10.8. Ethics

## **Etica sustenabilității**

### **Introducere**

Sustenabilitatea e un concept important  menționat tot mai des și care a atins o mare rată de promovare. Totuși rămâne un model greu de implementat datorită complexității sale și a schimbărilor enorme pe care le
propune în modul de gândire. În mod particular dezvoltarea și implementarea
noilor tehnologii aduce cu sine provocări, dat fiind faptul că majoritatea acestora
au consecințe potențial negative pentru sănătatea oamenilor și a planetei.

În sensul său comun sustenabilitatea
presupune urmărirea în egală măsură a trei aspecte: sănătatea ecologică,
dreptatea socilă și prosperitate economică. Ea e fundamentată pe angajamentul
moral(etic) de a căuta  bunăstarea nu
doar a populațiilor contemporane, ci și a viitoarelor  generații. În această privință profesiile
tehnico-științifice sunt în special responsabile, deoarece  cunoștințele și tehnologiile pe care le
dezvoltă și utilizează au un impact imens asupra mediului înconjurător, asupra
economiilor și asupra dezvoltării societății.

Sustenabilitatea este în momentul de
față un model bine cunoscut și comun acceptat pentru ghidare în luarea unei
mari varietăți de decizii. Ea susține că în procesul de luare a deciziilor
țările cu o bună calitate a vieții au obligația să se asigure că atât
societățile viitoare, cât și cele contemporane mai sărace vor putea atinge un
standard al vieții în care nevoile de bază să fie satisfăcute. Mișcarea
comunitară sustenabilă "The Whistler 2020" (Canada) descrie
sustenabilitatea ca fiind "condiția minimă pentru o societate înfloritoare
pe termen lung".

Cea mai cunoscută definiție a
sustenabilității e cea dată de "Our Common Future" (the Brundland
Report): "…satisfacerea nevoilor prezentului fără a compromite abilitatea
generațiilor viitoare de a-și satisface propriile nevoi." Această
definiție înglobează în sine responsabilitatea societății contemporane
de a asigura calitatea vieții în prezent și de a conserva resursele, mediul
înconjurător și alte componente necesare pentru ca generațiile viitoare să
poată avea o bună calitate a vieții. Aceasta este o sarcină enormă și
descurajatoare și impune schimbări majore în gândire, politică și în ipotezele
de bază ale economiei pentu o implementare corectă. Pentru prezent, aceasta ar
însemna că societățile mai înstărite și mai dezvoltate tehnologic trebuie să
contribuie material și printr-o gamă largă de programe de asistență pentru a
crește nivelul de trai al țărilor mai sărace, să le ajute în dezvoltarea
capacității de a asigura nevoile de bază ale cetățenilor. Pentru
societățiile viitoare înseamnă asigurarea valabilității unei mari varietăți de
resurse: naturale, culturale, minerale, educaționale, hrană, aer și apă curate,
diversitate genetică și multe altele necesare pentru a asigura o bună calitate
a vieții. Se naște întrebarea: de ce să aplicăm modelul sustenabilității?
Pentru a răspude la această întrebare, termeni precum "drepturi",
"obligații" și "interdependență" trebuiesc utilizați. Toți
oamenii de pe Pământ au dreptul de a li se satisface nevoia de hrană, adăpost
și îmbrăcăminte. Cei din prezent au obligația față de viitoarele generații de a
le oferi o planetă intactă și funcțională, într-o stare cel puțin la fel de
bună ca cea în care "au primit-o". Apoi toți, și generațiile de acum
și cele viitoare, ne aflăm într-o relație de interdependență, dar este
prezentul, țările dezvoltate, care controlează soarta tuturor celorlalți,
prezent și viitor. De aceea aplicarea modelului sustenabilității necesită o mai
bună înțelegere a conceptelor etice care îl susțin. Printre aceste concepte se
numără principiul precauției, lanțul obligațiilor, principiul distribuției,
etica pământului și drepurile altor specii.

### **Contextul actual și definiții**

Anumite ţări au adoptat
politici centrate pe sustenabilitate, folosind-o ca o structură pe care-și bazează strategiile introduse privind
mediul înconjurător, economia şi calitatea vieţii. De exemplu, Regatul Unit
acceptă sustenabilitatea ca parte din politica naţională. Tot aşa şi Strategia
de Dezvoltare Durabilă a UE descrie abordarea UE cu privire la dezvoltarea
durabilă (sustenabilă) şi cele şapte provocări cheie în ce priveşte
implementarea ei.

Există
peste 70 de definiţii pentru dezvoltarea durabilă, dintre care unele sunt
centrate pe oameni, altele pe mediul înconjurător şi pe sistemele ecologice.
Definiţia Brundtland oferă o viziune optimistă asupra dezvoltării, fiind totuşi
cuprinsă de multe provocări şi contradicţii. Ea sugerează că în procesul de dezvoltare
avem responsabilitatea morală de a avea în vedere atât bunăstarea oamenilor din
prezent şi a celor din viitor, cât şi efectele activităţilor din prezent asupra
bunăstării viitorilor locuitori ai planetei. Astfel se poate spune că
sustenabilitatea priveşte atât echitatea intergeneraţională cât şi pe cea
intrageneraţională. Deşi nu se specifică explicit în definiţie, capacitatea
sistemelor naturale de a susţine activitatea umană şi nevoia inerentă a
acestora de a fi protejate este implicită, pentru că umanitatea este total
dependentă de bunurile şi serviciile naturii pentru supravieţuire.

