recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Терези (знак зодіаку)

**Терези** — сьомий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 180° до 210°, рахуючи від точки весняного рівнодення. Терези є чоловічим кардинальним повітряним знаком.

Згідно із західною астрологічною традицією вважається, що Сонце знаходиться в знаку Терезів приблизно з 24 вересня до 23 жовтня, у ведичній — Тула з 17 жовтня до 16 листопада. Не слід плутати знак Терезів з сузір'ям Терезів, в якому Сонце перебуває з 31 жовтня до 22 листопада.

## Символ

Символ Терезів зображує встановлююче або висхідне Сонце, що символізує подвійність знака.
Символ Терезів ♎ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9806 або шістнадцятковим номером 264E і може бути введений в HTML-код як  `♎`  або  `♎` .

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Блакитний гігант

**Блаки́тний гіга́нт** — гарячі масивні зорі спектрального класу **O** або **B**. Маси блакитних гігантів досягають 10—20 мас Сонця, а світності — у тисячі й десятки тисяч разів перевищують сонячну.

На діаграмі Герцшпрунга—Рассела ці зорі розташовані у верхньому лівому куті, завдяки своїй великій світності та температурі. Слід звернути увагу, що блакитні гіганти не належать до Головної послідовності, оскільки в їхньому ядрі водень вже вигорів.

## Гіганти спектрального класу B

**Приклади:** Альціона, 20 Тельця, Дзета Оріона, Гамма Ворона

## Див. також

* Білий гігант
* Жовтий гігант
* Червоний гігант

## Блакитні гіганти

Альціона, типовий блакитний гігантТуманність Полум'я та типовий блакитний гігант Альнітак
Полярне сяйво

**Поля́рне ся́йво**  (лат. *Aurora borealis*) — оптичне явище у верхніх шарах атмосфери, світіння окремих ділянок нічного неба, що швидко змінюється.

Сяйво спостерігається на відстані 20—25° північної і південної широт (північне полярне сяйво і південне полярне сяйво) від магнітного полюса Землі одночасно на всіх довготах, але з різною інтенсивністю. Відбувається в результаті світіння розріджених шарів атмосфери на висотах 60-1000 км під дією сонячного вітру (потоків протонів і електронів). Заряджені частинки проникають в атмосферу з космосу і під дією магнітного поля Землі спрямовуються до північного або південного магнітного полюса, де вони входять у верхні шари атмосфери, бомбардують розріджені гази атмосфери і змушують їх випромінювати видиме світло.

За формами полярне сяйво розрізняють: дифузне сяйво з дугами від однієї точки горизонту до іншої, а також промені, стрічки, корони, плями. Тривалість полярного сяйва від декількох хвилин до декількох діб.

## Полярне сяйво на інших планетах

Полярне сяйво — явище, характерне не лише для Землі, наявність атмосфери і планетарного магнітного поля — достатня умова для виникнення цього явища.

Полярне сяйво на ЮпітеріПолярне сяйво на СатурніПолярне сяйво
Межа Чандрасекара

**Межа Чандрасекара** — найбільша теоретично можлива маса білого карлика. Приблизно дорівнює 1,4 M☉.
Названо на честь Субраманьяна Чандрасекара, який теоретично передбачив існування такої межі.

Для зір із масою, що перевищує цю межу, тиск виродженого електронного газу не в змозі врівноважити сили гравітаційного притягання, і зоря протягом охолодження буде стискатися доти, доки електрони її речовини не об'єднаються з протонами ядер, утворивши нейтронну речовину.

