Dvanásta hra 10.09.2022

previous

Účastníci: Abram, Axe, Garrus, Tanquol

Mali sme info, že náš cieľ R.F. je niekde v okolí koordinátov, na ktorých sme sa vynorili z warpu. Dreadnaught, ktorý sa predstavil ako NSR: Nezávislá Socialistická Republika nás docela prekvapil. Našťastie sme venovali chvíľu príprave a zamaskovali signatúry našej lode. Ak zdroj nekecal, nebude žiadnym prekvapením, ak náš cieľ bude práve tam.

Keď nás vyzvali na identifikáciu, predstavili sme sa ako výskumný team zo súkromnej korporácie NASA a ideme sa pozrieť na podivnosti na planéte Karrak. Odpoveď bola niečo v zmysle: OK, ale tu je bezletová zóna, držte sa ďalej.

Ako prvé sme spravili scan okolia. Na planéte sú dve stanice blízko seba a na ďalekej obežnej dráhe opustená (a mŕtva) ťažobná stanica. Planéta samotná mala štruktúru špongie. Ako prvé sme sa rozhodli pozrieť na ťažobnú stanicu.

Po ceste sme stretli Stieva v niečom, čo v dobách najlepšej slávy mohol byť starý a lacný shuttle. Stieve bol niečo ako neúspešný hľadač pokladov. Ak za poklad považujeme hrdzavé skrutky. Keď sa na to pozerám v retrospektíve, dal nám pomerne užitočnú radu: „Vyhnite sa Cloumákovému točenému.“

Do stanice sme sa mohli dostať cez ľubovoľnú dieru v trupe, ale nakoniec sme sa dohodli normálne zadokovať na mieste, kde to pôvodní stavitelia zamýšľali. Po vystúpení sme prešli už dávno nefunkčnou prechodovou komorou a vydali sme sa na zrýchlený prieskum opačným smerom ako je často používaná trasa (súdiac podľa natiahnutých vodiacich lán vyleštených úchytov častým používaním a pod.). Na celej stanici nezostalo nič, čo by malo aspoň nejakú hodnotu. Vlastne je celkom podivuhodné, že tu vôbec ešte je. Trup je totiž z kovu.

Na mnohých miestach sme našli stopy po boji. A jedna miestnosť bola poničená ako keby sa tam zjavila mini-mikro čierna diera. O kúsok ďalej zostali stopy krvi a kus handry, asi odtrhnutý kus uniformy. Nikto z nás ju nepozná. Tu však pomohla Eddie, ktorá ju identifikovala ako uniformu temnej odnože rádu gravitonových solariáncov.

Vydali sme sa teda do stredu, kde boli tepelné signatúry, ale žiadna elektronika. Rozhodne tam boli nejaké osoby. Určite sme nechceli, aby spoznali Garrusovu uniformu, tak si Garrus ešte na poslednú chvíľu prestriekal aspoň insignie. Skúsili sme sa tam dostať na tajňáka, ale prechodová komora nefungovala a nedala sa natlakovať. Takže pri otvorení vnútorných dverí to spravilo trochu prievan, na ktorý sa ihneď posťažoval Bernardínfolk (alebo možno huskyfolk?). Okrem neho tu bol ešte velký pes neurčitelnej rasy, nejaký hnusák s obrovskými tukovými faldami a lashunťák, ktorý sotva stál na nohách. V rohu bola opretá zbraň. Niečo ako dve dvojhlavňové brokovnice zlepené lepiacou páskou k sebe.

Ako vysvitlo, bola to ožratá partička rádoby prospektrov. Rovnako stratené existencie ako Stieve. Ale prezradili nám, že sa tu zdržiavajú asi 8 rokov a ten dreadnaught tu kotví asi 3 mesiace. Počas rozhovoru si to sem napochodovala Elza a tukovitý hnusák bol hneď plný ochoty. Tanquol rukou poplácal pištoľ u pásu a druhou rukou pohrozil; opatrne, ešte nie je plnoletá. Lashunťák sa volal Cloumák a ponúkal jej jeho „točené“. T. iba pokrčil ramenami, varovaná bola. Teraz je to jej vedomé rozhodnutie. Ochutnala to. Asi to nemala robiť. Síce jej očerveneli líčka, ale po čase začala trošku zelenať. No, niekto sa potrebuje učiť tým náročnejším spôsobom.

