Neodehrané hry

Nic z toho jsme zatím neodehráli, ale třeba jednou...

## Smrt klanu Stříbrného měsíce!

Naše nedávné dějiny jsou plné chyb. Hledali jsme rozdílné namísto sjednocení. Bylo tolik smutných očí v té naší zemi. Pak přišel Roch'gkchn Drakobijec, lidmi nazývaný Rokhan, a zachránil naše plémě před hrozivou bestií. Stal se prorokem a my jej následovali. Tak vznikl Klan draka. Brzy se nám poklonili i naši bratři z Pekelného ohně, Silné ruky i Síly kamene. Když se po letech opět objevili trollové z Mrazin, dokázali jsme je společně pokořit a využít je pro naši věc. Překvapili nás svou zdatností v magii.

Postupně jsme - buď po dobrém či po zlém - ovládli i ostatní kmeny. Rozdílné jsme potřeli, nyní zažíváme sjednocení. Pouze klan Stříbrného měsíce vzdoruje Roch'gkchnovu svůdnému hlasu a paktuje se s lidmi. Mrňaví a odporní lidé, zotročující naše bratry, ale volají po boji. Náčelnice Stříbrného měsíce Ärghën je tak zbabělá, že před lidmi utíká bez boje a raději vypálí svou pevnost Ril, než aby se bránila. Stříbrný měsíc si nezaslouží náš respekt, musí být vyvražděn. Dle Roch'gkchnových informátorů Ärghën prchla se svými věrnými lokaji přes Vzdálené kraje směrem za oblevou, tedy na jih, jak říkají lidé.

Posíláme za těmi měsíčními blázny schopné bratry klanu Draka. Musíme skoncovat s Ärghën, a zjistit, proč nechala spálit svůj domov a pak se stáhla tak daleko, když mohla jednoduše bojovat. Zbabělá je na to dost, ale náš Prorok má za to, že sledovala vyšší záměr... Bohužel cesta přes Vzdálené kraje - nebo Přígm'řskch, jak lidé říkají své zemi - je pro skupinu krollů nebezpečná, a proto můžeme za zrádci poslat jen malou skupinku.

Mezitím nám nic nebude bránit v tom, abychom vyrazili do Divoké výspy, a společně s trolly z Mrazin osvobodili naše týrané bratry zpod lidského jha! Na Divokou, vpřed! Drr'g nám pomáhej!

## Okres na severu aneb Píseň ledu a ohně

Žijeme v této ledové pustině již stovky let. Po předcích jsme zdědili důležitý úkol - najít a zničit Zlo. Je třeba podotknout, že zatím jsme se v našem poslání nikam neposunuli. Naše víra nás ale udržuje neustále pozorné. Víme již, že Zlo se jmenuje Thurguras. Náš bůh Sharaieil nás učí, že pokud víme, jak nepřítele správně pojmenovat, pak je možné se s ním vypořádat. O Thurgurasu se vyprávějí legendy již několik tisíc let, a to nejen u nás, ale i v lidských či trpasličích říších. Málokdo tušil, že Thurguras je reálný, a že je právě naším úkolem, naší poctou, jej zničit.

Od té doby, co jsme sem byli vysláni z vůle Sharaieila, jsme téměř nenatrefili na živou vzdělanou duši. Všude je jen nekonečná namodralá záře sněhu. Naučili jsme se ale v mrazu žít, udržovat věčný oheň v našem Zázračném městě. Díky našim Bílým chodcům, elitním jednotkám schopným přežít i mimo město, víme o poloze Thurgurasu. Žije daleko odsud, obklopen obry z kamene, kteří mu dodávají životní sílu.

Jen jednoho spojence jsme zda našli. V dobách našich otců se objevil Anaxasimael, který máváním svých obrovských křídel přináší vánici na míle daleko. Anaxasimael není nikdo menší než Poslední drak, které známe z legend. Starodávná proroctví se naplňují, zda, na mrazivém severu, se bude lámat osud světa.

Jsou mezi námi ale i tací, kteří tvrdí, že drak je ve skutečnosti náš nepřítel. Nedopřáli jsme jim sluchu, mluvili z cesty, vyhnali jsme je z našich domovů do pustiny. V našich žilách stále koluje elfí krev a ctíme Krédo života, nemohli a nechtěli jsme je zabít za jejich odlišný názor. Dnes toho rozhodnutí ale asi litujeme... Dnes se ukázalo, že zosnovali Anaxasimaelovu smrt. Proč tak učinili, vlastně ani nevíme, ale chceme to zjistit.

S pomocí našich Bílých chodců musíme vyvrhele najít a potrestat za jejich hrůzný čin, k čemuž nám dopomáhej Sharaieil!

## Opálový sen

Je neskutečně hrůzné po staletí jen otupěle zírat. Celé naše pokolení bylo takto potrestáno. Nevíme proč, nevíme kým. Nyní se pomalu probouzíme z Opálového snu, jak naší letargii nyní říkáme. Z Opálového snu si všichni pamatujeme obrovskou, neprodyšnou čerň, z níž se jen někdy vynořuje skutečná realita. Navenek jsme žili normálním životem, ale z něho jsme viděli jen šedočerné obrysy vsazené do opálově tmavého nekonečna. Všichni máme z nějakého důvodu kůži pokrytou opálovými kameny - jako když přyrrští lidé (tedy Přímořšťané, jak sami sebe nazývají) pobíjejí železem staženou zvířecí kůži. My tímto černým kamenem, nazývaným "kyrr", pokrýváme své tělo.

