Thibal Windstep

Thibal Windstep III
Født ind i en den noble familie ”Windstep”, var Thibal den førstefødte søn af Andal og Mari Windstep, lederne af Ghada, og var derfor den første i rækken til familiens formue. På trods af hans noble baggrund opførte hen sig på ingen måde som en nobelmand. Siden begge hans forældre ofte havde travlt med at regere over deres undersoter, var det tjenestefolkene som måtte tage sig af ham. Dette endte dog hurtigt galt, da han, på trods af hans opførsel faktisk var meget intelligent og hurtigt lærte at de alle var bange for at sige ham imod, da de vidste hvem hans forældre var og frygtede konsekvenserne.
En af de ting han så bedrev sin fritid på, var læsning, og i voldsomme mængder. Han læste alt fra historier om krig, helte og eventyrere, til fagbøger om sprog. Da han nåede en alder af 12 kunne han allerede tale både common, dwarvish og en smule Sylvan. Det var da, på hans 12. fødselsdag at han fik en bog i gave, en bog ved navn ”Tome of Arcana”, som for evigt ville ændre hans udsyn på verden. Alt hans tidligere tidsfordriv blev erstattet af læsning, indtil der ikke var en bog i hele deres bibliotek om magi han ikke havde læst, men det var ikke nok. I en alder af 14 drog han ifølge af en udvalgt gruppe af vagter, ned til den sydlige del af Mïdon, mere specifikt Zaïbï, hvor han blev optaget som lærling i de arkaniske kunster.

Som tiden gik voksede hans evner med voldsom hast, han lærte hurtigt hvor nemtdet var at bøje menneskers psyke til sin vilje, han lavede mange eksperimenter på flere forskellige dyr, og sidenhen også på mennesker. Disse eksperimenter varierede meget i intensitet, nogle var harmløse, mens andre var mere ekstreme og nogle endda farlige. Det var ét eksperiment som stadig til den dag i dag hjemsøger ham: igennem længere tid havde han studeret et ægtepar, han kendte deres svagheder og vidste hvilke ”knapper” han skulle trykke på. Så en dag, inviterede han dem hjem til sit værksted, hvor han lod dem stå over for hinanden midt i rummet. Flere forskellige illusioner blev afprøvet, og de fleste af reaktionerne varierede fra let irritation, til hævede stemmer, men til sidst havde manden fået nok, som Thibal stod og var ved at tage noter, hørte han lyden af metal mod metal, da han kiggede op og så manden med en dagger peget mod kvinden. I et øjebliks adrenalinsus kastede Thibald sig ind mellem manden og kvinden, og faldt til jorden med en kniv i brystet.

To dage senere vågende han op i en seng han svagt genkendte, han var hjemme i sin fødeby hvor hans far tårnede over ham, der var ingen ”velkommen hjem”, eller ”er du uskadt”, men blot et simpelt ”pak dine ting, og forsvind.” Thibal blev liggende et par minutter længere mens hans far forlod rummet, da han rejste sig, lagde han mærke til hans læremester som sad ved siden af hans seng, ”jeg var nød til at fortælle ham det” sagde han undskyldende, Thibal sagde intet og begyndte at pakke sine ting: Sit sæt af spillekort, en lille crystalterning, sin spellbook, en lille diamant og en håndfuld guld.
De næste 7 år vandrede Thibal fra by til by hvor han drak sine sorger væk, han vidste godt at de eksperimenter var umoralske, han var godt klar over at hvad han gjorde var forkert, men han gjorde det alligevel. Som tiden gik samlede han også gambling op, hvor han hurtigt regnede ud hvor nemt det var at snyde.

Skyldfølelsen var tung over hovedet på ham, og skammen over at blive udstødt fra sin familie var stor, så i starten tænkte han ikke meget over drømmene om Dvüll bjerget, menneskets sind var jo hans speciale, trods alt. Men drømmen blev ved med gentage sig, hver nat i mange uger, indtil han til sidst inkasserede sine gambling penge til at booke en plads på et skib til Naval for at opsøge bjerget, for at finde en måde at genvinde sin plads i familien.