Gender a teorie

*Proč vůbec existuje pohlaví?  Mluvili jsme o tom, co je to gender a jak ovlivňuje životy lidí.  Přeskočili jsme však zásadní část celé problematiky genderu:  Proč nám na něm tolik záleží?  Gender není ve všech kulturách stejný.  Hlavní proud západních představ se soustředil na představu genderu jako binárního jevu, kde mužskost a ženskost slouží jako vzájemné protiklady.  Jiné kultury však mají tři pohlaví nebo pohlaví vnímají jako fluidní či je popisují spíše jako spektrum než jako soubor odlišných typů.  Například mnoho indiánských národů a národů prvního národa uznává třetí pohlaví, které zahrnuje jak mužské, tak ženské, a v jejich kultuře hraje specifickou, posvátnou roli.  Ačkoli různé kmeny mají pro toto pohlaví v rámci svých jazyků různé termíny, v současné době mnoho z nich používá souhrnný termín Two Spirit.  Nejsou však známy společnosti, které by neměly žádný pojem pohlaví.  Proč tomu tak je?  Proč bez ohledu na to, v jaké společnosti žijeme, přisuzujeme pohlaví tolik významů?*

Abychom mohli hovořit o tom, proč vůbec máme gender, musíme se vrátit ke třem teoriím, na nichž je sociologie postavena: teorii strukturálních funkcí, teorii symbolické interakce a teorii sociálního konfliktu.  Všechny tyto tři teorie mají různé pohledy na to, proč gender existuje.  Začněme strukturálním funkcionalismem.  Připomeňme si, že strukturální funkcionální přístup chápe lidské chování jako součást systémů, které pomáhají udržovat společnost organizovanou a fungující.  Z tohoto pohledu je gender prostředkem organizace společnosti do odlišných rolí, které se vzájemně doplňují.  Někteří antropologové tvrdí, že ve společnostech lovců a sběračů vznikla představa, že muži jsou živitelé a ženy se starají o domácnost.  Muži byli fyzicky silnější a neměli nároky na plození dětí, což jim usnadňovalo převzít agresivnější, samostatnější role, jako je lov nebo válčení.  A tyto role se institucionalizovaly.

Dokonce i poté, co fyzická síla přestala být pro mnoho povolání důležitá, bylo považováno za samozřejmé, že muži budou živiteli rodiny a ženy se budou starat o děti.  V této teorii jsou však díry - konkrétně v tom, že první antropologové, kteří tuto dynamiku studovali, příliš zdůrazňovali roli věcí, jako je lov velké zvěře.  Novější antropologické práce naznačují, že sběr, rybolov a lov drobné zvěře - které rovněž prováděly ženy - hrály v těchto společnostech mnohem větší roli při zajišťování potravy.  Ale myšlenka, že máme dvě pohlaví, která hrají doplňující se role, se udržela, částečně díky práci sociologa Talcotta Parsonse.  Ten tvrdil, že chlapci a dívky jsou socializováni tak, aby si osvojovali vlastnosti, které se vzájemně doplňují, a usnadňují tak udržení stabilních a produktivních rodinných jednotek.  Chlapci se učí tomu, co Parsons nazývá instrumentálními vlastnostmi, jako je sebedůvěra a soutěživost, které je připravují na pracovní sílu.  Dívky se zase učí expresivním vlastnostem, jako je empatie a citlivost, které je připravují na péči o rodinu.  Parsonsova teorie spočívala v tom, že úspěšná rodina potřebuje, aby lidé měli vzájemně se doplňující dovednosti, a pohlaví nám dává možnost tyto dovednosti skloubit.  A společnost zase podporuje genderovou konformitu tím, že v lidech vyvolává pocit, že pokud chtějí být romanticky žádoucí, musí těmto formám odpovídat, a také tím, že učí lidi odmítat ty, kteří se těmto genderovým normám vymykají.  Ačkoli tato teorie byla v polovině dvacátého století vlivná, z několika důvodů upadla v nemilost.