## Фізична природа

Попри те, що гравітація найслабша з усіх відомих типів взаємодії, вона завжди приводить до притягання і для тіл великої маси, якими є зорі, може досягати значних величин. Під дією сил тяжіння речовина намагається зменшити свої розміри, чому перешкоджає створений тепловим рухом тиск. Для зоряної речовини, яка перебуває в стані плазми, основний тиск створює газ вільних електронів, які є ферміонами. Коли джерела термоядерної енергії зорі вичерпуються, вона поступово остигає та стискається, і внаслідок збільшення густини, газ електронів стає виродженим. Тиск виродженого газу вже не залежить від температури. Однак при дуже високій густині енергія електронів стає настільки великою, що вони рухаються зі швидкістю, близькою до швидкості світла — вироджений газ електронів стає релятивістським. Тиск релятивістського виродженого газу пропорційний кількості електронів у ньому в степені 4/3, а сили гравітаційного притягання пропорційні квадрату маси речовини (точніше, квадрату кількості електронів у ній). Обидві величини однаково залежать від радіуса зорі. Таким чином, при збільшенні маси білого карлика, його розмір зменшується. Крім того існує межа, коли тиск електронного фермі-газу не в змозі більше врівноважити гравітаційне притягання. Зоря починає стискатися.
Коли енергія релятивістських електронів перевищить різницю мас між протоном і нейтроном, енергетично вигідним стає об'єднання електронів із протонами (з утворенням нейтронів та випромінюванням нейтрино). Нейтрон у таких умовах перетворюється на стабільну частинку. Тиск електронного газу перестає зростати й відбувається гравітаційний колапс з подальшим спалахом наднової.
Результатом є утворення нейтронної зорі.

Отже, зоря з масою, меншою за межу Чандасекара, після вичерпання джерел термоядерної енергії перетвориться на білого карлика, яких поступово остигатиме. Зоря з масою, більшою за межу Чандрасекара, має колапсувати.

## Обчислення

Значення межі Чандрасекара (Mch) обчислюють за формулою:

M

c
h

=

5
,
83

μ

e

2

M

⊙

{\displaystyle M\_{ch}={\frac {5,83}{{{\mu }\_{e}}^{2}}}M\_{\odot }}

, де:
* μe — кількість нуклонів на один електрон (залежить від хімічного складу, зазвичай, близько 2)
* M☉ — маса Сонця

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Чандрасекара межа // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 524—525. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Трек Хаяші

**Трек Хаяші** — майже вертикальний еволюційний трек на діаграмі Герцшпрунга — Рассела, що проходить у напрямку до головної послідовності через фази, коли протозоря перебуває в конвективному стані (повністю чи більшою частиною). Світність, спочатку дуже висока, швидко зменшується при стисканні, а температура поверхні залишається майже незмінною. Названо на честь японського астрофізика Тюсіро Хаяші.

## Див. також

* Межа Хаяші
* Головна послідовність
* Еволюція зір

## Джерела

1. ↑ Хаяші треки // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 509. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
(англ.)
Reimu

## Profile

**Name**: Reimu (*เรมุ*)

**Symbol**: มังกร

**บ้านเกิด**: ดินแดนเทพนิยายแฟรี่

**วันเกิด**: 15 มกราคม

## Career

**ปรากฏตัว**: 5 พฤศจิกายน 2013

**เลเวลเรกุล่าร์**: 7 กุมภาพันธ์ 2014

**จบการศึกษา**: 17 กุมภาพันธ์ 2015

ใน Reamin Award 9 / All Star Vol.1 (วันที่ 9/9/2014) เธอได้รางวัล Maid Everyday

วันที่ 28 กุมภาพันธ์ 2016 เธอมาเป็นแขกรับเชิญพิเศษในงานอำลาปิดสาขาเอกมัย มาเป็นเมดพิเศษ 1 วัน มาพร้อมกับมารอนและอากะ

Reimu TraineeYukata Event - ReimuReimu KitchenReimu Return guest 2016
Група Амура

**група Аму́ра** (також *аму́ри, аму́рці*) — група астероїдів із відстанями у перигелії 1,017 < Q < 1,3 а.о., одна з груп навколоземних астероїдів. Назва походить від назви одного з її представників — 1221 Амура.

Орбіти цих астероїдів лежать зовні за орбітою Землі і вони можуть лише наближатися до нашої планети, але не перетинають її орбіту. Проте завдяки збуренням деякі з них можуть перейти до групи Аполлона — астероїдів, що перетинають орбіту Землі.

Відомо понад 2000 астероїдів групи Амура, з них майже 200 мають постійний номер, а понад 60 - власну назву.