Vybrali sme sa teda smer planéta Karrak.

Na celej planéte boli iba dve základne veľmi blízko seba. Jedna väčšia, patrila pod korporáciu Weyland, druhá bola maličká, patrila skupine ERA - Expedícia Robinsonovej Akadémie.

Poriadny kus ďalej u veľkého vraku bol zaparkovaný shuttle Stieva. Stieve tam nebol, asi išiel niekam do útrob vraku na prieskum, či tam nie je niečo, čo by sa dalo predať. Na volanie nereagoval.

Skúsili sme kontaktovať najprv stanicu Weylandu. Primárne preto, lebo tam bol zaparkovaný shuttle z dreadnaughtu, na ktorý sa chceme dostať. Rádio fungovalo, ale nikto neodpovedal. Pristáli sme teda najbližšie ako sa dalo a vydali sa ku stanici peši.

Tanquola aj Axeho mimoriadne zaujali kryštály. Každého z iného dôvodu. Tanquol sa zaujímal o to, čo to je a Axe sa zaujímal, či sa to dá vyťažiť a predať. Kupodivu, Axe prišiel pripravený a mal so sebou prenosný scaner, ktorý mu Tanquol tíško závidel. Axe tentokrát zdieľal cieľ s Tanquolom a spoločne teda skúmali kryštáli. Zistili, že tento materiál má kryštalickú štruktúru, ale zdieľa vlastnosti amorfných materiálov. Kryštály prerastali celú planétu aj so všetkými stroskotanými vrakmi. Chová sa to, ako keby to bolo živé. Asi by sme tu nemali parkovať dlhšie, ako je nevyhnutne nutné. Tu a teraz zrejme nezistíme nič viac. Vydali sme sa ďalej. Axe sa ešte chvíľu motal vzadu a začal sa na ňom prejavovať dopplerov efekt. V spektre sa posúval smerom do červenej oblasti. Keď sa pohol smerom k nám, všetko sa vrátilo do normálu. Podivné.

Stanica bola úplne opustená. Zjavne sa jednalo o výskumnú stanicu, mali tam pomerne dobre zariadené laboratórium, našli sme dokonca pokročilý prenosný skener (scaning kit za 200 kredit), ktorý si nechal Tanquol. Garrus sa snažil niečo vydolovať z počítačov. Boli tam záznamy o tom, že niekde je nejaký chrám o ktorý sa veľmi vážne zaujímali, ale nič, čo by nám prezradilo čo sa tu stalo, ani kde ten chrám je.

Tanquolovi sa podarilo s Garrusovou pomocou prelomiť zabezpečenie osobného PC veliteľa stanice. Na nešťastie nie celkom úspešne, takže mnoho kľúčových informácií sa stihlo vymazať. Dáta nedávali príliš veľký zmysel, zväčša obsahovali rituálne postupy na rozbitie nejakého zámku. Okrem toho tam bolo, že celá sa posádka (okrem jediného člena) vydala vykonať daný rituál a podozrivo dlho sa nevracali. Preto posledný člen volal o pomoc na jeden konkrétny dreadnaught. Áno, je to ten o ktorý sa zaujímame my. Aké je spojenie tejto stanice s onou loďou je neznáme. Z dreadnaughtu vyslali výsadok a všetci aj s posledným pôvodným členom stanice sa vybrali ku chrámu. To bol chronologicky posledný záznam. Okrem toho sme ešte vydolovali polohu toho chrámu.

Než sme sa vydali ďalej, Tanquol skúsil získať prístup do shuttlu, či sa tam dajú získať potrebné informácie. Nad dverami boli guľomety ako ochranný mechanizmus pred neautorizovaným prístupom. Toto Tanquola síce prekvapilo, ale nezastavilo. Keď sa s ohromnými ťažkosťami podarilo otvoriť dvere (DC 42 oproti teoretickému maximu 42) sme zistili, že na shuttli je všetko totálne vypnuté. A pravdepodobne po nahodení akéhokoľvek zdroja sa spustia všetky ochranné mechanizmy a automaticky sa bude hlásiť domovskej materskej lodi. Rozhodli sme sa, že nemá zmysel pokúšať štastie.

