Léonide Duret-Mayer

**Léonide Vivienne Duret-Mayer** (født **Herbault**), også kjent som **landsmoderen**, var en tussarixisk baronett av Buléchamps, senere grevinne av Tixier. Hun var datteren til Gaston og Marie Herbault, og dermed søsteren til Claude, Joëlle og Charlotte Herbault. Hun var gift med grev Edmond de Tixier, som hun fikk syv barn med – hvorav datteren Fleurette arvet grevskapet.

## ***Biografi***

### **Tidlig liv**

Léonide vokste opp i et trygt, skjermet miljø – og agerte derfor hardt da hun kom i tenårene. Mens broren ble opplært til å bli en dyktig politiker, ble søstrene opplært til å bli gode husmødre. Søsteren Charlotte valgte derimot å være en mer individualistisk kvinne, hvilket Léonide adapterte. Hun leste nytenkende bøker av Verin og Delamare, hvilket fikk henne til å lete etter en mann som delte hennes politiske synspunkt hva angikk liberalisering og kvinners rettigheter, bilde og ideal. Hun avslo alle beilere som bare hadde til hensikt å gifte seg med henne for familie-navnet, utseende eller medgiften hennes.

### **Individualistisk natur**

I en alder av 24 forlot hun hjemmet i Buléchamps, og dro til Le Ryxân for å ta opp tyngre studier enn dem hun hadde fått av huslærerne ved universitet der. Skolen var privat, og hun strevde derfor med å betale for å kunne komme seg inn – men moren hennes tillot det, i det håp om at hun kom til å mislykkes og forstå at det hele var en tåpelig idé. Léonide klarte imidlertid å fullføre klassene med toppkarakterer – mye grunnet at hun hadde Joan Legay som lærer, den eneste kvinnelige læreren ved universitetet. Léonide gikk i klasser som besto for det meste av kvinner – på et universitet fylt av menn. De dannet derfor en klubb på utsiden av universitet, hvor de tok til seg kvinner fra høy- og middelklassen – som fikk lære alt fra enkelt til avansert lærdom hva gjaldt matematikk, språk, naturvitenskap, kunst og bruke krefter. Hun ble ofte arrestert for å delta og administrere denne klubben – hvilket blant annet guvernøren av Le Ryxân ikke likte.

Léonide fullførte tiden på universitetet etter 8 år, og hadde en utdanning som gjorde henne brukbar innenfor både det politiske, finansielle, kunstneriske og militante livet. Hun vervet seg inn i hæren, hvor hun tjente som taktiker under slaget om Quére, som hun senere skrev en avhandling om – hvilket inspirerte henne til å skrive en rekke føljetongromaner, som alle i hovedsak handlet om kvinner i deres kamp mot et "rettferdig" samfunn. Hun lot tankene sine om at kvinner ble undertrykket ved å ikke få skikkelig utdanning som mennene – hvilket gjorde dem dårligere intellektuelt sett dårligere – få fritt rom i disse. Hun ble ofte diskriminert og latterliggjort av hovedstadens aviser, men også fremmet av dem som var enige med henne. I en uttalelse med én avis, ba hun guvernøren og generalguvernøren av Le Ryxân om å gi bedre utdanningskrav for både kvinner og menn. Dette ga ingen resultater i første omgang, men etter at hun og klubben begynte å arrangere åpne sammenkomster for å diskutere kvinners rettigheter og representasjon, ble de lagt merke til av keiser-familien – som responderte med å arrestere og henrette enkelte av medlemmene.