Амури, як і інші навколоземні астероїди, невеликі за розмірами. Найбільший серед них, 1036 Ганімед, має діаметр 38 км.

*1221 Амур*, чию назву отримала вся група, п'ятий за порядком відкриття у ній.
Першим відкритим астероїдом цієї групи є 433 Ерос. Його було відкрито у 19 сторіччі.

Для досліджень Ероса 1996 року NASA було запущено космічний апарат NEAR Shoemaker (англ. *Near Earth Asteroid Rendezvous* - «*Зустріч з навколоземним астероїдом*»). Цей апарат після прольоту через пояс астероїдів вийшов на орбіту Ероса і протягом року, поступово знижуючись, виконував його дослідження. Було здійснено фотографування, сканування поверхні лазерними імпульсами (для точних вимірів форми) та дослідження хімічного складу за допомогою рентгенівських та гамма-спектрометрів.
Після завершення програми дослідженнь апарат навіть здійснив успішну посадку на поверхню астероїда, хоча це не було передбачено ні програмою польоту, ні конструкцією апарата.

## Джерела

* Амура група // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 20. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Блеріо (супутник)

**Блеріо** (фр. *Blériot*
) — один з супутників-пастухів Сатурна.

Супутник є мінімісяцем Сатурна, котрий також називають «пропелером Транс-Енке», втім таке ж прізвисько має й інший супутник-пастух Ергарт. Радіус Блеріо становить менше 1 200 метрів. Він рухається орбітою на відстані близько в 135 000 км від Сатурна, у зовнішній частині кільця А, ззовні від проміжку Енке, тому власне й називається «Транс-Енке».

Мінімісяць відкритий у 2005 році зондом Кассіні, з тих пір Блеріо кілька разів спостерігали, зокрема 11 листопада 2012 року.

Супутник названо на честь французького авіатора Луї Блеріо.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 Hidden Moons Lurk in Saturn's Rings
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5
Міжгалактичний простір

**Міжгалактичний простір** — частина космічного простору, розташована між галактиками. Міжгалактичний простір заповнений украй розрідженим іонізованим газом із концентрацією частинок 10-4 — 10-2 на см³.

Температура міжгалактичного газу в скупченнях галактик становить кілька мільйонів Кельвінів. Нагрівання обумовлене зоряним вітром, електромагнітним випромінюванням чорних дір і космічними променями, що утворюються внаслідок спалахів наднових. До міжгалактичного простору також надходить гарячий газ у формі галактичного вітру.

Дослідження розподілу великого масштабу галактик показують, що Всесвіт має піноподібну структуру зі скупчень і груп галактик, розташованих уздовж волокон, які займають близько однієї десятої від загального простору. Величезні порожнини між ними називають войдами. Як правило, войди мають розміри близько
(10−40) *h*−1 MPc, де h стала Хаббла.

Простір між галактиками заповнений розрідженою плазмою , яка організовується в ниткоподібні структури. Щільність таких структур більша в 5-200 разів від середньої щільності Всесвіту.

## Дивись також

* Міжгалактичний газ
* Міжгалактичний пил
* Міжзоряне середовище
* Тепло-гаряче міжгалактичне середовище

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Міжгалактичний газ // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 287. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
4. ↑ Wadsley, James W.; et al. (August 20, 2002), "The Universe in Hot Gas", *Astronomy Picture of the Day*, NASA, retrieved 2009-06-19.
5. ↑ Fang, T.; et al. (2010), "Confirmation of X-Ray Absorption by Warm-Hot Intergalactic Medium in the Sculptor Wall", *The Astrophysical Journal*, **714** (2): 1715, arXiv:1001.3692, Bibcode:2010ApJ...714.1715F, doi:10.1088/0004-637X/714/2/1715.
Змієносець (знак зодіаку)

**Змієносець** (лат.  *Ophiuchus*) — знак, який західна астрологія та ведична астрологічні традиції традиційно не включають до зодіакальних знаків, хоча Сонце проходить і через 13-е сузір'я Змієносця (яке теж традиційно не включають до зодіакальних сузір'їв). За астрологом Павлом Глобою, тринадцятий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 233° до 247°, рахуючи від точки весняного рівнодення, або, іншими словами, від 23° 00' 00 «Скорпіона до 6° 59' 59» Стрільця. Виявляється не завжди. Умова прояви — наявність планет у секторах обох знаків зодіаку.