Ešte pred cestou do chrámu sme sa rozhodli pozrieť sa na druhú stanicu – ERA. Tu boli prítomní traja výzkumíci kryštálov. To Tanquola ihneď zaujalo a začal sa vypytovať (physical science a life science rolly 35 a 32). Tanquol bol veľmi sklamaný, že sa nedozvedel nič, čo by nevedel už pred tým aj keď najavo na sebe nedal nič poznať. Jedine tak mu potvrdili to, čo už vedel a jednu jeho domnienku. Tieto kryštály sú živé. Podozrivé bolo, že oni za bohvie koľko rokov zistili to, čo Tanquol behom pár minút.

Tanquol ešte zacítil mágiu. Nejaký divný druh. Mal pocit, akoby sa s tým už niekde niekedy stretol, ale nedokázal tomu hneď teraz prísť na kĺb. Poslal telepatickú správu na najmladšieho člena, ktorý vyzeral ako taký uťápnutý poskok, že či je všetko v poriadku. Ten sa narovnal, zamyslel a potom pokrčil ramenami a pokýval hlavou, že hej, všetko OK.

Veci nabrali rýchly spád, keď sa Garrus telepaticky začal vyhrážať poskokovi, aby mu prezradil pravý dôvod ich prítomnosti. Poskok vytiahol svetelný meč, Tanquolovi docvaklo akú mágiu to cítil (aj keď takú inú, nie práve pokrivenú, ale inú. Niečo ako vzdialený dialekt.), Axe už po ňom išiel skočiť a obaja starší „vedci“ naraz vykríkli dosť a zamračili sa na poskoka. Ten iba zahanbene sklopil oči/uši. Asi si to ešte pekne odskáče.

Nešlo to úplne tak, ako si Garrus predstavoval, ale dozvedeli sme sa, čo sme chceli. Títo chlapíci sú Jediovia, ochrancovia chrámu. A zlyhali. Pôvodne ich bolo oveľa viac, ale iný, opozičný rád na nich robil časté útoky. Postupne sily ubúdali obidvom rádom. Nakoniec tu zostali iba dvaja a jeden učeň. Žiadne posily neprichádzali, iba prospektori občas nejaká vedecká výprava a teraz naposledy korporácia Weyland. Tú už zastaviť nedokázali. V chráme niečo pokazili a po nás chcú, aby sme to tam išli preveriť.

Nechápem, prečo nechceli ísť s nami, ale keďže sme tak tak či onak mali namierené...

Pôvodne sme mali v pláne ku chrámu doletieť, ale časopriestor sa začal podivne krútiť. Smerom k lodi sa nám cesta naťahovala, smerom k chrámu skracovala. Nebojovali sme proti tomu a vydali sa k chrámu peši.

Chrám samotný vyzeral ako bochník oštiepku. Vo vnútri boja jediná miestnosť s rozbitým oltárom a množstvom vedeckej a rituálnej výbavy. To asi použili na jeho rozbitie. Nad ním sa vznášal čierny portál, ktorý vytváral síce ľahký, ale citeľný gravitačný ťah.

S oltárom asi už nič nespravíme. Tanquol sa okolo seba rozhliadol magicky a bol tak ožiarený, že na 10 minút oslepol. Ten portál cical energiu z blízkej hiezdy Blue sun.

T. skúsil obvyklú taktiku – hodil do portálu datapad so zapnutou kamerou. Hneď po prechode portálom bol odstrihnutý akýkoľvek signál.

Z nedostatku iných možností sme ukotvili nezničiteľné adamantiové lano za veska Axeho, druhým koncom priviazali Tanquola a ten s výkrikom Leeroy skočil do portálu. Ihneď bolo prerušené rádiové spojenie. Garrus a Axe poriadne zabrali za lano a zistili, že z nezničiteľného 50 metrového lana majú iba polovicu. Vypukla hádka, že čo teraz. Ako druhý skočil do portálu za Tanquolom Garrus, potom Axe. Abramovi sa vôbec, ale že vôbec nechcelo. Nakoniec tam však skočil aj on.

