recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Fernando Maria José

Fernando a madridi El Escorialban született 1824-ben, nagybátyja, VII. Ferdinánd uralkodása idején. A spanyol Don Carlos María Isidro és első felesége, a portugál Maria Francisca harmadik fia volt. A monarchia és a római katolikus egyház iránti hűség hagyományos értékeivel átitatott légkörben nevelkedett, ezért is kezdett latinul tanulni. Már fiatal korában megmutatkozott kiváló nyelvérzéke.

1833-ban Don Carlost Portugáliába száműzték, és magával vitte családját, köztük a fiatal Fernandót is. Később, 1834 júniusában Don Carlos családjával Angliába költözött, ahol a Gloucester Lodge-ban, az Old Brompton Roadon, majd később az Alverstoke Old Rectoryban, Hampshire-ben laktak, ahol egy évvel később meghalt Fernando édesanyja, Infanta Maria Francisca. Fiait apjuk és idősebb nővére, Maria Teresa, Beira hercegnője gondozta, aki végül 1838-ban feleségül vette Don Carlost.

Apja hatalomra kerülése után Európa országaiban tanult. Miután kitanulta a birodalom összes nyelvét és az angolt, a franciaországi katalán területekre utazott, hogy olyan helyen kezdje tanulmányait, ahol a katalánok segítségével könnyen tudja megtanulni az ország nyelvét. Itt ismerkedett meg a későbbi francia császárral, (II.) Jeromossal. Jeromos nagyon megkedvelte a fiatal, békeszerető Fernandót, ezért megengedte, hogy németalföldi útján vele tartson.Itt a holland nyelvet sajátította el, illetve megismerkedett Adolphe Wilhelm August Karl Friedrich-hel, aki később a nagyhercegségben is társa lett. Ezután bátyja feleségének segítségével az olasz és a német nyelvekbe kezdett bele.Barátságuk annyira elmélyült Jeromossal, hogy felkérte a Francia Császárság egyik nagyhercegi címének betöltésére, ezzel biztosítva a két ország közötti békés viszonyt.

Hűségesen támogatta apja ügyét, és bekapcsolódott apja kínjaiba is. Apja, örökösével együtt gyakran kérte ki tanácsát és nyelvtudása, nyugodt természete miatt a birodalom diplomatájává nevezte ki.
Đorđe Branković szerb cár

Magyarul Brankovics György (1797- ,Újvidék), szerb despota és karlócai pátriarka. Utódja annak a Brankovics Györgynek, aki szintén szerb despota volt a 15. században és földbirtokokat cserélt Hunyadi Jánossal, amin később a két fél összetűzésbe is került egymással. György ezeket a tisztségeket a nagy kolerajárvány alatt szerezte meg 1830 környékén. Jó kapcsolatot ápolt a román állammal, ami a területén élő ortodox szerbek képviselőjeként bízta meg ezekkel a feladatokkal. Tekintélyes ember volt már akkor is, a román törvénykezést is sokszor keresztül tudta húzni bizonyos rendeletekben, olykor kijátszott egyes szabályokat a területén, például a görögöktől aranyércet hozatott be, amit a szerb területen olvaszttatott be, majd értékesítette ezt a románoknak. Ezt illegális nyersérccsempészet támogatásával tudta megtenni, ami miatt a görög és a román állam is többször összetűzésekbe kerültek. A befolyó arany segítségével a szerbek egyre nagyobb befolyásra tudtak szert tenni a román államban. Nem úgy, mint déli szomszédjuknál, a görögöknél élő szerbek, akiknél szintén volt egy despota, de annak hatalma erősen korlátozva volt. Brankovics, hogy testvéreit ellensúlyozni tudja, pénzzel támogatta őket, és mikor Ljubomir Lazarević lett a görög állami szerb despota, az csakhamar egy szabadságharcot robbantott ki a szerbek körében. Erre Brankovics nem volt felkészülve, viszont hosszas tanácskozás után úgy vélte, becsatlakozik déli testvérei mellé és a román állam ellen is fellázadt a szerb régió. A két szerb állam erős köteléket alkotott, egy héttal a függetlenség után unióra is léptek két központtal és két despotával.

Brankovics győzedelmes sikereket aratott keleten, viszont az igazi szabadságharcosnak Ljubomir Lazarevićet tekintette a szerb nép. Mikor a románok fehérbékét követtek, Brankovics a seregeivel bőven oda tudott volna érni Nis városa alá, hogy megmentse Lazarevicset és csapaptait a görög túlerő ellen, de nem így tett. A sereg többször is megállt pihenni az út alatt, illetve leszakadó görög csapatokkal hadakoztak ahelyett, hogy Lazarevics segítségére siettek volna. Nis vár elesett, Lazarevics a kitörésben az életét vesztette, csak ezután találkozott össze a görög fősereg és Brankovics serege. A csatát megnyerték, túlerőben is voltak, idejük is volt bekeríteni a görögöket és a fegyvereik is modernebbek voltak a román csapatok lefegyverzése után. Ez a csata eldöntötte a görög állam sorsát, amit a szerb hadsereg később teljesen feldúlt, majd megszűntetett. Brankovics a győzelem után Belgrádba vonult díszkíséretben, ahol a Konstantinápolyi pátriárka koronázta meg őt személyesen szerbia cárává. Így vált a despotából császár és így lett a két központból végül egy.

Brenkovicsnak 2 gyermeke van, egy fia (22) és egy lánya (24), Aleksandar és Ljiljana, házassága, amit még felszentelése előtt köttetett, Vesna Marić-cal (44).
Danny Blackburn

Festmény Danny Blackburn tábornokról

Second Seminole War

Apache Wars

Danny Blackburn jelenleg az Armstrong Mercenary Company foglalkoztatásában álló zsoldos, tiszt.

### **Gyermekkora**

Gyerekkoráról nem tudni sokat azon kívül, hogy apja a függetlenségi háború során halt meg.

### **Oktatása**

Katonai akadémiára járt 14 éves kora óta. Bár szakterülete a tüzérség, igazán sosem a tüzérséggel foglalkozott, ugyanis amint kijött az akadémiáról, felkeltette az akkoriban nem túl szervezetten működő különleges egység érdeklődését. A különleges egység valójában ugyanúgy egy szabványos ezrednek és századnak a része, egy egységről volt szó, akiket a haderő általában a legkülönbözőbb feladatokra vetette be, a szabotázstól elkezdve a személyvédelmen keresztül a katonai hírszerzésen át bizonyos esetekben a merényletig bezárólag mindenre. Blackburn is csatlakozott az egységhez.

### **Katonai pályafutása**

13 évig szolgált a különleges egységnél, majd az 1840-es években kapta meg első nagyobb előléptetését, századossá (*Captain*). Saját egységeit vezette hadba. Katonái kifejezetten szerették, ugyanis bár szigorú volt és rendet tartott, nem kegyetlenkedett és minden katonáját személyesen ismerte. Blackburn ezen kívül az első sorból vezeti egységeit. Mindig legalább akkora kockázatot vállal, mint amire a saját katonáit kérte.