## Міфологія

Міфологічно, сузір'я Змієносця з'явилося на небі на честь старогрецького бога медицини і лікування Ескулапа. За переказами, мати Ескулапа Меніппа полюбила бога Сонця Аполона. Але Меніппа не залишилася вірною йому, вона, будучи вагітною, полюбила простого смертного. За зраду Аполон вразив її блискавкою, а дитину, яку він встиг врятувати, кинув напризволяще. Місцевий пастух Арестан випадково виявив дитя, і дав йому притулок. Подорослішавши, Ескулап пішов на навчання до мудрого кентавра Хірона, який навчив його користуватися цілющими травами, спілкуватися зі всезнаючими зміями, лікувати. Одного разу на о. Хіос Ескулап був покликаний воскресити легендарного мисливця Оріона, якого смертельно вкусив у п'яту скорпіон. Тут стривожився володар підземного царства Аїд, що Ескулап забирає в нього тіні померлих, і поскаржився Зевсові. Зевс блискавкою вбив Ескулапа, а потім перетворив Оріона, Скорпіона і Змієносця (Ескулапа) у сузір'я.

## Примітки

1. ↑  П. П. Глоба — лекції про Змієносця від 09.01.1996

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Перигелій

**Периге́лій** (грец. *περί* «пери» — «біля», та *ηλιος* — Сонце) — найближча до Сонця точка орбіти планети або комети; лінія, що проходить через цю точку й центр Сонця, — головна (велика) вісь конічного перерізу, що являє орбіту, називається лінією апсид.
Внаслідок збурень лінія апсид повільно змінює своє розташування (обертається) у просторі. Наприклад, для орбіти Землі ця лінія пересувається за рік на кут, трохи більший 1'. Віковий рух лінії апсид (або зміна довготи перигелію) Меркурія, обчислений Левер'є, а за ним — Ньюкомом зі спостережень проходжень Меркурія над диском Сонця, дещо перевищував величину, передбачену теорією збурень на основі ньютонівського закону тяжіння. Різниця становила близько на 38" за 100 років. Пояснення цьому явищу спочатку шукали в існуванні невідомої планети (або цілого рою планетоїдів) всередині орбіти Меркурія, у неточності закону тяжіння (були спроби замінити його іншими законами Вебера, Гаусса, Рімана); у немиттєвому поширенні сили тяжіння; у поглинанні тяжіння простором. Висувалися й менш вірогідні гіпотези — несферичність Сонця, існування супутника Меркурія або вплив речовини, з якої складається сонячна корона. 1895 року Ньюком відкрив ще дві подібні, хоча набагато менші, вікові розбіжності, які не можна було пояснити на підставі прийнятих тоді теорій, а саме — рух перигелію Венери та Марса.

Належним чином пояснити рух перигелію Меркурія вдалося лише Енштейну за допомогою загальної теорії відносності.

## Див. також

* Афелій — найвіддаленіша від Сонця точка орбіти
* Перицентр — узагальнення поняття перигелію для будь-яких двох тіл, що гравітаційно взаємодіють

## Джерела

1. ↑ Перигелій // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 349-350. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Література

* Енциклопедичний словник Брокгауза і Ефрона
Група Атіри

**Атіри** — нечисельна група навколоземних астероїдів, орбіти яких повністю лежать у межах земної орбіти (Q < 0.983 a.о.). Традиційно групу названо за назвою першого представника — астероїда 163693 Атіра (2003 CP20), відкритого 11 лютого 2003 року в американській обсерваторії LINEAR та названого на честь богині Землі та вечірньої зорі індіанського народу Пауні.

## Орбіти

Атіри навіть в афелії ближче до Сонця, аніж Земля в перигелії (Q < 0,983 a.о.), тож вони не несуть потенційної загрози зіткнення із Землею. Проте їхні орбіти можуть зазнати пертурбації Венерою чи Меркурієм і стати небезпечними.