"Un
design sustenabil este un set de abilităţi perceptuale şi analitice,
înţelepciune ecologică şi mijloace băneşti practice esenţiale pentu întocmirea
unor lucruri care să se integreze într-o lume a microbilor, plantelor,
animalelor şi entropiei.  Cu alte
cuvinte, designul sustenabil este cuplarea atentă a scopurilor umane cu
modelele şi curentele mai largi ale lumii naturale şi studierea cu atenţie a
acelor modele şi curente pentru a influența
scopurile umane." *David Orr,*
Professor, Oberlin College, Ohio

"Sustenabilitatea este echitate de-a lungul timpului. Ca şi
valoare, se referă la a da o egală pondere în luarea deciziilor atât prezentului
cât şi viitorului. Te poţi gândi că extinzi Regula de Aur în timp, asfel că le
faci generaţiilor viitoare ceea ce ai fi vrut ca ele să-ţi facă ţie." *Robert*
Gilman, Director, Context Institute

"Tranziţia
către sustenabilitate presupune trecerea de la procese şi tehnolgii lineare la
cele ciclice. Singurele procese pe care ne putem baza pe termen nelimitat sunt
cele ciclice; toate procesele lineare ajung la un moment dat la un sfârşit." *Dr.*
Karl Henrik-Robert, MD, founder of The Natural Step, Sweden

"Lasă Lumea într-o stare mai bună decât când ai găsit-o, nu
lua mai mult decât ai nevoie, străduieşte-te să nu aduci vreun prejudiciu
vieţii sau mediului înconjurător, îmbunătățește-ți mereu atitudinea."     *Paul Hawken, The Ecology of Commerce*

### **Responsabilități etice și sănătate sustenabilă**

Dezechilibrele provocate ecosistemelor naturale au început
să afecteze sănătatea oamenilor în mai
multe zone ale Pămantului. Prin urmare experții
și organizațiile din domeniul sănătății
trebuie să ia în considerare prețul plătit de mediul înconjurător pe
termen lung pentru furnizarea serviciilor de sănătate și reducerea cantității
de materiale și energie consumate în industria medicală.

Acest lucru poate părea
surprinzător, având în vedere că, în cea mai mare parte, starea de
sănătate s-a îmbunătățit în ultimele decenii, în ciuda declinului mediului.
Așa cum este indicat în raportul celei de a 50-a aniversări a Organizației
Mondiale a Sănătății, speranța medie de viață la nivel mondial a crescut rapid
(de la 46 ani în 1958 la 66 ani în 1998), rata de deces în rândul copiilor sub
5 ani a scăzut, tot mai multe persoane având posibilitatea de a avea acces la
servicii minime de îngrijire medicală, apă potabilă și canalizare, precum și de
noi vaccinuri și medicamente care așteaptă să fie distribuite.

Cu toate acestea, aceste realizări sunt fragile. Pe termen
lung, sănătatea oamenilor necesită un ecosistem global sănătos. Aproximativ 25
% din problemele de sănătate sunt cauzate de mediu. Deși experții în sănătate
publică recunosc din ce în ce mai mult
rolul semnificativ pe care mediul îl joacă în acest domeniu, este mai
puțin recunoscut că serviciile de îngrijire a sănătății personale, de asemenea,
depind în mod semnificativ de mediu.

Amplificarea problemelor de sănătate generate de declinul
mediului vor necesita tratament medical.
În același timp, serviciile de îngrijire a sănătății afectează mediul
înconjurător. În Statele Unite ale Americii astfel de servicii generează  peste 3 milioane de tone de deșeuri solide în
fiecare an. Ca și în alte industrii de servicii, cum ar fi hotelurile și
restaurantele, spitalele consumă energie pentru încălzire, răcire, fabricație
și transport; ele ocupă clădiri mari, complexe înconjurate de suprafețe de
beton și asfalt; ele folosesc servicii de alimentație la un volum ridicat, spălătorii,
transport de mare viteză, și hârtie, ambalaje
de  unică folosință și așa mai
departe. Serviciile de sănătate
prezintă, de asemenea probleme unice, printre care utilizarea de produse
farmaceutice și biologice cu un proces de fabricație complex, având un
potențial toxic.

Problema deșeurilor medicale, în special materiale
infecțioase (de exemplu, țesuturi umane și sânge) și agenți cu risc biologic
(de exemplu, metale grele și izotopi radioactivi) este destul de bine înțeleasă
. *Health Care Without Harm*, o coaliție de activiști și organizații de sănătate,
a susținut eliminarea mercurului din produsele de asistență medicală. Recent,
coaliția a început să avertizeze pacienții si organizațiile de sănătate despre
riscurile la care se expun.