Gyorsan lépkedett a ranglétrán, majd 1852-ben szerelt le altábornagyként, ugyanis az Armstrong Mercenary Companytől elutasíthatatlan ajánlatot kapott, s így zsoldoskodásra adta fejét.
Martine Királynő

Martine, Norvégia aktuális uralkodója 1849-óta. Előrelátó vezető, Oscar király nyomdokain haladva, és építve az ő sikeres uralkodásának alapjaira. Vezetésével Norvégia jelentős gazdasági erővé és egy globális kereskedelmi és innovációs hatalommá nőtte ki magát

Martine 1823 szeptember 27-én született -a fővárosban- Oslóban, és 26 évesen került a trónra. Ismert progresszív nézeteiről, különösen az oktatás és a társadalmi jóléti területeken. A végletekig elkötelezett Norvégia polgárainak életminőségének javításában, és erős védelmezője az ország függetlenségének és semlegességének.

Személyiség:

Martine egy okos és eltökélt vezető, aki éles szemmel figyel a innovációra és a fejlődésre. Folyamatosan új lehetőségeket keres Norvégia gazdaságának növekedésére és javítására, különös tekintettel az új technológiák és iparágak fejlesztésére. Erős támogatója a közlekedésnek, kommunikációnak és a gyártásnak, keményen dolgozik, hogy Norvégia kiemelkedő legyen ezeken a területeken.

Könyörületes és együttérző vezető, aki valóban szívén viseli a népe jólétét. Az őszintesége és becsületessége jól ismert, mindig hajlandó meghallgatni és figyelembe venni a különböző nézőpontokat. Ugyanakkor egy határozott vezető is, aki nem fél az ambiciózus lépésektől a céljai elérése érdekében.

Képességek:

Képzett politikus, akinek mély megértése van a gazdasági, diplomáciai és kereskedelmi kérdésekben. Képes összetett politikai és gazdasági kérdések áttekintésére és azokból megalapozott döntéseket hozni, amelyek Norvégiát és annak lakosságának érdekeit szolgálják. Egy erős tárgyaló, aki képes világosan és meggyőzően kommunikálni vízióját és terveit. Tovább segíti ebben kiterjed nyelvtudása, folyékonyan beszél Németül, Oroszul, valamint Svédül.

Következtetés:

Martine királynő igen hatékony és előrelátó uralkodó, aki elkötelezett Norvégia növekedése és fejlődése mellett. Erős és eltökélt, mély odaadással a népe -és annak jólléte- felé. Képességeivel, politikai gyakorlatával és személyiségével jól felkészült Norvégia vezetésére egy virágzó jövő felé, és hosszú távú hatást gyakoroljon a országra és annak népére.

Norvégia a jövőben bizonyulhat akár erős szövetségesnek, mint ahogy rettentő riválisnak is.

Hűséges szolgája;

- etávolítva - ; udvari kémmester
William Carpenter bíboros

## **William Carpenter**

William Carpenter bíboros portréja

William Carpenter 1842 óta Baltimore bíborosa, 1851 óta a Pápai Állam államtitkárságának vezetője államtitkárként.

### **Előélete**

William Carpenter gazdag kereskedőcsaládba született a Függetlenségi Háború idején. Gyermekkorát bújkálással és menekvéssel töltötte családjával együtt. Viszonylag szabad neveltetésben részesült, szülei nem voltak vele sosem túl szigorúak.

### **Oktatása**

Saját választása alapján 14 évesen papneveldébe vonult, majd 18 évesen teológiai főiskolára ment. Itt ismerkedett meg Gary Brand bíborostársával. Huszonéves korában szentelték fel. Harmincas éveiben vált saját jogában pappá.

### **Egyházi karrierje**

Közel húsz évig tevékenykedett ugyanazon templomban, majd 50-es éveiben vált Baltimore segédpüspökévé. A korábbi érsek korai elhalálozását követően 64 éves korában szentelték fel Baltimore érsekévé és még ugyanebben az évben vált bíborossá is. Bár sokszor megkörnyékezték már, nem igazán lépte túl saját feladatkörét és nincsen túl sok, sőt gyakorlatilag semmilyen köze a Traditional Catholic Organizationhoz.
Wiseman biboros

## Nicholas Patrick Stephen Wiseman

Nicholas Patrick Stephen Wiseman Dublin érseke és bíboros Nagy Britannia(Írország) számára.

#### **Életrajza:**

Ír szülők gyermeke. Gyermekkorában került Angliába, 18 éves korától kezdve a római angol kollégiumban tanult és fejezte be tanulmányait. Pappá szentelték 1824-ben és teológiai doktor lett. Tanított a római egyetemen és a collegium anglicanum rektora volt. Angliába visszatérve 1835-ben egyházának felélesztése céljából tudományos felolvasásokat tartott a katolikus egyház tanairól és szokásairól, három lapot alapított (Dublin Review, Catholic Magazine és Tablet), amelyekben a katolikus tant és annak viszonyát a kor haladásához kitűnően fejtegette. Oscottban a Tract Society-t alapította a vallásos röpiratok terjesztésére és a Society of English Ladies-t szegény katolikus templomok, zárdák, iskolák és kórházak felszerelésére. 1840-ben melopotamosi címzetes püspök, Mindland megye apostoli vikáriusának segédje és az oscotti Maria-kollégium igazgatója lett. 1843-ban IX. Piusz pápa kinevezte Dublin érsekké és bíborossá.
Wild Cottontail

## Wild Cottentail Rabbit

* Adult
* Baby

### Weight

"Adults are 380-461 mm (15-18 in) in length and weigh approximately 825-1350 g (1.8-3.0 lb)" -This was copied off google

### Eye color

Brown

The Cottontail Rabbit has no relation to our domestic rabbit. These rabbit know how to thrive and survive on their own with their lifespan being 2-3 years! While the average house pet lives 8-12 years.

Like the ancestor of our domestic rabbits these rabbits live in colony's with little to a bunch of bunnies in the colony. And they are also super social, These rabbits are most active at dusk and dawn.

## Babies

Like most rabbits, these rabbits like to burrow and make little nest in the ground for their offspring and should not be moved nor messed with. Do not touch or mess with the wild mama's babies for the possibility of the mom rejecting the babies.

These rabbits can have 3-12 babies. And they have 2-4 litters a year.

They cannot breed with our domestic bunnies.

