Imperiet

**Sigmars Hellige Imperium** (reichspiel: *Heiliges Reich des Sigmars*, classical: *Sacrum Imperium Sigmarum*) er den ubestridt største og mest magtfulde politiske enhed i den Gamle Verden . Imperiet udgøres af landene under den Hellige Kejser af Sigmars Imperium, der i kraft af sin kejserkroning påberåber sig arven af Sigmars Gamle Imperium.

Riget udgøres i praksis af et komplekst netværk af utallige kongeriger, hertugdømmer, grevskaber, bystater og andre domæner (tilsammen kaldt fyrstendømmer el. rigsstænder), der i vid udstrækning nyder stor selvstændighed trods deres officielle position som Kejserens vasaller og undersåtter. Imperiet blev i sin nuværende form grundlagt ved slutningen af den Tredje Apokalypse af den store genforener Kejser Magnus 1., hvis kejserkroning indvarslede den Femte Alder og en ny kejserlig guldalder. Imperiet strækker sig over hele den centrale Gamle Verden fra det Hvide Hav i nordvest til det Gyldne Hav i sydøst, fra Temerien i nordøst til Tilea i sydvest og Kejseren regerer over en kakofoni af sprog, lande og folk. Imperiet er i sandhed et rige og ikke en nation.

På trods af, at den valgte Kejser i teorien har absolut og suveræn kontrol over alle aspekter af Imperiets samfund, er Imperiet i praksis gennemstrømmet af en udbredt decentralisering, der betyder at de enkelte fyrster besidder en vifte af privilegier, der sikrer deres suverænitet og selvbestemmelse. Politisk domineres Imperiet derfor også af de nitten såkaldte kurfyrster, der er rigets mægtigste og mest indflydelsesrige fyrster og religiøse magnater, som er ansvarlige for at vælge efterfølgeren til den nuværende Kejser. Imperiets historie har i århundreder centreret sig om striden mellem kejsermagten, der ønsker øget centralisering, politisk enhed og kejserlig autoritet og kurfyrsterne, der har en tendens til at anse det som en politisk nødvendighed at vælge en svag og uambitiøs Kejser, der ikke vil forsøge at bruge sine magtbeføjelser mod dem og deres privilegier. Imperiets repræsentationsorgan og stænderforsamling er den kejserlige rigsdag, hvori adel, gejstlighed, borgere og bønder kan rådgive og appellere til kejseren.

Selvom titlen som Kejser traditionelt er elektiv, domineres kejsertronen jævnligt af magtfulde dynastier. Det nuværende kejserdynasti, huset Laurentius, har regeret Imperiet i over hundrede år fra rigets hovedstad og den Gamle Verdens største metropol, kejserstaden Altdorf (ca. 1.000.000 indb.). Den siddende kejser, Karl 6. (kendt som Karl den Dristige, Stupor Mundi eller ved sit fødenavn Karl Franz), er den tiende monark af sit dynasti og er berømt for sine enorme politiske og kulturelle ambitioner og færdigheder. Han har siden sin kejserkroning i 269 5E gennem diplomatisk dygtighed, reform af det Kejserlige Bureaukrati samt redistribution og afbalancering af interne magtforhold solidificeret kejsermagten og vendt udviklingen mod tiltagende centralisering. Han har gjort sit hof til det mest kosmopolitiske i den Gamle Verden og fraterniserer åbent med kunstnere, filosoffer, avestanske lærde, hermetiske magi og rejsende fra fremmede og sælsomme lande. Selvom han øjensynligt har opbakning blandt kurfyrsterne og ingen vasaller åbent udfordrer hans autoritet, hviskes det at han har mange og magtfulde fjender både i og uden for Imperiet, der ser ham som en voksende trussel mod deres interesser.