ארתור באוניברסיטה המיסקוטנית ועם סבינה סטאר אייז

\*\*\*\*\* סצנה חדשה \*\*\*\*\*

#### ארתור מטייל לאוניברסיטה המיסקוטנית

וכך, באחר צהריו של היום, תחת ענני גשם כבדים, מגיע ארתור לאוניברסיטה, רישמית להרשם ללימודי עיתונאות, מעשית על מנת לנסות ולהתחיל עם פרופסור בירנבאום. הוא אומנם מגיע מסופק לאחר לילה עם מוניקה שהסתיים, במיטה. אולם כיצד אפשר להשוות את מוניקה הצעירה לבשלות האמיתית של הפרופסור?

כשהוא נכנס לאוניברסיטה, הגשם מפסיק במכה, והריחות הכימיים של העיר מתחלפים בריחות המיים של האוניברסיטה. תמיד מאד מוזר, אך ארתור למד להתעלם מכך.

השאלה היא רק ממה אני מתחיל, תוהה ארתור. והאם בכלל כדאי שאני אעדכן את אדריאן. לא, אין שום סיבה לעדכן אותו, עדיף להפתיע אותו ואז הוא יתנגד פחות שאני אתחיל עם הפרופסור, הוא אומר לעצמו.

ארתור מדליק סיגריה הוא מסתובב באוניברסיטה כדי לספוג את האווירה, הוא מתיישב מאזין לשיחות של העוברים, נהנה מהנוף, הגנים, המבנים, הפסלים.

כעבור כשעה הוא צועד לכיוון הבניין בו הוא פגש את פרופסור בירנבאום.

עינו המקצועית, (לדעתו האישית) של ארתור שוזפת את הנוף. קשה לראות, הן בגלל הערפל שתמיד יש כאן, והן בגלל החושך. אומנם יש מנורות גז (!) שמאירות את השבילים עצמם, אולם הגנים שבים השבילים כהים ואפלים.

מה שניתן לראות, נמצא במצב תחזוקה מעולה. בניגוד לרוב גותהם, כאן הבניינים לבנים בלי סמני גשם, הדשא קצוץ דק, השבילים מתוחזקים והחצץ עליהם אינו עולה על הדשא. פסלים רבים מעטרים את הסביבה ונראים עשוים ביד אמן. ארתור שם לב שיש אפילו מבוך עשוי צמחים.

הרבה סטודנטים ישובים להם על הדשאים השונים, וריח של טבק ולעיתים גם מריחואנה, עולה בחלל האוויר.

כשארתור מרחרח כל זאת, הוא גם קולט ריח מוזר - ריח של מיים מתוקים. כאילו מגיעים מנהר או אגם או כל גוף מיים אחר. שזה מאד מוזר כי גותהם היא על שפת אוקיינוס. היה צריך להריח את המיים המלוחים. אבל זה לא קורה.

כאשר ארתור נכנס לבניינים, הכל נקי ומצוחצח. יש תמונות רבות על הקירות, שגם הן עשויות היטב. פינות שונות, עם כורסאות מזמינות פזורות מסביב. פה ושם יש גם קנטינות לאוכל, חנויות לממכר דברים קטנים (כגון דברי כתיבה, לבוש וכדומה) ואפילו שני מסעדות שמגיעים אליהם כנראה אנשים מחוץ לאוניברסיטה - כך ארתור מסיק מהגיל ומאיכות הביגוד שלהם.

ארתור מבין מדוע אדריאן מגיע כל כך הרבה לכאן, האוניברסיטה היא אי רגוע ונעים בתוך התועבה שהיא גותהם.

בסופו של דבר ארתור צועד לבנין של המחלקה הקסנולוגית. הבנין הזה שונה משאה הבניינים. ראשית הוא עשוי בטון, ולא טייחו אותו. הוא רובץ על הקרקע נמוך, עם עשרות רבות של אנטנות מציצות מגגו. הבנין נראה... מסוכן. כמו חיה שמרחרחת את הסביבה ומחכה מתי לקפוץ עליך.

דלת הכניסה - גוש פלדה שמעליו יש מצלמה ורמקול, גם נראים מוזר בנוף של האוניברסיטה. ארתור לוחץ על הפעמון ולאחר כדקה, אפשר לשמוע קול מתכתי, אך מנומס, מהמיקרופון אומר "כן, בבקשה? מי אתה? מה אתה מבקש פה?"

אני מחפש את "פרופסור בירנבאום", ארתור אומר וחושב לרגע, תוכלו להודיע לה שארתור פרוסט מבקש להיפגש עימה.