## Fun Facts

* They are not the bunnies our pets were domesticated from
* They have a lifespan of 2-3 years
* They are wild
Károly Burges Hannover

#### Károly élete:

Károly Burgers 1820-ban született a brit királyi családban. Fiatalkora nem volt vidám. Szeretett olvasni, verseket írni, illetve színpadi előadásokat tartani, ám az brit király udvar másnak szánta őt. Szülei mindig is szigorú volt hozzá, amit nem tudod sokáig elviselni. Úgy érezte, hogy nincs szabad élete, mert a szülei mindenben beleszóltak. Magániskolába csak olvasott és irt, de nem akart megtanulni harcolni, mert ő nem szereti. Sokan gyengének és gyávának tartják. Szülői nyomásra 1835-ben járt a Király Haderőnél és 1838-ban a Király Haditengerészetnél. Amikor egyre erősebb a kommunizmus, Károly 1840-ben azonnal lelépet és Kanadában ment, mert úgy gondolta, biztonságosabb lesz, de nagyot tévedett, hiszen ott is népszerű volt a forradalmi eszmék és a kommunizmus. Nővére, Viktória királynő kapcsolata, nem volt barátságos, nem kedvelik egymást, ám az uralkodónő megkérte őt, hogy házasodjon a Kanadát kormányzó Spencer-családhoz, Sarah québeci hercegnőhöz, ám meglátta Lady Diana Spencert. Nem tudta eldönteni, hogy mi legyen. Ő mindig kínos helyzetben kerül, a nőkről van szó. Sarah-t kellene választania, de Dianát nagyon szépnek találta. A női kérdést a kommunisták megoldották azzal, hogy egy robbantásos merénylettel, megölték Saraht. Továbbra is nehéz kérdés neki, hogy mit csináljon Dianával, hiszen szinte mindennap róla gondol. Edward herceg keményebben megleckéztette Károlyt, rákényszerítette, hogy részt vegyen a forradalom leverésében. A részvétel miatt megkapta a tábornoki kinevezést, hogy legyen valami díszes egyenruhája 1850. július 21.-én feleségül vette a kanadai hercegnőt. 1851. április 21. megszületett Vilmos Spencer Burges Hannover. A királynő kapcsolata egyre jobb és Annát is szereti. Fülöppel nincs jóban, hiszen ő mindig is bántja őt. Erzsébettel és Margittal semleges a viszony.
Republikánus Párt

A Republikánus Párt logója

A Republikánus Pártot 1850. július 9.-én alapította Thomas Crawford, Harland J. Osbourne, Chester F. Hawkins és Robert Musselman. A republikánusok a Whig Párt romjaiból alakultak meg. A múlt századból fennmaradt párt politikusainak nagy része, így 86 kongresszusi képviselő, 22 szenátor és 10 kormányzó lépett át megalakulásakor a Republikánus Pártba.

Az újonnan megalakult párt ötletgazdája, alapítója és a Republikánus Nemzeti Bizottság első elnöke Thomas Crawford. A Republikánus Nemzeti Bizottság a pártot irányító testület, melynek funkciója, hogy politikai szakértők és a párt vezető politikusai meghatározzák a párt politikai irányvonalát, támogassa a kampányokat és felügyelje a párt színeiben működő politikusok szabályosságát, törvényességét és a párttal való összeegyeztethetőségét.

### **Történelme**

Alapjait hosszas tárgyalások során fektették le az alapító tagok 1850 első felében. 1850. július 9.-én, Thomas Crawford elnökségének első napján alakult meg a Whig Párt romjaiból. A Republikánus Párt nagyon erős kezdéssel alapult, ugyanis rögtön alapítását követően 86 széket birtokolt a Képviselőházban a 161-ből és 22 széket a Szenátusban a 34-ből. 10-ből 10 whig kormányzó átlépett a republikánusok közé. Kulcspozíciókat is megszereztek, mint a házelnökség Harland J. Osbourne személyében. A kormányt is azonnal a Republikánus Párt alakította, ugyanis az elnök, Thomas Crawford és a teljes kabinet kilépett a whigek közül, át a republikánusok közé. A Legfelsőbb Bíróságban mindössze egy bíró az, aki lojális maradt whig gyökereihez.

### **Politikai pozíciója**

Mint korábbi whigek, a párt tagságának a legnagyobb része erős támogatója az 1820-as években bevezetett 13. alkotmánymódosításnak, vagyis a rabszolgaság eltörlésének. A Republikánus Párt ezen kívül támogatja a szociális és a gazdasági modernizációt. Támogatják a Manifest Destiny elvét és az aranystandard felállítását. A korlátozott kereskedelem és a protekcionizmus, valamint a mérsékelt intervencionizmus hívei, állítva, hogy a valóban szabad piachoz szabályozni kell a ragadozó monopol helyzetbe kerülő vállalatokat. Támogatják egy nemzeti bank felállítását, valamint az elnöki hatalom korlátozását és az államok jogainak erősítését.
Háttértörténet

A háttértörténet funkciója az, hogy a valós történelemtől eltérve katasztrofális események sorozatát felhalmozva alapot szolgáljon arra, ha játékosok teljesen új, akár fiktív államokat hoznának létre. A háttértörténet - szánt szándékkal - általánosan van megfogalmazva. Néhol megtörtént, néhol ferdített, néhol pedig egyenesen kitalált eseményekkel a játékosoknak lehetősége van államuk történetét bizonyos korlátokkal egyedi módon alkotni. A valós történelem a játékban 1815-ig, a bécsi kongresszus lezártáig pontosan a valós események szerint történtek. Ezt a dátumot követően a játékosok országuk leírásában a történelem (saját országukra vonatkozó részét) az alább felsorolt események figyelembevételével módosíthatják kedvük szerint. Figyelem; ezeket az eseményeket megtörténtként kell kezelni és 1815 előtt a történelem semmilyen, még csak apró módosításokkal sem változtatható meg! A játékos jellemezheti az országa viszonyát az alábbi eseményekkel, azonban azok megtörténtét nem teheti semmissé országa történetével.

.

1789. július 14.-e erősen megrázta Európát. A Bastille ostroma egyet jelentett: az ancien régime hatalma nem abszolút, sőt kifejezetten instabillá tehető. Az elkövetkező években megmutatkozott a népuralom véresebb, majd - relatíve - békésebb arca is. Végül a forradalom nyújtotta lehetőségek az ifjú tábornok, Napóleon Bonaparte kezében összpontosultak.

A napóleoni háborúk során Európa egészének stabilitása zuhanórepülésbe kezdett, melyet a konfliktust lezáró bécsi kongresszus se tudott teljes mértékben orvosolni. Bár a helyzetet ideiglenesen rendezték, a szabadság szelleme elérte Európát. Az 1830-31-es kolerajárvány sem segített a helyzeten. A vesztegzárok, karanténok és a gazdasági hanyatlás tovább rontott a helyzeten. Több országban koleralázadások törtek ki.

