С-51

С-51 у бойовому становищі, Гороховецький АНВДП, початок березня 1944 р.

### Тип двигуна

V‑подібний, 12‑циліндровий, дизельний В-2К рідинного охолодження, потужністю 600 к.с.

### Глибина броду

1,6 м

**С-51** — дослідна совєтська важка самохідна артилерійська установка періоду Другої світової війни. Ця бойова машина була розроблена восени 1943 р. на базі важкого танка КВ-1с Центральним артилерійським конструкторським бюро (ЦАКБ) під керівництвом Василя Гавриловича Грабіна. Установка С-51 загалом успішно пройшла полігонні випробування, але про прийом на озброєння Робітничо-селянської Червоної армії рішення не ухвалювалося і машина серійно не випускалася.

Літера "С" в індексі САУ за прийнятою тоді системою позначень відповідала розробкам ЦАКБ, а цифра 51 - порядковому номеру проекту.

## Історія

Перехід Червоної Армії до активних наступальних дій наприкінці 1942 р. показав необхідність її оснащення мобільною артилерією особливої ​​потужності. Проти потужних ДОТів і укріплених будівель у міських боях іноді було недостатньо навіть вогневої потужності буксированої та самохідної артилерії калібру 152,4 мм. Для вирішення такого роду завдань на озброєнні РСЧА знаходилася буксировочна 203-мм гаубиця зразка 1931 р. (Б-4), проте її висування на дистанцію вогню прямим наведенням являло собою чималий ризик для розрахунку, тягача і самої зброї. Крім того, низька швидкість транспортування гаубиці Б-4 на марші не дозволяла використовувати її можливості під час швидких та глибоких ударів углиб оборони супротивника. Тому ще на початку 1942 р. було виконано ескізний проєкт У-19 з розміщення гаубиці Б-4 на повністю броньованій САУ класу штурмових гармат на базі важкого танка КВ-1. Однак проєктна маса перевищила 60 т, що для і без того перевантаженої та ненадійної трансмісії КВ-1 було б непосильною ношею. Другим обмеженням такої САУ був малий кут піднесення гаубиці, що не дозволяє використовувати її можливості по навісному вогню та дальню стрільбу із закритих позицій.

Тому навесні 1943 р. було видано технічне завдання на будівництво "самохідного лафета" з використанням шасі КВ-1с. Вперше воно згадується у довідці Головного артилерійського управління (ГАУ) про стан дослідних робіт на 28 квітня 1943 р. Проєктними роботами з цієї теми займалися одразу два заводи - Челябінський Кіровський завод (ЧКЗ) та завод №172 Народного комісаріату озброєння (НКО) у місті Молотов (нині Перм). У вересні 1943 р. у заводу №172, який сильно затягував розробку напіввідкритої важкої САУ, з'явився конкурент — ЦАКБ, очолюване В.Г. Грабіним. Організоване на площах, які раніше займав завод №8, конструкторське бюро було значною мірою укомплектовано співробітниками КБ заводу №92. Тут було чимало талановитих інженерів-конструкторів і деякі з них мали пряме відношення до самохідної артилерії. У вересні 1943 р. на прохання ЦАКБ туди було передано матеріали за проєктами БР-33П та БР-33Г. В результаті вже до 15 вересня очолюваний Грабіним колектив підготував перший варіант ескізного проєкту напіввідкритої САУ.

Розробка проєкту йшла, як то кажуть, з натхненням. Справа в тому, що конструкторські бюро працювали над системами, не маючи чітко виражених вимог на них. Було лише дуже розпливчасте завдання. Саме тому ЦАКБ спочатку розглядало кілька варіантів бази для своєї САУ. Не змінилася ситуація й у жовтні: рішення щодо реалізації проєкту ЦАКБ приймалося без затверджених вимог. Артилерійський Комітет ГАУ ЧА остаточно склав тактико-технічні вимоги (ТТТ) "на саморушні знаряддя АРГК калібру 152 і 203 мм" лише 16 листопада. Згідно з цим документом, установка повинна була мати вертикальні кути наведення в діапазоні від -3° до 65° і горизонтальний сектор обстрілу 60°. Боєкомплект мав включати не менше 12 пострілів, швидкострільність очікувалася на рівні 2 - 3 постріли за хвилину для БР-2 та 1 - 2 постріли за хвилину для Б-4. Бойова маса САУ оцінювалась у 45 - 48 тонн. Для забезпечення роботи розрахунку установку допускалося оснащувати розкладними містками. Також передбачалися сошники, що висуваються у бойовому становищі.