Na druhej strane našli Tanquola ako si pchá do vrecka datapad a pozorne skúma okolie. Nachádzame sa na obrovskej haluzy. Tá však nevedie do žiadneho zjavného kmeňa, ale vyrastajú z nej ďalšie haluze prepojené s inými. Vyzerá to ako vetvičkové klbko, podobné tým, ktoré sa preháňajú v starých westernových filmoch. Vlastne to vyzerá ako veľká guľovitá špongia veľkosti planétoidu. Portál je z tejto strany iba dymiaci, trošku žnúci uhlík. Je to teda jednosmerka. Cestu späť musíme pohľadať inde.

Garrus bol značne rozladený, že jeho milované lano je rozdelené na pol a dúfal, že mu ho tanquol opraví. Ten mu iba odpovedal, keď budeš trpezlivý, budeš spokojný. Nasledujúca debata bola prerušená tlupou domácich (asi 500 kusov), ktorí sa netvárili veľmi nadšene. Prezradili, že ich dobrotu zneužili predchádzajúci príchodzí z toho istého portálu. Nič viac nespresnili ani keď sa uistili, že nie sme okamžitá hrozba a že my sme tí dobrí a ideme po krku tým zlým. Iba sa stiahli do úzadia a pozorne nás sledovali. Po chvíli za nami jeden z nich prišiel a povedal, že on nám teda ukáže kam išli.

Čakal nás dosť náročný zostup k niečomu čo volali korene. Gravitácia tu často pôsobila neočakávanými smermi a v priestore medzi haluzami nebola vôbec. Nakoniec sme zostúpili na „dno rokliny“ ak sa ten útvar dal vôbec nejako nazvať a bol tam podobný chrám ako ten na Karraku, iba trochu väčší. Náš sprievodca povedal, že ďalej už ísť nemôže, je tam niečo, čo dokázalo zabiť aj tých najlepších bojovníkov z ich radov. Úplne to z nich vycicalo mágiu, silu a aj vôľu a potom ich to jednoducho zabilo.

Axe čosi zamrmlal a sprievodca odpovedal, že ich bojovníci si boli tiež sebaistý, kým nezomreli.

Po vstupe do chrámu sa začali diať podivnosti. Boli to rôzne nebezpečné udalosti, ktoré sme občas dokázali ovplyvniť, občas nie. Gravitácia sa rôzne menila, občas nás prevalcovala gigantická kamenná guľa v úzkej chodbe, do ktorej sme v prvom rade vôbec nevstupovali, chvíľu z nás boli srnky, inokedy vtáci. Jednej srnke niečo ukúslo hlavu (myslím, že to bol Axe) a jedného vtáka zosmahol blesk (to bol Garrus).

Jednalo sa o kvázi-reálne ilúzie, keďže poškodenia aj neživých predmetov zostali aj po odznení ilúzie. Keď už sme boli všetci riadne dobití, objavil sa tvor, ktorý to mal na svedomí. Mal tvar veľkého šedého draka, len bol taký trochu priesvitný.

Ihneď so všetkou zúrivosťou *(attack roll krit)* vyrazil po najväčšej hrozbe, Tanqolovi. Ten bol ešte stratený vo svojich myšlienkach *(init roll = 1)* a schytal to naplno *(stav -25HP)*.

Ostatní robili čo mohli, útočili na draka puškami a pištoľami. Tanquol bol odhodlaný prežiť (-2 RP na stabilizáciu). Podivuhodná aura draka, kde ktokoľvek môže ovplyvňovať okolie iba silou vôle je stále aktívna. A-team si to relatívne rýchlo uvedomil a popri útočení na draka sa snažil rôzne meniť situáciu vo svoj prospech. Drak sa medzi tým snažil zabiť Tanquola zo všetkých síl a ten vynakladal všetku svoju silu vôle na to, aby prežil *(-4 RP)*.