Ekkoriban kezdődött meg Európa szerte egy általános paranoia; kormányok attól rettegtek, hogy jakobinus összeesküvések születnek a régi rendszer megdöntéséért. Rengeteg helyen titkos rendőrségek, besúgók, politikai bebörtönzések és zsarnoki rendeletek fokozták a legfőbb hatalommal szembeni bizalmatlanságot.

A Tambora 1815-ös kitörése és az azt követő éhínségek, a termés elhalása és tömeges szintű éhezések még az elkövetkező évtizedekben is kihatással voltak a különböző európai államok belpolitikájára és elévülésre képtelen kérdésként fúrta vezetők fejét, hogyan oldják meg az éhezés kérdését.

Végül 1848-ban a 19. század első felében jelentkező katasztrófák sorozata meghozta azt, amire senki sem számított: a Népek Tavasza során Európa-szerte forradalmak sorozata tört ki. A forradalmak az eleve instabil nemzetközi légkört egyenesen apokaliptikussá változtatta. A gyengébb államok, ahol a katasztrófa elkerülhetetlen volt, teljesen összedőlt, míg mások átvészelték ezt a korszakot is.

Az 1850-es évekkel megkezdődik a 19. század második fele és fennáll a kérdés: mely államok lesznek képesek fennmaradni és melyek omlanak össze?
Association for the ideals of the Winter Revolution

The **Association for the Ideals of the Winter Revolution** *(Acronym:AIWR, Commonly:Winterists)* is a socialist, left-wing Poulinist political party in the Republic of Magtish which was founded by revolutionary leader and former Magish President and First Director Jean-Marc Poulin, who led the Magish Winter Revolution against the monarchist government of the Kingdom of Magtish in 1808, forming the First Republic of Magtish. Although the Republic would die within 7 years following Poulin's murder and the monarchist counter-revolution, the ideals of Poulin and the Winterists lived on.
VI. Sixtus pápa

VI. Sixtus pápa portréja

VI. Sixtus pápa 1850. december 25.-től a Római Katolikus Egyház feje. Róma püspöke és így egyben a pápa.

### **Előélete**

1776-ban született - születési neve Gary Brand - a Függetlenségi Nyilatkozat aláírásának évében. Családi hátteréről és korai előéletéről nem tudni sokat, valószínűleg szegény családba született és mivel nem tudták volna ellátni rendesen, egy katolikus templom előtt hagyták csecsemőkorában. Egy egyházi árvaházban nevelkedett fel és már gyermekkorától fogva papnak készítették.

### **Oktatása**

Vallásos nevelésben részesült és teológiai főiskolát végzett. Korán kitűnt társai közül intellektusával és az emberekhez való érzékével. Társai közül legelsőként, 22 évesen már felszentelték és 29 évesen már sui iuris pap volt.

### **Egyházi karrierje**

29 évesen már pap volt és az Egyesült Államok történelmében a legfiatalabban, 43 éves korában, 1819-ben szentelték fel New York segédpüspökévé. 50 éves korában felszentelték Richmond teljes jogú püspökévé és 1836-ban, a korábbi bíboros halálát követően a pápa kinevezte New York érsekévé, majd egy évvel később bíborossá szentelte fel.

Gyorsan ívelő egyházi karrierje köszönhető az éles intellektusának és karizmájának is. Kifejezetten népszerű érsek az Egyesült Államokban, ezen kívül - bár közvetlenül nincs és nem is lehet kapcsolata politikai szervezettel - a TCO, vagyis a Traditional Catholic Organization egyik vezéralakjának tekintik.

Közéleti karrierje is kimerült itt. Országszerte utazik és beszédeket tart, a Traditional Catholic Organization szervezésében. Követőket és támogatókat gyűjt, igyekszik megerősíteni az egyház tekintélyét és népszerűségét.

1850 végén, IX. Piusz pápa halálát követően pápává választották, s uralkodói nevének a Sixtus, vagyis a Szixtusz nevet választotta, így ő vált VI. Szixtusz pápává.
Xiao Chaogui

## Életrajz

### Korai évei

Kína Guanxi régiójában született, szegény paraszti családba, ahol komoly fizikai munkát végzett minden nap. Fiatal éveit is szerény körülmények közt élte le, mígnem a környék megbecsült és elismert elöljárójaként csatlakozott Hong Xiuquan mozgalmához.

### A fölkelés során

Míg Hong és Yang távol voltak, Jézus Krisztus szólt hozzá látomásaiban, és rajta keresztül transzban. Ilyen állapotában még Hongnál is följebbvaló volt, aki csak Jézus öccseként nyilatkozhatott. Legendás harcos és katonai vezető, a mozgalom egyik első sikeres tábornoka. Területi hódításai eredményeként társmarsallá nevezte ki Hong, valamint Nyugati királlyá és 8000 év urává. Testvéri fogadalmat kötött vele, valamint a másik négy királlyal és Jézussal. Jelenleg a mandzsu foglyokat és tiszteket vallatja katonai taktikájukról és seregeik méretéről, összetételéről.

### Személyisége

Bátor és testvéries embereivel, azonban emiatt hajlamos az események sűrűjében harcolni, közvetlenül a csatatéren.
Parlom Vayra

**Parlom Vayra** is a senior Ruhnkorian politician and former civil servant who is serving as a member of the Triumvirate, with the other two members being Jorel Shmirkos and Ailey Bento. Vayra has been serving as the General Secretary of the Ruhnkor Nationalist Worker's Party since 2189, when her predecessor- Jorel Shmirkos- resigned to become the country's Premier.

Vayra was originally a member of the Ruhnkor United Party, even serving as the RUP Mayor of Rempet. However, she was always one of the more authoritarian and right-wing members, and often clashed with the party's moderate wings until ultimately she was expelled by Deputy Premier Abel Soma.
Budayev Androniki Mikhailovich