Восени 1943 р. ЦАКБ спроєктувало озброєну гаубицею Б-4 САУ відкритого типу, яка при прийнятній масі мала непогану мобільність і маневреність. Самохідну установку, що отримала заводський індекс С-51, почали будувати у січні 1944 р. За її створення ЦАКБ довелося робити складний вибір. Теоретично для установки Б-4 на шасі КВ-1с потрібно було подовжувати корпус і додати додаткову пару котків. Але в умовах воєнного часу необхідність створення спеціального шасі надсилала проєкт на полицю. З цієї причини до ЦАКБ ухвалили рішення не вносити до ходової частини змін.

Після випробувань прототипу Комісія АНВДП визнала, що С-51 їх витримала. За результатами вона рекомендувалася для озброєння Червоної Армії при усуненні виявлених недоліків. До останніх відносилися великий відкат і відхід машини назад при пострілі, а недостатня стійкість при пострілі призводила до збиття наведення, особливо при малих кутах піднесення. Також через бічний зсув установки під час пострілу, розсіювання снарядів виходило досить великим. Також члени компетентної комісії відзначили *"задовільну роботу та міцність агрегатів зброї"* та ходової частини, але з застереженням на адресу *"трансмісійної групи, яка під час випробування мала ряд дефектів, зумовлених її поганим технічним станом та зношеністю деталей"*. Зазначені недоліки на думку випробувачів можна було б усунути *"шляхом установки сошників у задній частині корпусу самохода, як це було зроблено на 203-мм самохідній установці СУ-14..."*.

Проте, досить вдалі результати випробувань дозволили Грабіну говорити про запуск С-51 у серію. Для початку йшлося про 20 - 30 САУ. До цієї ідеї негативно поставилися в Управлінні самохідної артилерії, де вважають нераціональним використовувати шасі КВ-1с для виготовлення важкої САУ з легким прикриттям щита. Крім того, бойова маса С-51 становила 50 тонн, а ситуація першої половини 1942 р., коли у доведених до такої маси КВ-1 "сипалися" агрегати моторно-трансмісійної групи, була ще свіжа в пам'яті керівництва ГБТУ ЧА. Вирішили провести додаткові випробування самохідної установки, які так і не відбулися: шасі після весняних пробігів вимагало капітального ремонту.

Влітку 1944 р. ГАУ ЧА спробувало зрушити ситуацію з мертвої точки. 22 липня голова Арткому ГАУ генерал-лейтенант Хохлов надіслав Яковлєву лист зі своїми міркуваннями щодо бойового застосування САУ. До нього додавався проєкт ухвали Державного комітету оборони (ДКО) про прийняття С-51 на озброєння Червоної Армії як "Б-4-С51". Передбачалося, що буде збудовано 50 таких САУ, причому перші 20 штук – до 20 серпня. Для будівництва планувалося використовувати ремонтні шасі КВ-1с. Питання в тому, що не було такої кількості ремонтних шасі. Крім того, до С-51 були питання з боку ГАУ та ГБТУ. Наприкінці липня 1944 р. відбулася нарада, в якій брали участь Малишев (НКТП), Устинов (НКВ), Федоренко (ГБТУ) та Яковлєв (ГАУ). Малишев та Федоренко висловилися різко проти виготовлення серії С-51, стверджуючи, що шасі САУ явно перевантажено та не витримає тривалої експлуатації. Експерименти з САУ такого типу були продовжені вже після війни в рамках створення великокаліберної артилерії, яка здатна стріляти снарядами з ядерною боєголовкою.

## Конструкція

### Корпус і бронювання

С-51 була установкою відкритого типу - повністю броньований корпус САУ був саморушним лафетом для відкрито встановленої на його даху важкої гаубиці Б-4. На крилах ремонтного КВ-1с спорудили платформу, де у бойовому становищі розміщувалася частина розрахунку. Внутрішні порожнини платформи виконували роль ящиків ЗІП. Для запобігання нещасним випадкам платформа отримала огородження. У бойовому положенні розрахунок прикривався масивними броньовими щитами по обидва боки гармати, на марші щити забиралися, а ствол гаубиці відтягувався назад у похідне становище.

Броньовий корпус самохідної установки зварювався з катаних броньових плит завтовшки 75, 60 та 30 мм. Броньовий захист диференційований, протиснарядний. Броневі плити лобової частини корпусу встановлювалися під раціональними кутами нахилу. Спочатку система не мала щитового прикриття. Пізніше попереду було встановлено гарматний щит товщиною 7 мм, який служив для захисту розрахунку від уламків. Щит складався з двох частин, які для зручності переведення ствола Б-4 з похідного положення в бойове відкидалися вперед, утворюючи велику платформу. При цьому щит упирався спеціальними опорами в ходову частину. Усередині носової частини корпусу під гарматною установкою розташовувалися механік-водій, боєкомплект та його піднощики, інші члени розрахунку знаходилися зовні бронекорпусу. Зброя була встановлена ​​на спеціальну раму, яка частково перекривала сектор огляду приладу механіка-водія. Двигун та трансмісія були встановлені в кормі машини.