Exsită centre care lucrează pentru prevenirea poluării
cauzate de activitatea sistemului de sănătate. Aceste centre își concentrează
atenția asupra găsirii unor alternative în cazul produselor care conțin
substanțe periculoase, cum ar fi latex, PVC și mercur.

Proiectul The Green Health Center analizează principiile
etice relevante pentru furnizarea serviciilor medicale de înaltă calitate. Serviciile de îngrijire a sănătății reprezintă un sector
important al economiei Americii de Nord. Serviciile de sănătate își împart responsabilitatea
pentru problemele de mediu create de achizițiile, prelucrarea și transportul
resurselor naturale necesare pentru fabricarea bunurilor utilizate de
consumatori.

Pentru ca ecosistemul planetar să sprijine sănătatea umană,
fiecare comunitate trebuie să mențină sănătatea publică și să ofere servicii de
îngrijire a sănătății prin metode care
nu vor afecta mediul. Criza mediului rezultă dintr-o combinație a
creșterii populației, modurilor de consum și a alegerilor tehnologice.

Impactul asupra mediului de îngrijire a sănătății  ridică întrebări etice referitoare la
gestionarea lui. Preocuparea pentru sănătatea ecosistemelor Pământului implică
nevoia ca instituțiile medico-sanitare și practicienii să își reevalueze
practicile, în scopul atenuării sau eliminării efectelor nocive. În același
timp, trebuie să echilibreze responsabilitățile legate de mediu cu obligațiile lor de a servi
nevoile imediate ale pacienților. Abordarea problemei echilibrului necesită combinarea
considerentelor eticii medicale și
eticii de mediu.

Domeniul eticii medicale s-a axat în mare măsură pe
principiile autonomiei umane și aspectele legate de beneficiile pentru
pacienți. Între timp, domeniul eticii de mediu a crescut extensiv, dar acordând puțină atenție medicinei îngrijirii
sănătății. Este timpul ca  etica
de mediu și etica medicală să redeschidă un dialog și să caute un echilibru
adecvat între etica nevoilor imediate de sănătate individuală și durabilitate.

 Generațiile de astăzi
sunt responsabile pentru bunăstarea generațiilor viitoare. Împreună cu
societatea în general, serviciile de sănătate trebuie să accepte
responsabilitatea de a satisface nevoile actuale în moduri cât mai modeste, pentru a fi
durabile timp de secole. Sărăcia este unul dintre principalii factori care afectează
sănătatea și reduce capacitatea populațiilor de a face față declinului
mediului.

Principiul hipocratic “de a nu face rău" a influențat
puternic etica de îngrijire a sănătății. Acest principiu presupune, de
asemenea, ca serviciile medicale să mențină practici sustenabile și să evite un
pericol pentru  oameni și lumea naturală.
Deși medicina abundă de dileme în care evitarea vătămarii pacienților provoacă
neplăceri altora. Extinderea responsabilităților etice pentru a include natura
și viitoarele generații va amplifica fără nici o îndoială astfel de conflicte.
Probabil cel mai dificil va fi conflictul inevitabil dintre individ și
întreg. În etica medicală tendința a fost de a pune accent pe responsabilitatea
medicului față de pacient ca individ. Problemele legate de mediu i-au obligat
pe medici și pe experții din domeniul sănătății să întrebe înainte de toate ”cum
va afecta angajamentul de a îngriji pacienții pe termen lung dezvoltarea
durabilă a sistemului de sănătate?”.

### **Provocarea tehnologiei**

Sustenabilitatea e parţial legată de ideea
necesităţii ca oamenii să-şi desfăşoare traiul în capacităţiile planetei de a-l
susţine. Aceasta presupune în final încetinirea creşterii populaţiei şi
reducerea consumului de resurse pe cap de locuitor. Abilitatea populaţiei umane
de a se mări şi de a-şi creşte consumul e legată în mod direct de tehnologie,
pentru că fără tehnologiile agricole, energetice şi medicale nu ar fi posibilă
o depăşire a capacităţii de susţinere a planetei. Astfel, tehnologia pote fi considerată
una din principalele probleme întâmpinate de indivizi şi organizaţii care
intenţionează să aplice sustenabilitatea ca iniţiativă în rezolvarea multora
dintre cele mai dificile şi persistente probleme ale lumii. Şi orice efort de a  analiza tehnologia în ce priveşte
convenabilitatea utilizării sale întâmpină în mod inevitabil dileme etice,
multe dintre ele asociate sustenabilității. Așa cum afirmă un raport privitor
la aspectele etice ale nanotehnologiei: "Pentru că tehologia ne clădește experiențele
și modelează felul în care trăim, ea are o semnificație etică enormă" .