Zaprvé, Parsons vycházel ze své teorie dělby práce, která byla ve čtyřicátých a padesátých letech minulého století specifická pro bělošskou střední třídu v Americe.  Předpokládala heteronormativní a západní pohled na to, co je rodina.  Ale ne všechny rodiny jsou nukleární jednotky s jedním mužem, jednou ženou a houfem dětí.  Když rozšíříte definici rodiny o páry stejného pohlaví, osamělé rodiče, vícegenerační rodiny nebo bezdětné dospělé, je méně zřejmé, že byste měli předpokládat, že muž pracuje mimo domov a žena v domácnosti.  Za druhé, myšlenka komplementárních pohlaví spočívá na tom, že existují dvě odlišná a protikladná pohlaví.  Opět - západní perspektiva.  Představa pohlaví jako binárního systému není univerzální a ignoruje všechny ty, jejichž identita neodpovídá systému dvou pohlaví.  Za třetí, Parsonsova teorie ignoruje osobní a společenské náklady spojené s udržováním rigidních genderových rolí.  Kritici tvrdí, že představa, že muži musí být těmi, kdo pracují mimo domov, aby se udržela stabilita rodiny, je svévolná a posiluje genderovou dynamiku, která dává mužům moc nad ženami.  Dalším pohledem na gender je přístup založený na symbolických interakcích.  Zatímco strukturální funkcionalisté se zabývají tím, jak gender napomáhá dobrému fungování celé společnosti, symbolicko-interakcionisté se více zaměřují na to, jak je gender součástí každodenního života.  Z tohoto pohledu je gender spíše něco, co člověk dělá, než něco, co je buď vrozené, nebo vnucené institucemi.

Oblečení, účesy a líčení - to vše lidem kolem vás sděluje pohlaví.  Vezměte si tyto dva lidi.  Pravděpodobně máte intuitivní reakci na pohlaví těchto lidí, i když jediná věc, která se na nich liší, je to, co mají na sobě.  Ale co kdyby osoba v obleku měla dlouhé vlasy nebo byla nalíčená?  Ty by mohly v našem mozku přepnout přepínač a začít vnímat tuto osobu jako ženu v obchodním obleku.  Ale když má člověk krátké vlasy a není nalíčený a má na sobě šaty, nemusí nutně přepnout stejný spínač.  Tento vzorec je příkladem genderových rolí neboli toho, jak společnost definuje, jak by ženy a muži měli myslet a chovat se.  Muž v sukni je považován za větší odmítnutí tradičních genderových rolí než žena v kalhotách.  Řeč těla a způsob, jakým spolu lidé komunikují, jsou také součástí toho, jak lidé dělají gender.  Ženy jsou socializovány k tomu, aby byly v rozhovoru uctivé, což znamená, že častěji navazují oční kontakt, aby daly najevo, že naslouchají, nebo se usmívají, aby povzbudily svého partnera, který s nimi mluví.  Překřížení nohou se nazývá "dámské", zatímco pokud sedíte v metru s roztaženýma nohama, může se na vás někdo podívat, že jste "rozkročení muži".

Tato cvičení v "dělání genderu" jsou dobrým příkladem toho, jak jsou definice mužskosti a ženskosti v naší společnosti neoddělitelně spjaty s mocí jednotlivých pohlaví ve společnosti.  Mužské rysy jsou spojeny s mocí - zabírají více prostoru, řídí konverzaci - a jsou často ceněny více než ženské rysy.  Jinými slovy, každodenní sociální interakce odráží a pomáhá posilovat genderovou stratifikaci.  Omezením přístupu symbolické interakce je však to, že se zaměřuje spíše na mikro než na makro.  Kvůli svému zaměření na situační zkušenosti opomíjí širší vzorce genderové nerovnosti.  K tomu potřebujeme teorii sociálních konfliktů.  Teorii genderových konfliktů si možná pamatujete z našeho dílu o Harriet Martineauové.  Ale pokud jste zapomněli, teorie genderových konfliktů tvrdí, že gender je strukturální systém, který rozděluje moc a privilegia jedněm a znevýhodňuje druhé.  Konkrétně je tímto strukturálním systémem patriarchát, forma společenské organizace, v níž mají muži větší moc a dominují ostatním pohlavím.  Příklady této struktury můžeme vidět v institucionálních praktikách, které znevýhodňují ženy, jako je omezování vysokoškolského vzdělání na muže nebo odmítání umožnit ženám volit.  Vidíme ji však i méně oficiálními způsoby.  Zamyslete se nad vlastnostmi, kterých si naše společnost cení - racionalita je často chválena jako žádoucí způsob myšlení, zejména u vedoucích osobností, zatímco iracionalita znamená nechat se ovlivňovat emocemi při rozhodování a je považována za slabost.  Ženy jsou stereotypně považovány za emocionálnější a muži za racionálnější, což způsobuje, že lidé falešně považují muže za přirozenější kandidáty na vedoucí pozice.  Způsob, jakým patriarchát upřednostňuje určité lidi před jinými, také není tak jednoduchý, jako když se řekne, že všichni muži jsou na vrcholu rozdělení moci.  Proto se v sociologii věnuje větší pozornost intersekcionalitě neboli analýze vzájemného působení rasy, třídy, pohlaví, sexuální orientace a dalších identit, které často vedou k více dimenzím znevýhodnění.  Ačkoli jsou všechny ženy znevýhodněny z důvodu pohlaví, je také pravda, že některé ženy zažívají větší znevýhodnění než jiné.  A u mužů to platí naopak - všichni muži mají prospěch z toho, že žijí ve společnosti, která upřednostňuje mužství, ale někteří muži z toho mají větší prospěch než jiní.