 Лоб корпуса (верх)
 Лоб корпуса (низ)
 Борт корпуса
 Корма корпуса
 Днище
 Дах
 Гарматний щит

### Озброєння

С-51 озброювалася допрацьованою гаубицею Б-4 зр. 1931 р. калібру 203 мм з поршневим затвором та балістикою 203-мм гаубиці Б-4БМ. Частина 203-мм гаубиці Б-4, що гойдається, була взята без змін. Зброю конструктори винесли далеко вперед, її основа частково нависала над відділенням управління. У похідному положенні ствол гаубиці відвигався назад. Гармата монтувалася у відкриту без рубки на даху бронекорпусу і мала вертикальні кути наведення від 0° до +60°, сектор горизонтального наведення становив 4°. Висота лінії вогню становила 2 795 м; дальність прямого пострілу - 1 070 м по цілі висотою 3 м, дальність пострілу прямим наведенням - 6,9 км, найбільша дальність стрільби - 18,26 км. Постріл робився за допомогою ручного механічного спуску. Гармата Б-4 оснащувалася поршневим затвором, швидкість вогню становила 1 постріл за 1,25 - 2,5 хвилини.

Боєкомплект складав 12 пострілів роздільного картузного заряджання. Основна частина боєзапасу зберігалася у штатних дерев'яних ящиках, які у похідному положенні лежали на настилі платформи та кріпилися до поручнів. Також було забезпечено можливість їх подачі з ґрунту. Для зручності підйому і спуску на кормовому листі САУ були встановлені драбинки, що відкидаються. Між драбинками розмістилися відкидні напрямні, якими переміщався кокор. Направляючі були потрібні насамперед для заряджання гармати із землі.

САУ С-51 могла стріляти всім асортиментом боєприпасів буксированої гаубиці Б-4, що включає фугасні та бетонобійні снаряди масою 100 кг. Фугасні снаряди Ф-625, Ф-625Д та Ф-623 вистрілювалися зі швидкістю 575 м/с на повному заряді, бетонобійні снаряди Г-620 та Г-620Т - до 600 - 607 м/с.

### Двигун і трансмісія

С-51 оснащувалась чотиритактним V-подібним 12-циліндровим дизельним двигуном В-2К потужністю 600 к.с. (441 кВт). Пуск двигуна забезпечувався стартером СТ-700 потужністю 15 л. (11 кВт) або стисненим повітрям із двох резервуарів ємністю 5 л у бойовому відділенні машини. Паливні баки об'ємом 600 - 615 л розташовувалися всередині броньового корпусу САУ у відділенні управління та у моторно-трансмісійному відділенні.

Самохідна артилерійська установка С-51 оснащувалась механічною трансмісією, до складу якої входили:

* багатодисковий головний фрикціон сухого тертя "сталь по феродо";
* чотириступінчаста коробка передач з демультиплікатором (8 передач вперед та 2 назад);
* два багатодискові бортові фрикціони з тертям "сталь по сталі";
* два бортові планетарні редуктори.

Усі приводи керування трансмісією – механічні. Ненадійна робота трансмісійної групи самохідної установки особливо відзначена під час її випробувань. Цей факт послужив ще одним підтвердженням тези про те, що дефекти трансмісії були одним із найістотніших недоліків танків серії КВ та машин на його базі.

### Ходова частина

Ходова частина САУ С-51 була ідентична на танку КВ-1с. Підвіска машини - індивідуальна торсіонна для кожного з 6 суцільнолитих двоскатних опорних котків малого діаметра (600 мм) по кожному борту. Навпроти кожного опорного котка до бронекорпусу приварювалися обмежувачі ходу балансування підвіски. Ведучі колеса зі знімними зубчастими вінцями цівкового зачеплення розташовувалися ззаду, а лінивці - спереду. Верхня гілка гусениці підтримувалась трьома малими суцільнолитими підтримуючими роликами по кожному борту. Механізм натягу гусениці - гвинтовий; кожна гусениця складалася з 86 - 90 одногребневих траків шириною 608 мм.

### Електроустаткування

Електропроводка у самохідці С-51 була однопровідною, другим дротом служив бронекорпус машини. Виняток становив ланцюг аварійного освітлення, який був двопровідним. Джерелами електроенергії (робоча напруга 24 В) були генератор ГТ-4563А з реле-регулятором РРА-24 потужністю 1 кВт і чотири послідовно з'єднані акумуляторні батареї марки 6-СТ-128 загальною ємністю 256 А·год. Споживачі електроенергії включали:

* зовнішнє та внутрішнє освітлення машини, прилади підсвічування прицілів та шкал вимірювальних приладів;
* зовнішній звуковий сигнал;
* контрольно-вимірювальні прилади (амперметр та вольтметр);
* електрика моторної групи - стартер СТ-700, пускове реле РС-371 або РС-400 і т.д.