Přyrrští ovládají některá námi nepochopitelná umění, ale my zase umíme věci, o nichž oni ani netuší. Nepotřebujeme spolu mluvit, abychom se pochopili. Nemusíme jíst, abychom se nasytili. Nemusíme zasáhnout nepřítele, abychom jej zranili. My jsme Kyrrští. Nebo Krkavci, jak nám říkají Přyrrští.

Nepochybně jsme potomky mocné rasy. Všechny nás uráží, když vidíme, čím jsme se stali. Vidíme to na našich méně šťastných bratrech, kteří ještě sní o černých opálech...

Proč se tolik lišíme od ostatních? Proč jsme prošli opálovým snem a proč jsme se z něj nyní probudili? Proč většina z nás ještě sní? Nevíme. Jsou tací, kteří se nás snaží přesvědčit o svém správném výkladu... ale pravda může být úplně jinde. Dorazil k nám jakýsi učenec z Přyrru, jménem Apofyz. Jeho teorie o našem původu odpovídá některým výjevům z Opálového snu. Prý pocházíme ze země, která je nyní ovládána odpornou havětí. Prý tam někde leží naše pravlast, v níž je Kyrr. Co přesně to je, to nevíme... Kyrr je princip. Kyrr je záchrana - jen Kyrr nám pomůže všem procitnout z Opálového snu, a jen Kyrr nám vrátí naše vzpomínky i dávnou slávu naší říše! Nechť nás Kyrr k sobě přivede!

## Posedlost

Tažení proti skřetům uvázlo na mrtvém bodě. Dávný cíl, vyhlášený patronem Řádu svěceného meče Bernardem, spočívající ve vyhubení všech skřetů na východě, jako se to kdysi povedlo na západě v Chur-Ittiš a v Bardisjernu, se nyní zdá nemožný. Je to jako kdybychom se pokoušeli rozsekat vzduch. Skřetů je příliš a rodí se mnohem rychleji než lidé. Vítězíme pouze v nedůležitých bitvách, získáváme skřetí města, ale nejsme schopni je udržet. Dokonce je již rok obléháno Svaté město. Zde se před dvaasedmdesáti lety zjevil samotný Dechej. Protože Svaté město je svaté zároveň i pro skřety, pokoušejí se po celou tu dobu získat město zpět. Jsou od toho jen krůček, a jakmile padne Svaté město, je to konec Dechejského království.

Trpíme nejednotou. Vojevůdci se snaží jen získat slávu či bohatství ničením skřetích měst. Šlechtici doma využívají nepřítomnosti vojevůdců a rozšiřují na jejich úkor svou moc. Sporů mezi šlechtici před půlstoletím natrvalo využil Assuriam a šlechty se zbavil. Aby toho nebylo málo, dechejský patriarcha dá na naléhání přímořského krále Milomíra II. a vydá bullu, v níž ruší řád Mramorových poutníků a nechá přímořského krále zkonfiskovat jejich majetek. Přímořsko je následně na kolenou pod nájezdem krollů...

Za této situace nevěřím v úspěch naší výpravy. Nedokážeme ani osvobodit Svaté město. Navíc se u mě zhoršuje má nemoc a měl bych se věnovat jejímu léčení.

Má nemoc ve mě probouzí bestii. Někdy o sobě vůbec nevím, cítím jen hlubokou nenávist ke všemu lidskému, cítím bezbřehou zuřivost a krvelačnost. Musím se podrobit léčbě, ale sám to nedokážu. Ve chvílích mého deliria bych z cesty za léčením utekl, a byl bych nebezpečný svému léčiteli.

Ostatně i vím, co je příčinou mých problémů - je to prokletý amulet, co jsem našel před několika měsíci u mrtvého skřetího vůdce. Jedná se prý o skřetí artefakt, který se předával mezi skřetími náčelníky z generace po generaci. Znepokojující je, že dle mého názoru jde o jeden z posvátných elfích předmětů, který má být opatrován v Lysai Aeleth na západě, tisíce kilometrů odtud. Jak se věc, kterou by pravý elf pro posvátnou bázeň nevzal nikdy do ruky, mohla dostat na druhý konec světa? A proč kvůli tomu cítím nenávist k lidem?

Na tyto otázky mi odpoví jediná osoba, a věřím, že ta bude i schopna mě zbavit mého prokletí. Ale je téměř nemožné se k ní dostat.

Mí přátelé rytíři, v bojích zde na Skřetích pláních jsem mnohokrát riskoval život za záchranu toho vašeho. Nikdy jsem za to nic nechtěl. Dopravíte mě do Chrámu Dechejova zjevení v obléhaném Svatém městě? Ochráníte mě před nepřáteli i přede mnou samým? Nechť naše kroky vede Dechej!