"בשמחה. אעביר את ההודעה. יש מספר טלפון או ביפר שהיא יכולה לחזור אליו עם תשובה?" הקול המתכתי אך מנומס תוהה.

"אני אמתין" ארתור אומר וניגש להתיישב בספסל הקרוב.

"לאחר מספר דקות, הדלת נפתחת וגבר בשנות השלושים יוצא מהדלת וניגש אליך, אפשר לזהות את אותו קול מנומס ממקודם, רק הפעם הקול פחות מתכתי. "סליחה מר פרוסט, הפרופסור תשמח לפגוש אותך, באם נוח לך כמובן, מחר בשעה אפס תשע אפס אפס. האם זה יהיה לך נוח?"

ארתור מהרהר לרגע, הוא חושש משעות האור, "אפשרי יותר בכיוון של 17:30 וצפונה?" הוא שואל.

"אם תואיל להמתין אבדוק זאת. מספר דקות בבקשה," אומר הגבר. נכנס למחלקה וכחמש דקות לאחר מכן הוא חוזר לארתור ואומר "אפשרי מחר בשעה שמונה עשרה אפס אפס." והגבר מחכה לאישור מארתור טרם חזרתו למחלקה.

"כן כן"  ארתור משיב ועוזב...

.

#### בגות'אם גאזט

ארתור עוזב את האוניברסיטה אל גות'אם גאזט.

בדרך הוא רוכש ורד אדום בעבור היידי טרנר, שוקולד גודייבה בעבור מוניקה סופיה אפוזיטו ובעבור מארי סמית' הוא רוכש אספרסו חזק עם לימון (כמו שהיא אוהבת).

הוא מתחיל עם מארי (כדי שהקפה לא יתקרר), מביא לה את הקפה, מחמיא על הבגדים, מספר לה על הכתבות שלה, צוחק מכל דבר שהיא אומרת ומנסה לשכנע אותה להשיג לו כרטיס כניסה זוגי (לא ברור מי הבת זוג שלו, אולי היא) למסיבת הענק של המושל (שאמורה להיות ביום רביעי 16.1). היא נהנית ממחמאותיו ובסוף אף מבטיחה לו להשיג לו כרטיס - בשביל עצמו. נראה שיש לה תכנון אחר לעצמה.

לאחר כחצי שעה בחברה של מארי הוא עובר לפלרטט עם היידי טרנר במשך עשרים הדקות הבאות. הוא  מניח על שולחנה את הפרח, מחמיא לה על השיער, מתעניין בכל מה שיש לה לספר, מעסה לה את הצוואר ולפני שהמצב מתדרדר מנשק את ראשה ועוזב.

אז הוא עובר למשרד של מוניקה סופיה אפוזיטו, הדלת נסגרת והם עוברים לפעילות גופנית פראית, השוקולד נזרק איפשהו בחדר, מכונת הכתיבה נופלת, דפים עפים לכל עבר.

לפתע ארתור עוצר (לפני שהמצב מגיע לידי סיום) ומוניקה לא מרוצה.

הוא נזכר שהוא חייב להגיע אל סבינה סטאר אייז. "אני צריך עוד לפגוש את סבינה סטאר אייז" הוא אומר לעצמו (בקול).

מוניקה ממש לא מרוצה!

הוא מנשק את מוניקה על הלחי.

היא מקללת אותו בקללות חדשות שלא מוכרות לארתור, חלקן באיטלקית, הוא כותב אותן בפנקס,

הוא מנשק אותה שוב על הלחי השנייה ועוזב, כוס הזכוכית שעפה מהכיוון של מוניקה מתנפצת על גבו. הוא עוצר ומפריך לכיוונה נשיקה באוויר ויוצא וסוגר את הדלת מאחוריו.

הוא כמובן מפספס את האצבע המשולשת.

משם הוא נע אל מועדון קורטני אקט,

.

#### עם סבינה סטאר אייז

הוא מגיע לפני שהמשמרת של סבינה סטאר אייז מתחילה...

המהומות שהיו עד לפני ימים ספורים, שהרסו חנויות, רכבים, חיי אנשים - כמו התנפצו כנגד הסלע שנקרא קורטני אקט ללא פגיעה. המועדון עומד גאה (ליטרלית ופיגורטיבית), מאיר באורות נוגהות לכל עבר. כרגיל יש המוני צעירים מסביב למקום, שרוכים על המדרכות כשהם שתויים/מסוממים או עסוקים מינית בזה ובשני. המועדון עצמו מלא מאד. אומנם לא כמו בסופי שבוע, אך אפילו באמצע השבוע, קשה למצוא מקום ליד הבר. ארתור רואה את סבינה, שכמו תמיד, נמצאת מאחורי הבר. כשהיא שמה לב לארתור, היא מתעלמת ממנו במופגן, עוברת לשרת מישהו אחר...