Vraťme se ke statistikám rozdílů v odměňování žen a mužů, o kterých jsme hovořili v minulém díle.  Bílé ženy vydělávají 80 centů na každý dolar bílého muže.  Černošky vydělávají 65 centů na každý dolar bělocha.  Když tato dvě čísla vydělíme, dostaneme rozdíl v platech bílých a černých žen: černá žena vydělá 81 centů na každý dolar, který vydělá bílá žena.  Ale co černí muži?  Ti vydělávají 73 centů na každý dolar, který vydělá bílý muž.  Takže černé ženy jsou na tom ekonomicky hůře než černí muži, kteří jsou na tom hůře než bílé ženy, které jsou na tom hůře než bílí muži.  Pouhý pohled na pohlaví nebo jen na rasu opomíjí způsob, jakým se znevýhodnění mohou vršit jedno na druhé.  Naše chápání teorie sociálních konfliktů by také nebylo úplné, kdybychom se nezabývali hnutím, které je s teorií genderových konfliktů úzce spjato: feminismem.

Feminismus je podpora sociální rovnosti všech pohlaví v opozici k patriarchátu a sexismu.  Obecně řečeno, feminismus prosazuje odstranění genderové stratifikace, rozšíření možností volby, které mají ženy, muži a další pohlaví, ukončení genderového násilí a podporu sexuální svobody.  Feminismus může mít mnoho podob, ale zdůrazněme tři hlavní myšlenkové směry v rámci feministické teorie.  První z nich je liberální feminismus - a ne, nemyslím tím liberální v politickém smyslu.  Mám na mysli liberální v klasickém smyslu, zakořeněný v ideálech svobody volby a rovných příležitostí.  Liberální feministky usilují o rozšíření práv a příležitostí žen tím, že odstraňují kulturní a právní překážky bránící rovnoprávnosti žen, jako je zavádění politik, které zabraňují diskriminaci v zaměstnání nebo zlepšují svobodu reprodukce.  To kontrastuje se socialistickým feminismem, který považuje kapitalismus za základ patriarchátu a zasazuje se o plnou ekonomickou rovnost v socialistické tradici.  Socialistické feministky mají tendenci se domnívat, že liberální feministické reformy nejdou dostatečně daleko, protože zachovávají většinu stávajících mocenských institucí.  Třetí feministická myšlenková škola je známá jako radikální feminismus, který věří, že k dosažení rovnosti pohlaví musí společnost skutečně odstranit gender, jak ho známe.  Radikální feminismus se silně střetává s ostatními podskupinami feminismu, zejména v otázce práv transgenderových osob.  Mnohé radikální feministky odmítají uznat genderovou identitu transsexuálních žen a obviňují transgenderové hnutí z udržování patriarchálních genderových norem.  A tyto tři způsoby uvažování o feminismu jsou jen několika z mnoha názorů na to, jak nejlépe prosazovat genderovou rovnost.  Podobně jako v sociologii existuje mnoho teorií o tom, jak bychom měli přemýšlet o genderu.

Dnes jsme se seznámili se třemi z těchto myšlenkových směrů teorie genderu.  Strukturální funkcionalismus vnímá gender jako způsob organizace společnosti a zdůrazňuje způsoby, jakými se muži a ženy mohou vzájemně doplňovat.  Symbolický interakcionismus nahlíží na gender na mikroúrovni a zkoumá, jak gender řídí každodenní život.  A teorie genderových konfliktů, intersekcionální teorie a teorie feminismu se zaměřují na způsoby, jakými gender rozděluje moc ve společnosti.