Budayev Androniki Mikhailovich 1815-ben született Novgorodban. Édesapja és édesanyja is a földeken dolgozott, majd kisebb gyárakban. Ő is már kisgyerek kora óta vagy a földeken vagy a gyárakban dolgozott. Azaz mondhatni munkáscsalában nevelkedett, a család mindvégig nehéz körülmények között élt. 1830 után mikor az országban eluralkodott a káosz, ő már 15 évesen is arra törekedett, hogy saját ezközeivel segítse az éppen ekkoriban kibontakozó munkás réteget. Gyüjtéseket szervezett, de több ilyen akcióján meglopták , vagy maga a rezsim akadályozta meg ebben ,sőt többször rövid időre börtönbe is került. A gazdagabb társadalmi rétegekhez tartozó emberekkel emiatt nincs túl jó véleménnyel. Annak ellenére. hogy folyamatosan fenyegetve volt, mind személyesen, mind a családjával, ennek ellenére folytatta, a szegényebb rétegeknek az adománygyűjtést. Föld alatti mozgalmat is alapított melynek jelszava: A munkásoké a jövő!. 1848 új eszmélye természetesen az Orosz Cárságba is eljutott, így Budayevhez is. Ekkor meg is alapította, az Orosz Munkáspártot, a rezsim miatt ez egy rövid ideig illegalításban működött. A cár visszatérése, és reformja után, már legalításban működhetett tovább a párt. Átnevezésre is került: Orosz Szociáldemokrata Pártra. Ő maga lett a pártnak is az elnöke. Azért, hogy a párt legálisan működhessen, kizáratta soraiból a radikálisabb nézeteket valókat. Sőt egyesek állítólag miatta jutottak börtönbe. A monarchia intézményevel szemben vannak fenntartásai, de annak ellenére nem célja, a monarchia megbuktatása. Ahogy ő egyszer fogalmazott: "Szeretem a hazámat, szeretem Oroszországot, a népnek változásra van szüksége,de nem forradalom által. Marx utat mutatott, egy szebb jövő felé. De én ezt nem teljesen úgy képzelem el, ahogy ő. Hű maradok a cársághoz, de a szegények kizsákmányolását meg kell szüntetni. Legyen mindenki egyenlő. Ne legyen a szegény nyomorban, ne éhezzen a munkás. Tisztességes bért mindenkinek. Az ország jövőjét ne csak a cárhoz közel állók írják hanem a közember is. Ezért fogok küzdeni".
Malcolm O'Hart

Portré Malcolm O'Hart atyáról

Malcolm O'Hart katolikus pap, a Traditional Catholic Organization vezetője.

### **Gyermekkora**

Bostonban született, ír bevándorló családba. Szülei alacsony származású munkások, akik az 1800-as években vándoroltak be az Egyesült Államokba. Még 10 éves kora előtt gyárakban dolgoztatták a szülei gyermekmunkásként, hogy egy kis extra bevételt hozzon a konyhára, amiből gazdálkodhatnak. 11 évesen saját döntéséből megszökött szüleitől és beíratta magát egy katolikus bentlakásos iskolába.

### **Oktatása**

Vallásos oktatásban részesítették és 17 évesen került papneveldébe. 24 éves korában szentelték pappá.

### **Egyházi karriere**

1835 óta a dél-bostoni Szentháromság Templom plébániájának papja. Korai éveiben feltörekvő karrierje volt és sokan úgy tartották, hogy nagyon fiatalon kinevezhetik segédpüspökké, vagy akár püspökké. Felfelé ívelő egyházi karrierjébe politikai szerepvállalása ütött éket.

### **A közéletben**

Az 1840-es évek elején került kapcsolatba a Traditional Catholic Organizationnel, melynek rövidesen vezetőjévé vált. Az akkor haldokló mozgalomnak új ideológiai hátteret, célokat és új vezetőséget adott. Karizmatikus beszédei, idealista elképzelései, hatalmas létszámú csoportokat megszólító elvei, autenticitása és transzgresszív, sőt néha agresszív megszólalásai tömegeket mozgatott meg a TCO javára. A szervezet tagsága évek, sőt talán évtizedek óta először növekedésbe kezdett és úgy tűnik, hogy felemelkedőben van.
Demokrata Párt

A Demokrata Párt logója

expanzionizmus

A Demokrata Párt 1828. január 8.-án jött létre. Alapítói Andrew Jackson és Martin Van Buren. Utóbbi volt az, aki elsősorban felépítette a Demokrata Párt támogatottságát a különböző államokban Andrew Jackson háborús hős mögött. Elsődleges ellenfeléhez, a Republikánus Párthoz hasonlóan gyakorlatilag ideológiák sátra, gyakran olyan politikusokat sorakoztat fel, akiknek az elveik vetélkednek, sőt néha ellentétesek.

A Demokrata Pártot vezető testület a Demokrata Nemzeti Bizottság, melyet egy elnök székel. Republikánus megfelelőjéhez hasonlóan feladata a párt irányítása, a kampányok adminisztrálása, a párt képének kialakítása.

### **Történelme**

1828-ban alapította Andrew Jackson és Martin Van Buren. A Demokrata Párt hivatalosan a Thomas Jefferson, James Madison és más befolyásos, föderalistákat ellenző konzervatív politikusok alapította Demokrata-Republikánus Párthoz vezeti vissza gyökereit.

### Politikai pozíciója

A Demokrata Párt nagyon hangos kisebbségként ellenezte az 1820-as években a rabszolgatartás betiltását. Bár a rabszolgatartás kihalásával együtt a déli demokrata ultrakonzervatív rabszolgatartásért advokáló politikusok is eltűntek a porondról, a mai napig maradtak politikusok a pártban, akik akár titkoltan, akár nyíltan vállalják véleményüket a 13. alkotmánymódosítás visszavonásáról.

Centralista politikájukat megőrizték. Támogatják az államok jogainak csökkentését és a szövetségi kormány, valamint az elnök hatáskörének kiterjesztését. Hasonlóan támogatnak továbbra is egy kevésbé iparosodott, erős agrár ágazatra épülő gazdasági politikát. Expanzionista elveket vallanak, Állhatatos támogatói a Manifest Destiny elvének, azonban nem csak Észak-Amerika, hanem világszerte ki akarják terjeszteni az Egyesült Államok befolyását.
Cornelius Richard van Boomel

1785. február 24-én született Brugge-ben, egy nemesi család harmadik fia, és ötödik gyermekeként, így fiatal korától kezdve katonai, politikai vagy papi pályára szánták szülei. Korai tanulmányai alatt megmutatkozott éles elméje és kiemelkedő tehetsége a retorika művészetében. Lévén gyakorló katolikus család sarja, minden vasárnap jelen volt ifjú korától kezdve a Miasszonyunk templomban (Onze-Lieve-Vrouwekerk) tartott miséken, ahol a szertartásokon kívül mély benyomást tett rá Michelangelo Madonna szobra, és mikor eljött az ideje, hogy eldőljön mely hivatást tanulja ki, maga kérte, hogy teológiát tanulhasson.

1805-ben szentelték pappá szülővárosában, majd néhány év németalföldi szolgálat után 1816-ben Rómába utazott Wilhelmus Pieter van Kester bíboros kíséretében, ahol jó kapcsolatokra tesz szert a pápai udvarban. Hazatérte után egy ideig van Kester bíboros szolgálatában marad Liegeben, ahol hamar emelkedik rangban és megbecsülésben, és 1828-ban már a bíboros titkára és jobbkeze, így mikor 1841-ban Amiens bíborosa elhalálozik maga van Kester javasolja Corneliust az így megüresedett székbe.