Усі відомі представники Атіри перетинають орбіту Венери й більшість із них наближається до Сонця навіть ближче Меркурія. Відкриття їх ускладнено тим що для землян ці малі тіла губляться в сонячних променях, оскільки не віддаляються від материнської зорі на значний кут.

## Відкриті астероїди групи

Станом на квітень 2014 року відомо лише 14 астероїдів групи Атіри.

## Див.також

* Навколоземні астероїди
* Група Атона
* Вулканоїди
* Група Аполлона
* Група Амура
The Watch

'The Watch' is the nickname for the Metropolitan Police's Occult Liaison Division. This most special branch is based in the Tower of London and handles all matters involving the supernatural community. Some of the members of the Watch are normal humans with extensive knowledge and experience of things 'beyond the veil' whilst others are minor practicioners of the arts and some are not even human!

The commanding officer of the Watch is Chief Inspector William Davenport but the operational commander of the force is Detective Inspector John Mayne .

Due to the nature of its work, the Watch maintains polite relations with the Knights of the Realm and the Royal Court

In the wake of theCase File: The Whitechapel Incident, the Watch secured new funding for its services and its rather shabby offices were upgraded. In the wake of Case File: The Winter Orb , the base was once again refurbished after a boggart incursion. After the devastating magical feedback during the Case File: Fall of House Pendragon , the base was devastated and the Watch was reduced to using its old office again.

**Notable Characters**

Zechariah

Nazreen Faruk

Silje Andersen

Lyria Pendragon

Warden Mercato

Detective Inspector John Mayne CB

Chief Inspector William Davenport
Радіоастрономія

**Радіоастрономія** — розділ астрономії, що вивчає космічні об'єкти шляхом дослідження їх електромагнітного випромінювання в діапазоні радіохвиль. Радіоастрономія виникла в 30-х роках 20-го століття разом з появою перших радіотелескопів.

## Історія

Припущення про існування радіовипромінювання Сонця висловлювались ще наприкінці XIX століття. Однак космічне радіовипромінювання на хвилі 14,6 м вперше випадково виявив 1931 року американський астроном Карл Янський. Його вважають засновником радіоастрономії. У 1942 було виявлено радіовипромінювання Сонця, 1945 — Місяця, 1946 відкрито перше дискретне джерело радіовипромінювання в сузір'ї Лебедя. Інтенсивний розвиток радіоастрономії пов'язаний з розробкою у другій половині XX століття чутливих приймачів радіосигналів і побудовою великих антенних систем, що дало змогу сконструювати досконалі радіотелескопи. Радіоджерелами є як об'єкти, що були відомі раніше — галактики, хмари іонізованого (H II) і нейтрального (НІ) Гідрогену, емісійні туманності, Сонце та інші зорі, планети Сонячної системи — так і об'єкти, що були виявлені саме завдяки радіоастрономії: радіогалактики, квазари, реліктове випромінювання, пульсари тощо.

## Астрономічні радіоджерела

 *Докладніше: Астрономічні радіоджерела*
Залежно від об'єктів дослідження радіоастрономію умовно поділяють на *сонячну*, *планетну*, *галактичну* та *метагалактичну* (позагалактичну).
Радіовипромінювання космічних об'єктів може мати теплову природу або визначатись нерівноважними процесами в космічній плазмі, зокрема, магнітогальмівним (синхротронним) випромінюванням. Джерелами теплового радіовипромінювання є, наприклад, планети Сонячної системи, хмари НІІ, емісійні туманності. Синхротронне випромінювання спостерігається у квазарів, радіогалактик, залишків наднових зір та інших об'єктів, воно завжди поляризоване. Спектр космічного радіовипромінювання, крім неперервного, може бути й лінійчастим. Джерела радіоліній — міжзоряний Гідроген і щільні хмари дифузної речовини в нашій та інших галактиках.

## Цікаві факти

* Польський радіоастроном Александр Волщан, який спостерігав в Обсерваторії Аресібо за відкритим ним же пульсаром, вперше беззаперечно довів існування екзопланет.