Deși tehnologia e cu siguranță una din provocările
pe care le înfruntă sustenabilitatea, ea poate furniza cel puțin anumite
remedii parțiale pentru rezolvarea problemelor legate de mediu și de resurse
găsind căi noi de a reduce consumul de resurse, emisiile și producția de
deșeuri; dezvoltând chimicale, materiale și procese nedăunătoare pentru mediu;
legând procesele naturale de nevoile și dezvoltarea umană; făcând posibilă
trecerea de la resursele neregenerabile la cele regenerabile ca bază a
economiei. Prin urmare, tehnologia este "o sabie cu două tăișuri",
având propria ei dilemă sau paradox, aducând cu sine atât îngrijorare, cât și
potențiale surse de soluționare a multor probleme adresate de sustenabilitate.

Un
exemplu excelent de tehnologie care se încadrează foarte bine în conceptul
sustenabilității este cel numit "biomimicry". Definit de inițiatorea
lui, Janine Benyus, ca fiind "emulația conștientă geniului naturii",
acest concept aduce o abordare spre crearea unei mari varietăți de materiale și
procese din natură care pot fi adoptate în sfera umană care au calitățile de a
fi biodegradabile, a proveni din resurse locale și a fi mai puțin dăunătoare
pentru mediu. Puternicii adezivi secretați de mușchi, învelișul dur de ceramică
al scoicilor de mare și abilitatea plantelor de a converti energia solară în
alte forme de energie prin fotosinteză sunt exemple de materiale și procese din
sistemele naturale care sunt eficiente și nedăunătoare și care au aplicații în
sfera umană.

Sustenabilitatea,
etica și tehnologia sunt strâns interconectate, deoarece oamenii trebuie să
aleagă ce tehnologii să dezvolte și să implementeze. Dezvoltarea unor mari
varietăți de substanțe chimice,alterarea suprafeței pământului, apei și
atmosferei de către activitățile umane și , desigur, dezvoltarea noilor
tehnologii cum ar fi organismele modificate genetic, robotica, nanotehnologia,
antibioticele și energia nucleară au adus cu sine o paletă largă de dispute
etice, multe dintre ele asociate sustenabilității. Dezvoltatorii de noi
tehnologii au numeroase provocări din partea sustenabilității, de la evaluarea
invențiilor în ce privește impactul asupra ființelor umane și neumane din
prezent și viitor până la redirecționarea tehnologiei spre o finalitate în
concordanță cu principiile sustenabillității. În primul caz, întrebarea
fundamentală pe care o ridică sustenabilitatea poate fi de forma: Beneficiile
depășesc cu mult orice impact asupra oamenilor, altor specii și mediului, atât
în prezent cât și pe termen lung? În al doilea caz, întrebările puse pot fi:
Tehnologia utilizată are un antecesor în natură? Este ea inofensivă? Poate
susține viața și sistemele naturale?

S-a
observat în mod evident în istoria recentă că noile tehnologii ridică deseori
probleme etice noi, necunoscute înainte. Clonarea, prin care se poate obține o
copie fidelă a unui organism biologic pe baza manipulării AND-ului, este un bun
exemplu. Glenn McGee de la Centrul de Bioetică din Pennsylvania precizează că,
înainte de a considera clonarea permisibilă ca remediu pentru infertilitatea
umană, societatea trebuie să ofere răspuns la multe întrebări, printre care:

**1**.Este
clonarea o metodă naturală de auto-inginerie?

**2**.Sunt
acceptabile greșeli precum copiii deformați?

**3**.Va
duce clonarea la bebeluși "proiectați" a căror șanse pentru viitor
sunt îngrădite?

**4**.Cine
e responsabil social pentru oamenii clonați?

**5**.Clonele
beneficiază de drepturi și protecție socială?

Acestea sunt noi
probleme generale de etică apărute ca și consecință a dezvoltării tehnicilor de
clonare. Posibila pierdere a diversității genetice cauzată, în parte, de
clonare, prezintă un interes al eticii sustenabilității.

Despre tehnologie:

Deși tehnologia,
știința și ingineria sunt asociate și deseori sunt interschimbabile, există
deosebiri importante care merită a fi menționate înainte de a ne focusa pe
tehnologia în sine:

*Știința*
*poate*
fi definită ca o investigare a fenomenelor pe care oamenii le observă în lumea
naturală printr-o abordare formală cunoscută ca *metodă științifică,* pentru a elabora legi și principii universal
aplicabile.

*Ingineria*
*este*
aplicarea acestor legi și principii descoperite prin metode științifice, pentru
a dezvolta procedee și unelte, exploatând, astfel, știința, pentru a răspunde
nevoilor umane.

*Tehnologia*
*este*
combinarea științei și a ingineriei pentru a produce artefactele societății
umane, computere, automobile, avioane, oțel inoxidabil și polimeri care sunt
reprezentativi pentru societatea umană.
Împletită cu știința și ingineria, tehnologia poate fi considerată un
proces de rezolvare a problemelor în care designer-ul aplică știința și
ingineria pentru a ajunge de la problemă la soluție.