Kinevezése után egyik első rendelkezése az amiens-i katedrális felújítása és kibővítése, mely során nem sajnálja a pénzt a neves mesteremberek megfizetésére, legyen az építész, szobrász vagy festő, hiszen élénken él még emlékezetében, milyen mély benyomást tett rá Michelangelo Madonnája és úgy gondolja, Isten dicsőségét tükröznie kell az ő házának is.
Konsztantyin Pavlovics Romanov

Konsztantyin Pavlovics Romanov 1805-ban születt Szentpétervárott. Az örkösödési sorrenben nem volt elől,így nem is kapott eleinte olyan nevelést mint amit a trón várományosa szokott. Gyermekként a hadászat is rendkívüli módon érdekelte, érdekesnek találta,s próbálta megfigyelni, megtanulni a kozák harcmodort. Így ő maga is késöbb katonai képzést kapott, bár eddig még csátában nem vett részt, kiváltásgos helyzete miatt. De mindemellett igen jó kapcsolatokat alakított ki a hadseregen belül. Több kortársa is hadvezér lett.1830-ben még mindössze 25 éves volt, mikor apja és a család több tagja a kolerajárvány áldozata lett. Felesége Polina Gagariná és gyermekeivel (Gleb és Nikita mindketten 1829-ben születtek) úszták meg a cári családból egyedül a járványt. De a káoszban nem tudta érvényesíteni hatalmát, s a zsarnok Babkin Vikentiy Germanovich börtönbe záratatta, a cári család többi tagjával. A börtön eleinte nagyon megviselte, de vele együtt raboskodott Putyin a késöbbi pátriárka. Az ő segítségével élte túl a börtönt. 1848 utolsó napjaiban szabadult a börtönből. Szabadulásában szerepett játszottak a korábban a hadseregben kialakított remek kapcsolatok, és a raboskodás során tökéletesre fejlesztett földalatti hálózata. A totális rendet az országban az ő segítégükkel állította helyre. A koronázásra a 1849. márciusában került sor. Koronázási beszédében köszönetet mondott, az érte harcoló tömegeknek. Ezzel együtt, be is jelentette, hogy hálája jeléül, alkotmányt ad a népnek. Ami merőben szokatlan volt. hisz elődei abszolútista módon uralkodtak. Mindemelett célul tűzte ki, hogy az elődei által létrehozott birodalmat ismét helyreállítja. Elődei féltek a túlzott modernizációtól. ő viszont teljesen nyitott, az ország modernizálása felé. Egytől viszont nagyon fél, az nem más mint egy új irányzat, mely felütötte a fejét a kontinensen. Ez az eszme mindent veszélybe sodor. A fennálló feudális rendszereket, az eddig ismert normákat. Nem lenne olyan terület, mely ne változtatna meg radikálisan. De a legfőbb, a hatalmát, veszélybe sodorná, rosszabb esetben az életét is. Ezért is nyitott az olyan országok felé mely hasonlóan vélekednek eme eszméről.
Francisco Manuel Justiniano Saraiva bíboros

Manuel José Saraiva közjegyző és felesége, Leonor Maria Teodora Correia fia volt; 1766. január 26-án született a Ponte de Lima állambeli Rua das Flores-ban, február 9-én keresztelték meg a város Angyalok Boldogasszonya (Nossa Senhora dos Anjos) plébániatemplomában.

14 évesen csatlakozott a São Martinho de Tibães-i kolostorhoz, a bencések anyaházához Portugáliában. Kiváló énektudással rendelkezett. Vallási fogadalmát 1782. január 29-én tette le, felvette a Francisco de São Luís (Szent Lajos Ferenc) vallási nevet. A Santo André de Rendufe kolostorba helyezték át, hogy filozófiai tanulmányait folytassa. 1791-ben szerzett teológiai diplomát a Coimbrai Egyetemen, és nem sokkal ezután ott kezdett tanítani.

Saraiva a liberalizmus és a felvilágosodás eszméinek szószólója volt.

Francisco de São Luís püspök-gróf és a Coimbrai Egyetem rektora 1808-ban, Portugália francia inváziója után, a hazafias Junta tagjává nevezték ki, amelyet a Minho régió igazgatására hoztak létre, miközben Lisszabonban nem hozták létre újra a Kormányzótanácsot. 1820-ban, amikor Porto városában kitört a liberális forradalom, amely alkotmányos monarchiát és VI. János király hazatérését követelte Brazíliából, Francisco de São Luíst a Királyság Legfelsőbb Kormányának forradalmi Ideiglenes Juntájába hívták. és utódja, az 1821-es kormányzóság, amelyet a megválasztott tábornok és rendkívüli Cortes nevezett el.

A korabeli politikai instabilitás következtében az 1822-es alkotmányt alig egy évvel később, a vilafrancadai felkelés után felfüggesztették. Saraiva lemondott nyilvános és egyházi tisztségeiről (a nemzet helyettesévé választották, és Coimbra püspökévé, valamint a Coimbrai Egyetem rektorává választották), és visszavonult a Batalha kolostorba. Csak 1826-ban tért vissza a politikába, miután a király új alkotmányos chartát adott, és ismét a képviselőházba választották. Amikor az abszolutista I. Miguel 1828-ban átvette a hatalmat, Saraiva ismét a szerzetesi életbe vonult vissza, az alentejói Serra de Ossa kolostorba, ahol a portugál polgárháború végéig maradt.

Miután 1834-ben véget ért a polgárháború és létrejött az Ibériai Föderáció II. Mária kormányzónő 1840-ben Saraivát Lisszabon pátriárkájának nevezte ki; a kinevezést XVI. Gergely pápa 1843. április 3-án az Onerosa pastoralis bullával határozta meg. Ugyanebben az évben, 1843. június 19-én Saraiva bíborossá nevezték ki.
Zachary Taylor

Zachary Taylor az 1840-es évek közepén

Second Seminole War

Zachary Taylor egy amerikai tábornok és 1849-től politikus, mint az Egyesült Államok 12. elnöke. Karrierista tisztként szolgált egész életében az Egyesült Államok katonaságánál, ahonnan dandártábornokként (*major general*) szerelt le. Háborús cselekedeteiért később nemzeti hősként tisztelték, így is tudta megnyerni az 1848-as választásokat, s így foglalta el helyét a Fehér Házban. Bizonytalan elvei és politikai tétlensége miatt elnökként már kevésbé népszerű és a választásokkor a Whig Pártban is sok ellenzőre talált jelölése. 1850. július 9.-én elhunyt hosszas betegségét követően.

### **Korai élete**

Zachary Taylor 1784. november 24.-én született egy ültetvényen, Orange Countyban, Virginiában egy prominens angol származású ültetvényes családba. Apja, Richard Taylor alezredesként (*lieutenant colonel*) szolgált a függetlenségi háborúban.

Édesanyja tanította meg írni és olvasni, később pedig egy connecticuti iskolába járatták.

### **Katonai karriere**

1808. május 3.-án csatlakozott az Egyesült Államok katonaságához, megbízatását Thomas Jefferson elnöktől kapta főhadnagyként (*first lieutenant*).