ארתור נדחף ולבסוף מוצא את מקומו על הבר, הוא פונה אל סבינה סטאר אייז בחיוך, מפעיל פרזנס (משקיע דם) ואומר לה "מה בחורה נחמדה כמוך עושה בתוך מוח מלוכלך כמו שלי?"

סבינה מרימה גבה לארתור. נראה שהיא מכירה ומזהה את יכולות הפרזנס. בו בזמן, אולי בגלל הפרזנס, אולי  היות וארתור נאה ביותר ואולי סתם כי היא מחבבת אותו, היא עושה לו פרצוף לא מרוצה, אך עונה לו "אני שונאת אותך. ואם עוד פעם אחת תעשה לי את הטריק ההוא, אני יורה בך כשאתה נכנס לכאן.... איך הסתיים הציד שלך אחרי רודפי האומנות הפסכיים ההם?"

"הא הם... ירד לי מזה." הוא אומר ומהרהר בעגמומיות לרגע, בפרופיל, תוך שמבטו מופנה לרגע לתקרה.

כעבור מספר רגעי הרהור...

הוא חוזר לעצמו ואומר בצהלה "התחלתי לעבוד בעיתון וקניתי לך משהו", הוא מוציא מכיס המעיל שקית נייר לבנה קטנה של מייסיס (שבתוכה יש את החזייה האדומה של מוניקה סופיה אפוזיטו).

https://www.pinterest.com/pin/534732155728227075/

הוא נותן את השקית לסבינה ומתקרב לנשיקה. אך הוא עוצר כאשר היא מציצה אל תוך השקית ונוזף בסבינה "אל תציצי ואל תפתחי את זה כאן!" הוא אומר ומנסה לחטוף לה את השקית.

סבינה מחייכת לארתור, "אני אוהבת מתנות, " היא אומרת לו, "מסתובבת כך שהיא עם הגב אל ארתור ולקהל, מאחורי הבר, ואז היא מציצה פנימה "אוווווו...." היא נושפת, "נחמד מאד...". היא מסתובבת בחזרה לארתור, "אחרי המתנה הזו אני מוכנה לדבר איתך, אבל אל תחשוב שאתה הולך לקבל פה טובות הנאה... במיוחד שנראה לי שבאת על מנת לבקש משהו... מה אתה רוצה?"

"א-נ-י" ארתור בטון נעלב, "אני לא מאמין שזה מה שאת חושבת עלי!",

מבט מאוכזב על פיו, "באתי לכאן רק בשבילך...",

"בעיקר" הוא אומר בקול חלש יותר,

"הממממ..." היא אומרת לו, מפנה חיוך לאחד מבאי הבאר, מספקת משקאות לכמה צעירים וצעירות שדורשים זאת, ולאחר כחמש דקות חוזרת לארתור, "כן, אז מה את רוצה?" היא שואלת שוב.

"רק לבלות איתך" הוא אומר ומחייך, "טיול לאור ירח עם סיפורים על החיים של הקינדרדס בגוטהאם?"

סאבינה מסתכלת על ארתור במבט מפקפק קלות - נראה שהפרזנס האיכותי והשמנמן של ארתור פחות משפיע עליה - "אני מסיימת את המשמרת בשתיים. אסוף אותי כמו שצריך, ונדבר אז..." היא מחייכת אל ארתור באתגר...

"בסדר גמור, נמתין ל 2:00" ארתור אומר ושולף פנקס. הוא מתחיל לכתוב כתבה על חיי הלילה במועדון הקורטני אקט. העובדים במקום, המלצרים, הרקדנים, הברמנים, על המבלים במקום, מפורסמים המחפשים מין, סמים או מוזיקה טובה, הוא מציג את המקום כיצירת אומנות חיה.

השעות עוברות ביעף על העיתונאי המתחיל, כאשר לפתע סאבינה מתיישבת ליד ארתור. "יפה יפה, " היא אומרת "על מה אתה כותב? תקריא לי מה שכתבת עלי!" היא דורשת...

והוא מספר לה על קורטני אקט כיצירת אומנות

"אני יכול לצלם אותך לכתבה?" ארתור שואל

"דרך אגב, מה הסיפור בין הגנגרלים והונטרו, זה נראה שמתחילה שם מלחמה?" שואל ארתור

"אותי לצלם?" שואלת את עצמה סאבינה, "בטח! יש לך מצלמה לעשות את זה? ותכתוב עלי רק דברים טובים נכון?" היא ממשיכה כאשר היא תופסת פוזה לצילום...