#### **Paradoxul tehnologiei: calitatea vieții în prezent vs. generațiile viitoare**

Tehnologia este o sabie
cu două tăișuri, oferind oportunități pentru a trece pe cale sustenabilă, în
același timp prezentând provocări serioase pentru întregul concept al
sustenabilității. Drept rezultat, tehnologia prezintă diverse paradoxuri din
punct de vedere al sustenabilității:

**1**.Tehnologia
este, în același timp, atât cauza principală a problemelor pe care
sustenabilitatea caută să le resolve, cât și potețiala sursă a soluțiilor. Un
exemplu al marilor provocări ale tehnologiei sunt cele 700 de substanțe chimice
introduse anual în SUA, dintre care puține sunt testate în vederea toxicității.
Guvernul și societatea au răspunderea de a dovedi o substanță ca fiind nocivă.
Pe de altă parte, în UE companiile care dezvoltă noi compunși chimici au
responsabilitatea de a dovedi că acestea sunt inofensive înainte de a le da
spre folosință. Un plus al tehnologiei este dezvoltarea metodelor de exploatare
a formelor de energie regenerabilă, conservând astfel pe cele neregenerabile,
ca și cărbunele, petrolul și gazele naturale.

**2**.Poate
oferi o bună calitate a vieții pentru generațiile din prezent, amenințând în
același timp calitatea vieții pentru generațiile viitoare. În etapele
dezvoltării civilizației, fiecare generație a căutat să-și maximizeze calitatea
vieții, fără a avea în vedere generațiile viitoare. Într-adevăr, dezvoltarea
tehnologică a avut deseori un impact necunoscut, iar atitudinea implicită era
aceea de a asuma riscul fără o înțelegere deplină a consecințelor. Actuala
controversă a orgaismelor modificate genetic (GMO) este unul din cazuri.
Porumbul care poate produce propriul insecticid, porumbul BT, oferă fermierilor
o soluție simplă în lupta cu dăunătorii. Fermierii suferă deseori mari pierderi
de recolte, mai ales în țările în dezvoltare, unde insecticidele sunt scumpe.
Totuși, ca și consecință pe termen lung, insectele care au dezvoltat
rezistență-BT pot cauza mai multe daune generațiilor viitoare, lucru ignorat de
cei mai mulți. Exemple similare se pot întâlni și în dezvoltarea chimicalelor,
energiei nucleare, nanotehnologiei, clonării ș.a.

#### **Tehnologia și sustenabilitatea**

Sustenabilitatea este
în mod inxtricabil legată de tehnologie, deoarece modelul sustenabil este
frecvent aplicat în situații care implică tehnologia. Schimbările climatice se
datorează efectelor antropogenice, adică sunt vizibil legate de comportamentele
umane, mai concret de acele comportamente pe care dezvoltarea tehnologică le
permite. Termocentralele și automobilele sunt tehnologii care contribuie în mod
direct la schimbările climatice prin arderea combustibililor fosili, care
produc cantități mari de CO2 . Populația umană produce anual în jur
de 2.7 miliarde de tone de CO2 prin respirație și de aproape 10 ori
mai mult (21.3 miliarde de tone) din arderea cărbunelui și a petrolului. În
același timp, noi tehnologii sunt dezvoltate în sectorul energetic, pentru
utilizarea mai eficientă a formelor de enerigie regenerabilă și pentru stocare
carbonului, ca acesta să nu mai ajungă în atmosferă. Sunt propuse chiar
tehnologii mai noi, cum ar fi manipularea genetică a copacilor pentru a le
permite să preia mai mult CO2 . Legătura dintre tehnologie și
sustenabilitate este axiomatică, ele sunt cuplate în mod axiomatic. În mod
characteristic, oamenii anticipează cu dificultate rezultatele noilor
tehnologii dezvoltate și consecințele care pot apărea. Tehnologia poate fi
destul de complexă și sistemele umane și ecologice cu care interacționează sunt
și mai complexe. Pe lângă problematica interacțiunior pozitive și negative ale
tehnologiei și sustenabilității, comportamentul uman își are rolul său, disputa
dintre optimism și pesimism în ce privește tehnologia fiind forța dominantă
care împinge lucrurile înainte.

#### **Evaluarea riscului tehnologiei, aprobare și management**

Practic, orice
tehnologie prezintă anumite forme de risc și evaluarea acestui risc este
esențială pentru guvern și societate, ca să de determine dacă tehnologia este
potrivită pentru a fi aplicată. Transformările materiei și energiei care apar
ca rezultat al aplicării științei și ingineriei, deși se doresc a aduce
beneficii oamenilor, pot avea o multitudine de consecințe cu impact negativ,
dintre care unele să afecteze ce e mai valoros pentru om, ca de exemplu
sănătatea.
Ocazional, o tehnologie
va avea consecințe clar negative, de exemplu, pesticidele ca și DDT, care au
avut un impact profund asupra mediului și asupra sănătății oamenilor, ceea ce
trebuie evitat, în mod evident. Totuși, chiar dacă DDT a ridicat multe
probleme, a dus la eradicarea malariei în Statele Unite și interzicerea lui
totală ar putea duce la decimarea populațiilor din țările subdezvoltate. De
cele mai multe ori tehnologia este un compromis între beneficii și costuri,
fiecare dintre ele putând fi de natură tehnică, socială, economică, și/sau
ecologică. Evaluarea riscului și decizia de a implementa sau a renunța la o
tehnologie reprezintă o intersecție a eticii sustenabilității cu tehnologia.
Punerea în balanță a beneficiilor actuale, pe termen scurt cu bunăstarea
succesorilor noștrii este caracteristică acestui tip de decizie etică. Cu
siguranță, analiza riscului trebuie să se bazeze pe cercetare științifică; totuși,
cea mai mare parte a evaluării va fi statistică și interpretarea probabilității
și a intensității impactului fac dificilă cântărirea riscului.