Tanquol bol po celý čas v chráme akýsi roztekaný, myslel na všetky veci naraz a nedokázal sa medzi nimi rozhodnúť a poriadne sa sústrediť (z asi 15 will saving throw za celý čas v chráme nehodil na d20 viac ako 6). Dlho podozrieval tých troch jediov na stanici na Karraku, že s nimi hrajú nepeknú hru v ilúzornom svete. Až nakoniec keď mu život visel na vlásku sústredil celý zvyšok odhodlania na jednu jedinú myšlienku: „Drak sa rozplynie ako rozfúkaný dymový opar a A-team sa zobudí u troch veľmi vyčerpaných jediov).“

Táto posledná myšlienka sa nakoniec premenila na skutočnosť, ale trošku inak ako bolo očakávané. Drak sa skutočne rozplynul, ale objavili sme sa na poli neďaleko chrámu vo svete za portálom. A vedľa nás odpočívali traja vyčerpaní jediovia, ktorí svetelnými motykami okopali celé pole.

Niečo nás dokonca magicky vyliečilo *(full HP, ale všetky ostatné efekty zostali platné)*.

Keď sme nazreli opäť do chrámu, v jedinej miestnosti bol čierny portál, rovnaký ako ten prvý. Prešli sme ním.

Na druhej strane bola rozľahlá čierna podlaha a čierna tma, ktorá však neobmedzovala naše videnie. Bol to veľmi zvláštny pocit.

Asi 100 metrov pred nami sme videli čiernu kocku o hrane asi 15 metrov. Na ľavom hornom rohu sedel veľký čierny drak, ktorý odlamoval kusy čierneho materiálu z kocky. Pod tým bol vidieť modrý portál v ňom rozbitý oltár v chráme na Karraku.

Garrus spravil nejaké to svoje abraka-dabra a na draka zakričal: „Dormammu! I’ve come to bargain!“

Drak zakričal späť: „Bol som tu väznený 600 rokov. Už ani minútu navyše!“

S týmito slovami sa premenil na človeka; z diaľky by pripomínal človeka, ale bola to hora svalov a asi 3 metre na výšku. Vial za ním čierny plášť. Pristál medzi nami a dýchol na nás. Netuším čo jedol naposledy, ale všetkým to vyrazilo dych. *(DC 20 fort save inak 2\*CON mod kôl a potom death)*

*Najhoršie na tom bol Tanquol, pretože CON mod = 1 a po predchádzajúcom drakovi zostali iba 3 RP). Neuveriteľné sa stalo skutočnosťou a prehodil save: d20=18+3*

Tanquol si vydýchol (nahlas) a zoslal na draka svoj hnev. Presnejšie hnev roja robotických sršňov (-2 do KAC/EAC; -2 do attack). Toto zvyšku mimoriadne pomohlo. Potom z neho ešte skúsil spraviť nekompetentného hňupa *(will save DC=18)*, ale to veľmi nešlo *(save = 35 + d20)*. To už bola posledná kvapka a Tanquol ho poprepichoval skrz naskrz s Yondu-šipkou. Väzeň sa skúsil ešte zachrániť premenou späť na draka, ale než to stihol dokončiť a uletieť, Axe ho rozpáral sekerou.

Po smrti draka sa kocka s portálom otvorila a umožnila nám prejsť. Na druhej strane okrem nás začali z portálu vypadávať aj členovia stanice Weylandu + výsadok z dreadnaughtu.

A-team ich rýchlo prehľadal, fakt by sa nám zišli prístupové karty a kódy do ich shuttlu.

Tiež sme pozbierali datapady a dáta z nich sme si skopírovali. Ale než sme ich stihli premazať, automaticky sa spojili s dreadnaughtom a uploadovali všetky dáta. Ten po dokončení sťahovania ihneď skočil do warpu.

Ak tam bol náš cieľ R.F., je to ďalšia poriadne spackaná misia. Cieľ obdržal mimoriadne citlivé výskumné údaje a ešte nám aj utiekol nevedno kam. Som zvedavý koľko priekakov nám budú ešte tolerovať aj napriek záchrane mnohých planét a nespočet životov.

*(Aj keď, technicky vzato, neexistujú žiadni svedkovia, že sme tu boli ako rangeri; vždy sme sa vydávali za niekoho iného. Môžeme tvrdiť, že po prílete sem sme tu nič nenašli...)*

Ešte než sme sa vydali podať hlásenie naspäť na Algol, vyrabovali sme zo stanice weylandu čokoľvek aspoň trochu cenné (+500 UBP) a po ceste T. opravil Garrusovi poškodené brnenie.

next