### Засоби спостереження та зв'язку

Робоче місце механіка-водія С-51 оснащувалося оглядовим приладом, для ведення вогню використовувався штатний панорамний приціл буксированої гаубиці Б-4.

У доступній літературі інформація про оснащення С-51 засобами зв'язку відсутня.

## Випробування

Заводські випробування С-51 пройшли у лютому 1944 р. У їхньому ході було зроблено 49 пострілів. З'ясувалося, що швидкострільність, порівняно з буксируємою Б-4, зросла на 30%. Після випробувань було порушено питання про будівництво ще однієї САУ, що отримала індекс С-59. Від С-51 вона відрізнялася лише знаряддям - 152-мм гарматою особливої ​​потужності БР-2. Після заводських випробувань С-51 трохи переробили, після чого вона вирушила на Гороховецький АНВДП для полігонних випробувань. Машина прибула туди 26 лютого, випробування почалися пізніше – 16 березня. Через відсутність обладнання на полігоні розбір та обмірювання частин гаубиці проводили на заводі №112. Цілком розібрати її, втім, не вдалося. До початку випробувань С-51 пройшла 150 кілометрів, з яких 120 кілометрів було пройдено маршрутом від АНВДП до заводу №112 і назад.

Випробування нової САУ на Гороховецькому артилерійському полігоні проходили у березні – квітні 1944 р. Передбачалося, що стріляти С-51 буде уламково-фугасними снарядами, але через їх відсутність використовувалися бетонобійні. За час вогневих випробувань, що тривали до 24 березня, було зроблено 209 пострілів, з яких 135 посиленим зарядом. Під час стрільби під кутом 30° з'ясувалося, що установка відкочується назад на 1 000 - 1 300 мм, накат вперед становив 200 мм. При стрільбі носова частина самохідної установки піднімалася нагору на 250 - 450 мм, тоді як корма присідала на 200 - 300 мм. Висота стрибка з правого борту була на 100 мм вищою, ніж з лівого. При стрільбі під кутом 45° відхід самохідки досягав 750 - 1 000 мм, а накат - 330 мм, носова частина піднімалася на 100 - 180 мм, а кормова присідала на 120 - 140 мм. Стрілянина з кутом підвищення 57° відбувалася з відходом на 400 - 750 мм, накатом - 300 мм, підйомом носової частини - на 60 - 150 мм і осіданні кормової частини - на 50 - 100 мм. В результаті стійкість С-51 визнали незадовільною. Крім того, відзначалася сильне збивання налаштувань приілювання.

Випробування пробігом проходили з 25 березня до 4 квітня. Самохідну установку перевіряли в різних дорожніх умовах, глибина снігового покриву досягала 200 мм. Загалом С-51 пройшла 524 кілометри, у тому числі 16 по бруківці та 40 по бездоріжжю. Основний обсяг ходових випробувань припав на асфальтоване шосе завдяки тому, що САУ здійснювала поїздки на завод №112. Було досягнуто максимальної швидкості 32 км/год, а по бездоріжжю — 22 км/год. Спеціальних випробувань САУ не проводилося, оскільки мали місце різні поломки ходової частини. На 240-му кілометрі вийшли з ладу правий бортовий фрикціон і гальмівна стрічка, ще раз правий фрикціон дав про себе знати на 360-му кілометрі. Були проблеми з гусеничними стрічками, зрізало болти на кришках котків. А от із двигуном та торсіонами проблем не виникало.

## Галерея

С-51 у похідному положенні, Гороховецький АНВДП, початок березня 1944 р.С-51 у похідному положенні ззаду, видно складені на кормовому листі сходи та влаштування подачі снарядів із землі, Гороховецький АНВДП, початок березня 1944 р.С-51 на випробуваннях, Гороховецький АНВДП, початок березня 1944 р.С-51 з відкинутим вперед гарматним щитом, Гороховецький АНДВП, початок березня 1944 р.Гармата на максимальному куті піднесення, вид спереду, Гороховецький АНДВП, початок березня 1944 р.Гармата на максимальному куті піднесення, Гороховецький АНДВП, початок березня 1944 р.Розрахунок С-51 заряджає гармату із землі, Гороховецький АНДВП, початок березня 1944 р.С-51 у грі "World of Tanks".
## Джерела

* С-51 - Википедия.
* С-51 - Global.wiki Wargaming.net.
* Юрий Пашолок: Крупнокалиберные кабриолеты. | Warspot.