Presupunând că au fost
evaluate consecințele unei tehnologii, punerea în practică va aduce rezultate
cunoscute, unele dorite, altele nedorite. Există probabilitatea de a fi și o
serie de consecințe necunoscute, care de asemenea pot fi nedorite. Efectele
nedorite sunt de interes pentru societate și în ciuda potențialelor rezultate
negative ale unei tehnologii, majoritatea părților interesate pot decide
aprobarea ei.

Riscul reprezintă
probabilitatea unei consecințe negative care să cauzeze daune întinse sau să
ducă la un dezastru. Când societatea mizează că o tehnologie va avea urmări
favorabile, decide că riscul este acceptabil. Desigur, tehnologia nu este
singura sursă de risc. Locul unde oamenii trăiesc, stilul de viață, locul de
muncă, modul în care călătoresc, ce consumă, deșeurile care le produc, toate au
asociat un grad de risc.

Dezastrele naturale,
terorismul, fenomenele meteorologice, toate reprezintă riscuri. Riscul asociat
tehnologiei este un caz particular, deoarece, spre deosebire de riscul
dezastrelor naturale, riscul adus de tehnologie poate fi evitat dacă societatea
decide că e prea mare. Semințele de porumb modificat genetic pot fi un ajutor
în țările în curs de dezvoltare, deoarece se reduce necesarul de pesticide și
ierbicide, precum și necesarul de apă și energie. Totuși riscurile sunt enorme,
pentru că sunt cultivate mai puține soiuri de porumb, dăunătorii și buruienile
se pot adapta la strategia de inginerie genetică, rezultând
"superparaziți" și "superburuieni", și fermierul devine
dependent de puținele surse de semințe, toate patentate. Mai mult decât atât,
plantele modificate genetic se pot încrucișa cu cele naturale, ducând efectiv
la dispariția celor din urmă. Impactul asupra ecosistemului natural este total
necunoscut. Părțile implicate pot diferi în ce privește percepția asupra
riscului. În Statele Unite, organismele modificate genetic sunt mult mai larg
acceptate decât în Europa, Coreea și Japonia. 75% din porumbul cultivat în SUA
este obținut prin inginerie genetică.

Prcesul
de trecere de la recunoașterea riscului, la acceptarea lui, este un proces
complex, care presupune creerea și justificarea unor argumente cu privire la
caracterul tolerabil sau acceptabil al riscului dat. *Tolerabil* înseamnă că se merită să se urmărească dezvoltarea
tehnologiei respective. *Acceptabil* implică
reducerea riscurilor la cel mai scăzut nivel posibil. Acceptarea riscului este
pasul cel mai dificil și plin de controverse în punerea în aplicare a
tehnologiilor. Riscurile asociate organismelor modificate genetic sunt
considerate tolerabile de către multe țări, deoarece, pentru ele beneficiile
depășesc cu mult costurile așa cum sunt văzute de acestea. Energia nucleară e
cu siguranță riscantă pentru cei din prezent și viitor, datorită potențialelor
accidente și a nevoii de depozitare pe termen lung  a deșeurilor rămase de la uraniul folosit.
Riscul de accidente nucleare a fost, desigur, minimizat și de aceea, utilizarea
tehnologiei este aproape universal, permisă.

Odată
ce riscul a fost evaluat și acceptat, managementul riscului este necesar pentru
ca să nu crească riscul producerii de stricăciuni și consecințele negative
neintenționate să fie detectate și ținute sub control. Schimbările climatice
sunt consecințe negative neanticipate ale generării energiei, prin arderea
combustibililor fosili și comunitatea internațională depune eforturi imense ca
să gestioneze o largă varietatev de soluții propuse pentru a rezolva această
serioasă problemă globală. "Bănci de semințe" au fost construite
pentru a conserva materialul genetic al plantelor de cultură și a altor specii,
în cazul unui eveniment catastrofic, precum dezastrele naturale și războaiele.

