůstává i v dospělosti.  Navíc se sociální mobilita liší podle rasy/etnika, pohlaví a vzdělání.  Bílí Američané mají větší vzestupnou mobilitu než černí Američané: polovina černých Američanů, kteří se narodili na konci příjmového rozdělení, se ve 40 letech stále nachází v dolním kvintilu.  Černošští Američané se rovněž potýkají s vyšší mírou sestupné mobility, neboť se častěji než běloši pohybují mimo střední třídu.

V roce 1982 začali američtí sociologové Karl Alexander a Doris Entwisleová sledovat život náhodně vybraných 800 žáků prvního stupně, kteří vyrůstali v různých čtvrtích v oblasti Baltimoru.  Studie, která začala jako tříletá, nakonec trvala 30 let, protože vědci sledovali děti po celý jejich život, aby zjistili, jakými cestami se vydaly v raném věku.  Alexander a Entwisleová shromažďovali údaje o všem možném a každoročně se dotazovali dětí na to, s kým žily, kde bydlely, na pracovní historii, vzdělání, užívání drog, manželství, plození dětí a podobně.  A zjistili, že chudoba vrhá na život těchto dětí dlouhý stín.  45 % dětí s vyšším socioekonomickým statusem (SES) získalo ve věku 28 let vysokoškolský titul - pouze 4 % dětí s nízkým SES.  U dětí, které se narodily v lepších poměrech, byla také vyšší pravděpodobnost, že ve věku 28 let budou patřit do střední třídy.  Tyto nerovnosti se ještě prohloubily u afroamerických dětí.  Bílé děti s nízkým SES se měly lépe než černošské děti s nízkým SES.  Ve věku 22 let pracovalo 89 % bílých středoškoláků, kteří předčasně ukončili studium, zatímco u černochů, kteří předčasně ukončili studium, to bylo pouze 40 %.  A v rozporu s tím, co si možná myslíte o životním stylu v centru Baltimoru díky seriálu The Wire - tyto rozdíly nelze vysvětlit rozdíly v kriminálním chování nebo užívání drog.  Běloši s nízkým SES častěji užívali tvrdé drogy, kouřili a popíjeli než černoši s nízkým SES.  A při zachování všech ostatních faktorů byl záznam v policejním rejstříku pro Afroameričany větší překážkou pro získání zaměstnání než pro bělochy.

Dopad toho, kde se narodíte, na společenském žebříčku může mít dalekosáhlé důsledky.  Kromě rasy se sociální mobilita může lišit také podle pohlaví.  Za poslední půlstoletí zaznamenaly ženy jako celek absolutní mobilitu - 85 % žen vydělává vyšší mzdy než jejich matky.  A rozdíly v příjmech mužů a žen se výrazně snížily.  V roce 1980 činil průměrný příjem ženy 60 % příjmu muže, zatímco v roce 2015 byl tento rozdíl 8 %.  Navzdory velkému pokroku za poslední půlstoletí však stále existují rozdíly v příležitostech pro ženy.  Ženy, které se narodily na dně společenského žebříčku, tam zůstávají častěji než muži - přibližně polovina žen narozených ve spodním kvintilu tam zůstává i ve 40 letech, zatímco u mužů je to jen asi třetina.  Ženy narozené na dně také zažívají větší mobilitu směrem dolů než muži, přičemž více žen než mužů má nižší rodinné příjmy než jejich rodiče.  Některé z těchto rozdílů podle pohlaví mohou být způsobeny tím, že ženy mnohem častěji stojí v čele neúplných rodin než muži.

Manželství je pro sociální mobilitu velkou výhodou, protože dva příjmy jsou lepší než jeden.  Lidé, kteří uzavřou manželství, mají tendenci hromadit majetek mnohem rychleji než svobodní, což jim usnadňuje vzestup na společenském žebříčku.  Novodobá Popelka nejenže stoupá po společenském žebříčku tím, že se provdá za prince, ale je také pravděpodobnější, že si vybuduje solidní penzijní fond a akciové portfolio, což jsou klíčové zdroje bohatství.  Jak jsme viděli, společenská třídní mobilita závisí na tom, kde začínáte a kým jste.  Vraťme se tedy k otázce, kterou jsme si položili na začátku: Je Amerika zemí příležitostí?  Pokud jste typ člověka, který má sklenici napůl plnou, možná si to myslíte na základě toho, o čem jsme dnes mluvili.  Koneckonců, většina lidí se má lépe, než se měly minulé generace.  Při započtení inflace má dnes příjem nad 100 000 dolarů asi třikrát více Američanů než v roce 1967.  Ale ne všechny skupiny mají z tohoto ekonomického růstu stejný prospěch - vaše šance na vzestupnou mobilitu se může značně lišit podle vzdělání, rasy nebo pohlaví nebo podle toho, kde v příjmové distribuci začínáte.

U těch, kteří se nacházejí uprostřed příjmové distribuce, se růst příjmů mnoha pracovníků zastavil, ale náklady na nezbytné potřeby, jako je zdravotní péče nebo bydlení, se stále zvyšují.  Zpracovatelský průmysl, který v minulosti poskytoval stabilní pracovní místa a slušnou mzdu méně vzdělaným pracovníkům, již delší dobu upadá a v letech 2007 až 2009 byl obzvláště těžce zasažen recesí.  V důsledku tohoto poklesu je většina pracovních míst dostupných pro méně vzdělané pracovníky spíše málo placená práce ve službách, což přispívá k nižší absolutní mobilitě, než jsme byli svědky v minulosti.  Všechny tyto vzorce a rostoucí příjmová nerovnost, o které jsme hovořili před několika díly, znamenají, že příčky žebříčku sociální mobility ve Spojených státech se zdají být stále těžší.

Dnes jsme hovořili o mezigenerační a vnitrogenerační mobilitě a o rozdílu mezi absolutní a relativní mobilitou.  Hovořili jsme o dlouhodobých trendech vzestupné sociální mobility ve Spojených státech i o nedávném poklesu absolutní sociální mobility.  Poté jsme se dotkli toho, jak se možnosti sociální mobility liší podle vaší třídy, rasy a pohlaví.