1810-ben léptették elő századossá (*captain*).

1811-ben az Indián Területekre vezényelték, ahol átvette Fort Knox irányítását, miután az aktuális parancsnok dezertált. Néhány hét alatt helyreállította a rendet, melyért William Henry Harrison kormányzó személyes dicséretben részesítette.

#### **War of 1812**

Az 1812-es háborúban Taylor Fort Harrisont védte indián támadásoktól. Az 1812. szeptemberi csata volt az első amerikai győzelem a háborúban, melyért kitüntették Taylort és előléptették őrnaggyá.

A háború 1815-ös lezárultakor visszaléptették századossá, majd nem sokkal később leszerelt a katonaságból. Egy évvel később ismét szolgálatba lépett őrnagyként.

#### **Fort Howard-i parancsnoksága**

Taylor két évig volt Fort Howard parancsnoka, melyért 1819 áprilisában előléptették alezredessé.

#### **Black Hawk War és Second Seminole War**

Az indiánok elleni küzdelem során, főleg a második Seminole háborúban mutatott stratégiai gondolkodásáért Thomas Jesup tábornok léptette elő Taylort dandártábornokká és az összes floridai amerikai szárazföldi erő parancsnokságát bízta rá.

### Elnöksége

Az 1848-as választásokon a Whig Párt háborús hősként indította és bár Taylor határozottan apolitikus volt (egészen eddig az évig nem szavazott és nem is volt politikai megnyilvánulása), mégis meglepően széles támogatottsággal nyerte meg a választásokat alelnök-jelöltjével, Millard Filmoreal.

Elnökségét 1849. március 4.-én kezdhette meg. Elnöksége nem hozott gyümölcsöt az Egyesült Államok részére, tétlensége pedig bár frusztrál néhányakat, mások egyszerűen nyugodtak, amiért legalább rosszat se tesz az országgal.

1850. február 18.-a óta ágyhoz kötötten beteg, ezért elnöki feladatkörét az alelnök, Thomas Crawford látja el.

1850. július 9.-én halálával elnöksége véget ért.
Armstrong Conglomerate

Az Armstronge Conglomerate logója

Az Armstrong Conglomerate egy holdingtársaság, különböző leányvállalatokkal. Az Armstrong Conglomerate hatalmas érdekeltségekkel rendelkezik az Egyesült Államok, s világszerte, melyeket különböző leányvállalatain keresztül igazgat. A vállalat vezérigazgatója, s egyben az igazgatóság elnöke Oliver Armstrong, a vállalat alapítója.

### **Története**

Az Armstrong Conglomerate jogelődjét, s jelenleg leányvállalatát, az Armstrong Factories 1810-ben alapította Oliver Armstrong. Korán felismerve a gőzenergia és az iparosodás előnyeit, még az ipari forradalmi hullámok elődjeként banki hitelből építtette meg első gyárát New York Cityben. A vállalat azóta hatalmas fejlődésen ment keresztül, s az 1840-es évek közepén jött létre az Armstrong Conglomerate, mint az Armstrong Factories jogutódja, s mint holdingvállalat, melynek elsődleges célja a különböző leányvállalatok, s a vállalati érdekeltségek megfelelő irányítása, s koordinációja.

1853. január 16.-án a vállalat hivatalosan megszűnt, ekkor ugyanis az igazgatótanács Oliver Armstrong javaslatára a szövetségi kormánnyal történő tárgyalásokat követően a vállalatot eladták a szövetségi kormánynak, így az a Federal Property Management Corporation irányításába került.

### **Szervezeti struktúrája**

Mint minden részvénytársaságnak, úgy az Armstrong Conglomeratenek is van igazgatótanácsa (*Board of Directors*). Az igazgatótanácsban Oliver Armstrong több családtagja is pozíciót kapott, többek közt legidősebb fia és várható örököse, Charles Armstrong is. Az igazgatótanács elnöke (*Chairman of the Board of Directors*) Oliver Armstrong.

A vállalat végrehajtói részlegét úgyszint Oliver Armstrong kezeli vezérigazgatóként (*Chief Executive Officer*).

### **Leányvállalatok**

* **Armstrong Industries** - vállalati kémkedés elhárításáért, valamint érdekérvényesítésért felelős leányvállalat.
* **Armstrong Bankholding** - a vállalat bankvállalatait kezelő holding leányvállalat, többek között nemzetközi hiteleket is kibocsájtanak kormányok, s államok részére, az Amerikai Egyesült Államok kormányának garanciájával.
* **Armstrong Factories** - a vállalat gyárkomplexumait, valamint az azokat birtokló cégeket kezelő leányvállalat.
* **Armstrong Informations** - a vállalat médiaérdekeltségeiért és cégeiért felelős leányvállalat.
* **Armstrong Mercenary Company** - a vállalat zsoldoscége, közvetlenül az Armstrong Conglomerate alá lett szervezve. Elsődleges profiljuk a nemzetközi kormányok, s államok, munkásságáért úgyszint garanciát vállal az Egyesült Államok kormánya.
* **Armstrong Investments** - újkeletű leányvállalat, az Armstrong Conglomerate befektetéseivel, beruházásaival foglalkozó leányvállalat.
James O'Connor bíboros

New York Cityben született 1785-ben, itt is nevelkedett és nőtt fel. 40-es éveiben vált igazán későn pappá, előtte ügyvédként dolgozott. Gyorsan lépkedett végig az egyház ranglétráján és 1849-ben püspökké nevezték ki. Éles eszével és intellektusával vált híressé, majd 1853-ban VI. Sixtus pápa nevezte ki bíborossá.
John Alexander Macdonald

#### **Macdonald élete:**

1815-ben látta meg a napvilágot John A. Macdonald ki skótföldön született. Apja sikertelen kereskedő volt és egy üzleti érdekeltségei miatt adósságban került, igy családjával kénytelen volt elhagyni a skótföldet, s Kanadában emigrált. Kanadában nem voltak sikeres vállalkozásai a Macdonald családnak. John kezdetben helyi iskolákba zárt, 10 éves korában a család összeszedte a pénzt arra, hogy a kingstoni Midland Járási Gimnáziumba küldhessék. Macdonald formális oktatása 15 évesen véget ért, ekkoriban ez volt a szokásos kor a tanulmányok befejezésére, a tehetősebb családok gyermekei ekkor kezdhették az egyetemet. Később azonban megbánta tanulmányai befejezését, és titkárának, Joseph Pope-nak megjegyezte, hogy ha járt volna egyetemre, írói pályát is befuthatott volna. Családja úgy döntött, hogy ügyvédet fognak csinálni a fiúkból, ezért olyan felsőoktatási intézménybe küldték, ahol kitanulja az ügyvédé szakmát. Olyan barátai vannak, akik hithű royalisták. 1832-ben ismerkedték egyik legnagyobb ellenfelével, William Lyon Mackenzie King-el, aki ekkor miniszterelnök lesz. Ügyvédként számos pert sikerült megnyerni, illetve számos vádoltat sikerült megvédeni, amitől népszerű lesz. Politikai pályafutása 1843-ban kezdődik, amikor megállapítja a Royalista Pártot, mely célja a brit korona fennhatóság visszaállítása, mely szerinte a liberális Mackenzie tette tönkre. Kemény politikai viták zajlottak közte és Mackenzie közt, aki elveszítette miniszterelnöki posztját, miután Edward herceg feloszltatta a parlamentet, s új választásokat irt ki. 1840 és 1849 közt nem volt kormányfő Kanadának. Macdonald támogatta Edwardot. Miután a 1848-49-es Kanadai forradalmat leverték, I. Edward kanadai herceg önkényesen megkérte Macdonaldot, hogy alakítson kormányt a Royalista párttal. Miniszterelnöksége alatt ő terjesztette elöl a Domínium Alkotmányt, valami sokat segített, hogy a herceg kiegyezhessen a liberálisokkal és a mérséklet szocialistákkal.
Lady Diana Mitford