#### **Dileme tehnologice contemporane majore**

Fiecare nouă tehnologie aduce cu sine dileme noi, de multe
ori surprinzătoare, chiar posibilitatea ca oamenii să se elimine pe ei înșiși
din cauza lipsei unei înțelegeri depline a potențialului impact al tehnologiei.
Noile tehnologii se ridică într-un ritm accelerat, adâncind problemele în
încercarea de a face față la efectele tehnologiilor mai mature. Bill Joy a
precizat această problemă în anul 2000 într-un articol bine cunoscut din
revista *Wired* în care el enumeră
câteva din problemele potențial enorme pe care le înfruntă umanitateaca
rezultat al roboticii, nanotehnologiei și ingineriei genetice. În final el a
afirmat că singurul răspuns la pericolele tehnologiei nu e să le dezvoltăm pe
toate, ci să limităm căutarea anumitor tipuri de cunoaștere. El s-a referit la
aceasta ca "abdicare" (relinquishment) și a vorbit de necesitatea unui fel de
Jurământ Hipocratic pentru ingineri și cercetători în care ei să jure
loialitate unui cod etic bine întocmit al cărui principală valoare este să nu
facă rău la nimeni. Dilemele etice cu privire la tehnologiile GNR (genetics,
nano and robotics) .

#### **Biotehnologia și ingineria genetică**

Biotehnologia e un
termen care acoperă o gamă complexă de tehnologii, cum ar fi clonarea și
ingineria genetică. În general, biotehnologia e tehnologia bazată pe biologie,
folosită în mod special în agricultură, nutriție și medicină. Reprezintă
folosirea organismelor vii și a ceea ce produc ele pentru a crea sau modifica o
substanță și procesele biotehnologice variind de la simple la foarte complexe. Un
exemplu de biotehnologie simplă în acțiune este fabrica de bere, unde hameiul
și malțul sunt încălzite și combinate cu drojdie, care transformă ingredientele
într-o băutură alcoolică. La celălalt capăt al biotehnologiei e ingineria
genetică, o tehnică de laborator folosită de oamenii de știință pentru a
schimba AND-ul organismelor vii, fiind numite și tehnici de recombinare
genetică. Și deși ingineria genetică e doar una dintre biotehnologii, datorită
potențialului enorm pentu obținerea de noi culturi și specii superioare, fără a
menționa posibilitatea pe viitor a apariției "copiilor proiectați" ("designer
children"), ingineria genetică preia rapid conducerea în sfera
biotehnologiilor.

Biotehnologia implică așa o mare varietate de probleme etice
încât s-a dezvoltat o ramură separată numită bioetică, axată specific pe
multitudinea problemelor pe care le ridică adâncirea înțelegerii oamenilor
asupra geneticii, biologiei și chimiei. Doar capacitatea de a citi și modifica
materialul genetic scoate la lumină atâtea și atâtea probleme. Este posibil ca,
în viitorul nu prea îndepărtat, părinții să poată să-și aleagă dintr-un meniu
caracteristicile copiilor lor. Se adaugă la problema morală fundamentală a
omului care se joacă cu codul vieții și faptul că generațiile viitoare ar puea
fi compuse din indivizi care, în loc să fie rezultatul unor evenimente
aleatorii, sunt rezultatul manipulării deliberate. Ca și  consecință diversitatea umană ar a evea de
suferit. Lucrul acesta s-a întâmplat deja în agricultură unde varietățile de
porumb de la câteva mii de specii naturale la mai puțin de 10 specii obținute
prin inginerie genetică. La fel ca și în cazul porumbului, și oamenii ar putea
avea de suferit din cauza scăderii diversității, deoarece aceasta duce la o
reducere a rezistenței la factori patogeni, deși rezultatele pe termen scurt
pot părea benefice.

Ingineria genetică constituie o mare inițiativă a
biotehnologiei, luând gene și segmente de AND de la o specie și punându-le la
altă specie. Ingineria genetică oferă tehnicile necesare pentru îndepărtarea,
modificarea sau adăuga gene la molecula de AND pentru a schimba informația care
o conține. Rezultatul este alterarea materialului genetic al celulelor sau
organismelor cu scopul de a le face capabile să producă noi substanțe sau să
susțină noi funcții. Susținătorii acestei tehnologii afirmă că ea poate conduce
la rezerve de hrană mai abundente, medicamente mai ieftine și leacuri pentru
boli momentan incurabile. Cei care o resping susțin că ea va duce la dezastre
și calamității care pot fi catastrofice pentru mediu și om. Ceea ce ne
îngrijorează este faptul că noi forme de viață a căror comportament și
consecințe sunt necunoscute pot fi introduse accidental sau deliberat în
biosferă.

Împărțirea pe specii pare a fi calea prin care natura ține
patogenii într-o "cutie" în care ei știu cum să se comporte (eu au
învățat că nu e o strategie bună să-ți omori gazda). Organismele transgenice
create pot permite patogenilor să sară" de la o specie la alta în medii noi în care nu
știu cu să se comporte. E extrem de greu să elimini o "genă
sălbatică" . Noi am reușit acest lucru o singură dată, în cazul variolei.

O altă problemă când vorbim de ingineria genetică este
inegalitatea în accesul la tratamente. Cei bogați vor putea beneficia de
tratamente genice pentru bolile care le au, în timp ce oameni săraci se vor
chinui cu medicamente mai puțin convenționale. Terapia genică, în care sunt
folosiți viruși creați în laborator care pot aduce reparații celulelor somatice
cu defecte genetice, face progrese în corectarea bolilor genetice la adulți, un
progres remarcabil. Be baza faptelor istorice putem spune că nu vor beneficia
toți de pe urma acestei tehnologii.