אולם כאשר סאבינה שומעת את השאלה הבאה היא מתיישבת ליד ארתור, לוקחת לו את הסגריה מהיד, מושכת ארוכות מהעשן, מחזירה לו אותה ורק אז עונה "מלחמה בין הגנגרלים לונטרו? מה פתאום? הגנגרלים נלחמים כל הזמן בינם לבין עצמם, אין להם זמן להלחם בונטרו. אם הם היו נלחמים בשלי היא לא הייתה מצליחה לעלות... המממ... טוב אולי קצת הגזמתי, אבל באמת, הסיבה שהונטרו עכשיו בשליטה זה רק בגלל שהגנגרלים טוחנים זה את זה... יש הכי הרבה גנגרלים בעיר, ואפילו אחרי כל המלמות שלהם, אני חושבת שזה עדיין השבט הכי חזק כאן.... אבל הם, וזה מטורף, ואני אומרת את זה, זה מטורף, הם לא מפסיקים להלחם זה בזה.... אין לי מושג למה!". אז היא לוקחת שוב את הסגריה מארתור ומסיימת אותה. "אין לך עוד אחת כזו?" היא שואלת אותו.

ארתור ישים לב לאותו כפתור זהוב בפינה שכעת מהבהב אליו. כשהוא מתרכז בו קופצת לו המשימה החדשה הבאה:

המשימה "אפוקלפיסה עכשיו" חלק א

סוג: שבטי, סדרה

התקבל: 19.1.1980 בלילה

הסבר: שבט הגנגרל היה שנים רבות בשלטון. מאבקים ארוכים בתוך השבט הפילו אותו מהשלטון. עדיין, עדויות מצביעות על כך ששבט הגנגרל הוא החזק ביותר בגוטהם ומן הראוי שבתנאים רגילים הוא יהיה עדיין בשלטון. ואין זה כך.

המטרה: מצא מה הסיבה האמיתית בגללה השבט איבד את כוחו. סיבה זו, כנראה, עדיין רלוונטית.

הפרס: עליה ביכולת "האמת נמצאת אי שם"

הערה: כמו בכל משימה הקשורה לגילוי האמת יש קושי באימות של המידע. על מנת להצליח במשימה יש

1. לנסות ולמצוא מקורות מידע אמינים

2. להצליב מידע ברמה מספקת לוידוא.

3. במקרה הנוכחי יש מצב יוצא דופן בו צפוי למצוא סיבה שעדיין פועלת על השבט ומונעת את השלטון ממנו. לפיכך, באופן נדיר, ניתן למצוא הוכחה לאמת ולהשפעתה.

דיסקליימר: פרטים כאן.

ארתור מדליק סיגריה חדשה ושואל: "אבל הונטרו שולטים בעיר, מה הסיפור שלהם? איך הם קיבלו את השליטה בעיר?"

סאבינה מסתכלת על ארתור כמה שניות, אז היא מסתכלת לצדדים ועושה לו "שו" עם אצבע על השפתיים. "בוא נמצא החוצה ונתקשקש לנו בכיף שמה," היא אומרת "אבל אני אצטרך סגריות בשביל זה, יש לך דולר שנקנה חבילה לפני שנצא?"

"בטח" הוא אומר וצועד אחריה

השניים מגיעים ליד מכונה למכירת קופסת סיגריות וארתור קונה לסאבינה קופסה. זו חוטפת אותה מידו, אומרת תודה, פותחת ותוקעת סגריה לפיה. בחיוך על שפתותיה ועשן על לשונה, היא יוצאת החוצה וארתור לצידה.

בחוץ הרחובות חשוכים, הלילה נמצא בשיאו, גשם יורד ומכה בכל ההולכים, סביב הקורטני אקט יש הרבה אנשים, אך ככל שמתרחקים מהמקום כמות האנשים יורדת, ומפלס החשדנות עולה. בשעה הזאת של הלילה, אנשים נרתעים זה מזה וכל אחד הולך כשהוא מרוחק עד כמה שאפשר מחברו.

לסאבינה כל זה לא מפריע. היא הולכת לה ברחוב, אז היא מתקרבת לדלת של אחד מרבי הקומות, לוחצת על כל הלחצנים של האינטרקום ואז צוחקת היא מתרחקת משם מרוצה...

ארתור צוחק, אוחז בידה, וממשיך לצעוד לצידה.