Lady Diana Mitford, a Brit Nemzeti Népfront első emberének Oswald Moslyenak a második felesége, aki legalább olyan szép mint Lady Diana Spencer, vagy Margit Burges Hannover.

### Diana életrajza:

Diana Mitford, 1825. június 17.-én született egy gazdag földbirtokos családban. Apja David Freeman-Mitford, Redesdale-i báró, anyja: Sydney Bowles. Testvérei: Vivien(1824), Jesscia(1826-), Unity(1827-), Nancy(1828-), Pamela(1829-) és Thomas(1830-) E gazdag földbirtokon bármit csinálhattak a Mitford család. Diana már fiatal korán élvezte az életet és szeretett testvéreivel játszani és nagyon jó kapcsolatot ápolni. Az apjuk, David Freeman megszerezte egész Gloucester birtokát, ami nagy gazdasághoz vezetett. Miután meghalt az apjuk 1840-ben nem Vivienek, hanem Dianának adta végrendeletébe a hercegséget A testvéri barátság addig volt jellemző, míg Nagy Britanniában el nem kezdett forrósodni a forradalmi helyzet. Innentől a család politikai véleményük miatt szét szakad. A szülök mellett Vivien és Thomas marad a konzervatív irányzatban, ám Jessica a radikális kommunista irányzatot követte, míg Pamela és Nancy a liberális irányzatot követte. Diana és Unity az erején nem csatlakozott egyik irányzathoz se, hanem élvezték az életet, a partikat, a táncokat, a zenéket és a szexet. Diana Mitford sok férfival feküd le élete során, de soha se volt egy darabig igaz szerelme, egészen addig, míg 1950-ben megjelent Oswald Mosley, akiben bele is szeretett és támogatta Mosley politikai törekvését anyagiakkal, hiszen sok politikai és gazdasági kapcsolattal rendelkezik. Diana igazából Unity-el tartja a kapcsolatot, aki magával szívta Mosley új forradalmi eszmeisége. Különleges házassága alakult ki közöttük, hiszen mindketten belegyeztek abban hogy másokkal is létesíthetnek szexuális kapcsolatot, Ezt nyitott házasságnak nevezték barátai. Diana sok német kapcsolatai van, miután Unity lett a követ a Forradalmi Népfronton. Miután kiderült ez minden, I. Viktória királynő elvette a hercegséget, de egyéb földbirtokok megmaradtak.
Wilhelmus Pieter van Kester

1781-ban született, fiatalon elárvult, így a ferencesek liege-i árvaházában nevelkedett, majd 19 éves korában maga is belépett a szerzetesek közé. Szorgalmával és alázatával kiemelkedett a rendtársai közül, ezért 1817-ben a kolostor házfőnökének nevezték ki. Ebben a tisztségben megmutatkozott kiváló vezetői érzéke, ezért nem is volt kérdés, hogy mikor 1824-ben a főapát elhunyt ki követi majd.

1838-ban megkapta a liege-i bíborosi széket, ekkor lemondott főapáti tisztségéről, mert úgy érezte nem tud megfelelő figyelmet fordítani a közösségre a bíborosi teendői mellett.
Teodor Velchek

**Teodor Velchek** *(1884-1958)* was an Isazloan socialist revolutionary and politician who served as the Isazlo Republic's first President- staying in office for 19 years, beginning with Isazlo's formation and ending with his death. Velchek was a moderate socialist and founder of the Socialist Revolutionary Party of Isazlo, and is remembered fondly for his role in leading the 1939 Crimson Revolt against the High Kingdom of Alent and later defending Isazlo's independence from the Republic of Zerfinia during the First Isazloan Campaign.
Father (disambiguation)

Disambiguation page for Father (disambiguation)The following is a list of links to pages that might share the same title.Please follow one of the disambiguation links below or search to find the page you were looking for if it is not listed. If an internal link led you here, you may wish to change the link to point directly to the intended article.
* For the main protagonist of the videos, see Father
* For Father's own father and Son's grandfather, see Father's Father
János Károly spanyol infáns

Don Juan Carlos 1822. május 15-én született Aranjuezben, a Bourbon-ház spanyol ágának tagjaként. Apja Don Carlos María Isidor de Borbón, Molina grófja, aki IV. Károly spanyol király és Mária Lujza Bourbon–parmai hercegnő fia volt. Apai nagyapai dédszülei III. Károly spanyol király és Szászországi Mária Amália (III. Ágost lengyel király és szász választófejedelem leánya), míg apai nagyanyai dédszülei I. Fülöp parmai herceg és Franciaországi Lujza Erzsébet (XV. Lajos francia király leánya) voltak.

Juan Carlos infáns volt szülei három gyermeke közül a második. Idősebb fivére Don Carlos Luis de Borbón, Montemolin grófja, míg fiatalabb fivére Don Fernando María de Borbón infáns volt.

V. Carlos második örököse.

Felesége a Habsburg–Lotaringiai-ház Estei–Modenai ágából való Mária Beatrix főhercegnő lett. Mária Beatrix volt IV. Ferenc modenai herceg és Savoyai Mária Beatrix (I. Viktor Emánuel szárd–piemonti király leányának) gyermeke. Kettőjük házasságára 1847. február 6-án került sor Modenában. Két gyermekük született:

·       Don Carlos María infáns (1848. március 30.), Madrid grófja

·       Don Alfonso Carlos infáns (1849. szeptember 12.), San Jaime hercege

Apjával és bátyjával ellentétben liberális nézeteket vall, ezért gyakran kerül konfliktusba a család többi tagjával. Felesége is nagyon konzervatív, ezért gyermekeiket kompromisszumos módon próbálják nevelni, bevezetve őket a liberalizmus és a konzervativizmus világába egyszerre.