Xenotransplantarea e o altă biotehnologie, prin care organe
animale pot fi transplantate oamenilor. Acest lucru ajută comuitatea medicală
în contextul lipsei de organe disponibile
pentru transplant. Pe lângă problemele imunologice mai sunt și probleme
legate de siguranța populațiilo, datorită posibilității de infectare a unui
organ cu un virus animal. Acestea duc la dezbateri etice pe tema
xenotransplanturilor.

#### **Nanotehnologia**

Termenul de nanotehnologie a fost ultilizat
pentru prima dată de către profesorul Norio Taniguchi în 1974 și a fost definit
ca prelucrarea atomilor sau moleculelor cu un scop bine definit cum ar fi acela
de a crea noi materiale.

Teoria a devenit practică prin
dezvoltarea anumitor instrumente cum ar fi: microscopul electronic care a
contribuit la observarea și manipularea materiei la scară atomică. La fel ca și
în cazul altor tehnologii, nanotehnologia are părți pozitive, dar și negative. Aceasta
promite materiale mai bune, medicamente mai eficiente împotriva cancerului, detectarea
mai precoce a antraxului, celule solare mai eficiente, calculatoare mai
puternice și multe alte avantaje.

În ciuda faptului că își propune să
contribuie la ridicarea nivelului de trai, nanotehnologia prezintă riscuri care
par a nu fi deloc triviale și care sunt foarte puțin cunoscute. Au fost făcute
eforturi pentru a descrie riscurile nanotehnologiei asupra omului sau a altor
specii.

Datorită dimensiunilor foarte mici pe
care nanoparticulele o au, acestea pot fi ușor inhalate, pătrund in țesuturi, de
acolo în fluxul sanguin și în celule, mult mai repede decât oricare alte
substanțe inhalabile. Acestea pot fi răspândite ușor în mediu, sol, mâncare și
alte locuri și pot afecta sănătatea și viața.

O problemă fundamentală este faptul că nu se cunoaște o metodă de măsurare
a expunerii la nanoparticule. În consecință, nu se poate cuantifica impactului
acestora asupra sănătății oamenilor sau a altor forme de viață. Dimensiunile
lor foarte reduse le conferă posibilitatea de a contrubui direct la mutația AND–ului,
lucru care are un impact puternic asupra evoluției sau vieții organismelor.

#### **Robotica, calculatoarele și tehnologia informației**

Ca tehnologii, robotica, calculatoarele și tehnologia
informației sunt strâns legate. Toate trei depind de microprocesoare și
programare și, spre deosebire de biotehnologie și nanotehnologie, efectele
acestor tehnologii, cu câteva excepții, sunt controlate din scurt de oameni prin
software-ul creat. Câteva noi sectoare ale eticii au apărut pentru a adresa
problemele etice vaste apărute ca și consecință a acestor tehnologii, printre
care roboetica, eticile calculatoarelor și etica informatică.  În unele cazuri calculatoarele și roboții
sunt proiectați astfel încât să poată învăța și să se poată adapta, procese
care pot avea consecințe nedorite din cauza complexității programelor și
rezultatele neprevăzute când mașinăriile ajung în situații neprevăzute.

Primele dileme etice ale roboticii au fost evidențiate de
Isaac Asimov și John Campbell în anii '40 când au formulat *Legile Roboticii*.
Versiunea completă a acestor legi este aceasta:

**Legea *zero*:** Unui
robot nu îi este permis să vatăme umanitatea sau, prin inactivitate, să permită
să fie vătămată umanitatea.

**Prima lege:** Unui robot nu îi este permis să vatăme o ființă
umană sau, prin inactivitate, să permită să fie vătămată o ființă umană.

**A Doua Lege:** Un robot trebuie să respecte ordinele date de
ființele umane, mai puțin atunci când ordinele contravin Primei Legi.

**A Treia Lege:** Un robot trebuie să-și protejeze propria
existență atâta timp cât această protecție nu contravine Primei sau celei de a
Doua Legi.

Problemele etice disputate în câmpul
roboticii, multe dinte ele comune cu tehnologia informației și calculatoarelor,
sunt:

·
*Dualitatea*
*tehnologiei (orice tehnologie poate fi folosită în mod corect și în mod greșit)*

*·*
*Antropomorfizarea*
*mașinilor*

*·*
*Umanizarea*
relației om-mașină (legături cognitive și afective cu mașinile)

*·*
Dependența
de tehnologie

*·*
Diviziunea
Digitală, o prăpastie socio-tehnologică (pe vârste, poziție socială, zone ale
Globului)

*·*
Accesul
egal la resursele tehnologice

*·*
Efectele
tehnologiei asupra disrtibuției globale a puterii și bogăției

*·*
Impactul
ecologic al tehnologiei

### **Bibliografie**

http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC80732/

Charles J. Kibert, Leslie Thiele, Anna Peterson, Martha Monroe, *“The*
Ethics of Sustainability”