"מה הסיפור של הונטרו בעיר?" ארתור שואל

סאבינה פוצחת ברטינה "אוסף הפוצים האלו.... פףףףף. חבורת זונות, חראות, מלוכלים, בני זונות. נתקעתי על הקללות שלי. אבל הם באמת חארות. אתה מבין, הגנגרלים שלטו בעיר כבר איזה מליון שנה. באמת. כאילו הם היו כאן בעיר והכל היה סבבה. טוב לפחות יחסית סבבה. ואז הגיעה השלי הזו, היא ממש בת כלבה. והיא התחילה לסכסך את כל הגנגרלים, אחד כנגד השני, עד אשר הם תקפו אחד את השני. כאילו שנים. ממש. ואז, כשהם היו חלשים, היא באה ואומרת שלטובת הקהילה היא משתלטת עליה! כדי שלא יהיו בעיות! אתה מבין? היא עשתה את הבעיות ואז היא אומרת שהיא מצילה את כולם. כלבה בת כלבה". סאבינה רגוזה, מכבה את הסגריה שלה על טמבון של מכונית. אז היא נותנת לטמבון בעיטה ואז, עדיין רגוזה, ממשיכה עם ארתור הלאה...

"איך היא קיבלה את ההסכמה של הפריימוג'ן?" ארתור שואל

"מה?!", סאבינה הרגוזה מגיבה בהרמת קול ועצבנות ברורה "מה זת'ומרת איך היא קיבלה את ההסכמה? הם אוסף חארות עוד יותר גדול ממנה. הם כולם שם אוסף בוגדים ושקרנים. הם רצו להפיל את הגנגרלים. הם נתנו לה יד לעשות את כל הזה שלה. והם הרגו את הייזל (Hazel). זה מה שהם עשו. הרגו אותה". ארתור יכול לראות דמעה אדמדמה יורדת מעינה של סאבינה, כשהיא בתנועה כעוסה מנקה אותה מפרצופה. הולכת לבעוט בכל מכונית ברחוב. קולות אזעקה מתחילים לעולות מהמכוניות השונות שהיא עוברת דרכם...

ארתור מחבק את סאבינה ומנשק את ראשה, "מי זאת הייזל? מי הרג אותה?" הוא שואל בקול חלש

סאבינה חונקת יבבה, מחבקת את ארתור ואז לוחשת לו, "הייזל הייתה חברה שלי," היא מוציאה מתיקה תמונה של בחורה עם שער חום, עיניים עצומות בזמן שהיא מתפנקת בשמש, "היא לא עשתה כלום. אבל שלי החליטה שהיא עברה על המסקרייד! שקרנית. היא בכלל לא הייתה מעורבת שם. ואז היא הרגה אותה...." סאבינה דוחפת את ארתור, הולכת ובועטת בדלתות של חנויות...

https://www.picfair.com/pics/010014194-brunet-woman-with-closed-eyes

"מי היה הנסיך לפני שלי ולמה הוא הפסיק להיות נסיך?" ארתור שואל

ארתור לא מתרגש מהבכי, הוא רגיל לאדריאן

סאבינה מסתובבת כמה פעמים הלוך ושוב, דוחפת סיגריה לפיה, מעשנת אותה מתחת לשלג היורד מלמעלה. היא מרימה את פרצופה לתוך השלג, נותנת לו לקרר אותו ואולי גם להחביא את הדמעות שלה. בסוף היא עונה לארתור "זה היה קארנג'. זה גנגרל חזק מאד ועתיק. אבל הוא באמת היה נסיך גרוע. לא היה אכפת לו כמעט מכלום חוץ מקרבות הגלאדיטורים שבהם הוא השתתף. בתכלס הוא החזיק את השלטון כי... המממ... הוא היה יותר חזק מכולם, בשבט החזק מכולם... אבל הוא באמת לא עשה כלום. הוא סתם. ולכן כאשר הגנרל התחיל לדחוף, והתחילו המלחמות שלהם בתוך עצמם. מלחמות שכבר ממשיכות איזה חמש שנים, הכל נתקע שם. ואם לפני זה לא קרה כלום, מאז המלחמה בינהם עוד קרה פחות בסך הכל... אבל הקרבות בין השניים עברו לקרבות בתוך הציבור, והמסקרייד נשבר שוב ושוב. ואז יש גם את כל הארועים עם המטיילים שמגיעים ושוברים שוב ושוב את המסקרייד... כאילו באמת היה צריך לסדר את העניינים... אבל יש צורה ויש צורה..."

הלילה מסתיים כאשר הם יושבים בספסל בגינה מחובקים, היא בוכה, הוא מחבק אותה ולבסוף עוזב...

\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\* סוף סצנה \*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*\*