### **Ekteskap og senere liv**

I frykt for sitt liv, men fremdeles ivrig etter å plassere seg ut i verden, giftet hun seg med greven av Tixier i en alder av 35. Først og fremst kunne hun delta på soaréer med høyerestilte menn og kvinner – og dermed spre sitt politiske budskap ytterliggere. Det kom dessuten godt med at greven var én av få menn hun hadde vunnet over til klubbens side. Han vernet henne mot politisk urett ved å alltid ha en gruppe fra hans private garnison om å være vakter – alle kvinner, for å minske sjansen at menn ga henne vekk til myndighetene. Léonide og greven levde lykkelig sammen, og fikk opptil syv barn – som de begge tok seg godt av. De skrev flere bøker sammen, blant annet to biografier hver, som alle ble tatt godt imot av middelklassen og enkelte deler av overklassen. Med innekten fra bøkene, samt skatten de innkrevde fra adelsmennene og deres livegne, bygde Léonide og greven en skole for de fattige – hvor de kunne få grunnleggende og høyere utdanning, med støtte fra kvinnene fra klubben.

Som den opplyste kvinnen hun var, var hun heller ikke redd for å prøve ut nye legemetoder, hvilket fikk henne til å prøve å bruke blodtemmere av klubben hennes til å undersøke henne da hun ikke følte seg særlig bra. De fant ut at det var blodpropp i nærheten av hjernen og hjertet, og fikk dem fjernet. Dette var fatalt for henne, for det førte til at Léonide overlevde både foreldrene og søsknene sine. Hun ble den eldste grevinnen av Tixier, og senere også baronessen av Buléchamps. Søsteren Charlotte hadde født kun ett barn, som aldri giftet seg – men nøt selskapet til menn og gutter, og døde av en merkelig smitte. Dette førte til at Léonide ble baronesse i 4128, i en alder av 70 år. Hun nektet allikevel å ta imot stillingen, og lot den heller gå til datteren sin – som til slutt også ville arve grevinne-tittelen. Ni år senere sovnet hun inn, omringet av dem hun elsket.

### **Léonides ettermæle**

Arven som Léonide etterlot seg, var en baron-tittel som ble innlemmet i huset Duret-Mayer, og et avtrykk i Tussarix' politiske og kulturelle verden. I en alder av 79 år, hadde hun utrettet mye, og blir i dag husket som keiserrikets feministiske pionér: da hun ankom Université de Tussarix, var det bare ved hell at hun ikke strøk i alle klasser og ble utstøtt fra skolen. Dette inspirerte henne til å la ettertidens kvinner til å ta større sjanser og ikke være totalt underdanige. Mange overklassekvinner kunne handle slik det passet dem for det meste – da de hadde innflytelsen til å gjøre det – men Léonide hadde inspirert vanlige borgere til å fremme seg selv.

Som filosof, stilte hun spørsmål ved kvinnenes rolle i samfunnet, hvilket fikk sine ringvirkninger på flere måter. Bøkene hennes viste også kvinnesiden av flere mannlige yrker, og pirret andre kvinner til å så opp for seg selv – da mange av kvinnene Léonide skrev om, møtte kraftig motstand, men lyktes alltid. Tankene om å endre kvinneidealet, slo røtter, og hun blir i dag husket som **landsmoderen**. Dette klengenavnet tjente hun opp til nettopp ved forbarme seg over kvinner, og i senere tid begge kjønn – til fordel for tredjestandens utdanning og kunnskapsberikelse.

Hennes tanker om reform av skolevesenet, falt imidlertid for døve ører i hovedstaden – man mange landsens skole tillot elever å gå på skolen relativt gratis, og trengte bare å betale for utstyret de trengte, mens pengene skolen i hovedsak trengte, kom fra sponsorer eller private eiere.

## ***Trivia***

1. *Léonide* er et fransk maskulint og feminint navn, avledet fra det greske *Leonidas,* som er satt sammen av elementene *λεων (leon)* "løve" og det patronymiske tillegget *ιδης (ides)*
	* Leonidas var en konge av Sparta gjennom 600-tallet f.Kr., som ofret livet og arméen sin for å beskytte Thermopylene fra perserne.
2. *Vivienne* er den franske formen av det latinske navnet *Vivianus*, som et avledet av de latniske *vivus* "levende".
3. *Mayer* har forskjellige betydninger, hvorav den jødiske varianten betyr "opplyst, informert"