## Див. також

* ALMA
* Радіоастрономічний інститут НАН України
* Українські радіоінтерферометри Академії Наук
* Позаземне життя

## Примітки

1. ↑ 1954 року джерело Лебідь А було ототожнено з віддаленою галактикою

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Радіоастрономія // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 391. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

* Українська радянська енциклопедія : у 12 томах / за ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
Гравітаційний колапс

**Гравітаційний колапс** — катастрофічно швидке стискання масивних тіл під дією гравітаційних сил. Гравітаційним колапсом може закінчуватися еволюція зірок з масою понад три сонячних маси. Після закінчення в таких зірках матеріалу для термоядерних реакцій вони втрачають свою механічну стійкість і починають з дедалі більшою швидкістю стискатися до центру. Якщо зростання внутрішнього тиску зупиняє гравітаційне стиснення, то центральна область зірки стає надщільною нейтронною зіркою, що може супроводжуватися скиданням оболонки і спостерігатися як спалах наднової зірки. Однак, якщо маса зірки перевищить межу Оппенгеймера-Волкова, то колапс триває до її перетворення на чорну діру.

## Див. також

* Зоряна еволюція
* Білий карлик
* Межа Чандрасекара
* Нейтронна зірка
* Межа Оппенгеймера-Волкова
* Чорна діра
* Колапсар

## Посилання

* КОЛА́ПС ГРАВІТАЦІ́ЙНИЙ  //ЕСУ
* Чорні дірки - загадкові об'єкти космічного простору
* Гравітаційний колапс
Плутино

Не слід плутати з плутоїдом.

**Плути́но** — *в астрономії* — транснептуновий об'єкт, що перебуває в орбітальному резонансі 2:3 із Нептуном. Тобто, плутино робить два оберти навколо Сонця за той самий час, що Нептун робить три. Назву «плутино» утворено від назви карликової планети Плутон, яка рухається орбітою, що потрапила в цей резонанс. Термін стосується лише орбітального резонансу й не має стосунку до інших фізичних характеристик.

До цього класу включено сам Плутон, його супутники, Орк, Іксіон, Гуйя, Радамант, 1998 SN165 та ще близько чверті об'єктів Пояса Койпера, що утворюють його внутрішню частину.

## Література

1. D.Jewitt, A.Delsanti *The Solar System Beyond The Planets* in *Solar System Update : Topical and Timely Reviews in Solar System Sciences* , Springer-Praxis Ed., ISBN 3-540-26056-0 (2006). Preprint of the article (pdf)
2. Bernstein G.M., Trilling D.E., Allen R.L. , Brown K.E , Holman M., Malhotra R. *The size Distribution of transneptunian bodies.* The Astronomical Journal, **128**, 1364-1390. preprint on arXiv
3. Minor Planet Center Orbit database (MPCORB) as of 2008-10-05.
4. Minor Planet Circular 2008-S05 (October 2008) Distant Minor planets was used for orbit classification.

## Посилання

* David Jewitt (Univ. of Hawaii) on Plutinos
* Minor Planet Center, List of TNOs
* MPC List of Distant Minor Planets
Астероїди класу V

**Астероїди типу V** — спектральний клас астероїдів, найбільшим і найтиповішим представником якого є астероїд 4 Веста, від назви якого (лат. ***V**esta*) і походить назва типу.

Переважна більшість астероїдів цього класу перебуває на подібних орбітах, які мають схожі ексцентриситет і нахил, близькі до параметрів орбіти астероїда 4 Веста. Астероїди класу V знаходяться в області, обмеженій з одного боку орбітами з великою піввіссю 2,18 а. о., а, з другого боку, — резонансною орбітою 2,5 а. о. Це одна з орбіт люків Кірквуда, що є нестійкою для астероїдів, тому що тіла на цій орбіті перебуватимуть у резонансі 3:1 з Юпітером.

Це означає, що всі або майже всі астероїди цього класу, колись були фрагментами кори Вести і були вибиті з неї в результаті зіткнення Вести з іншим астероїдом. Величезний кратер у південній півкулі Вести, ймовірно, є наслідком цього зіткнення. Передбачається, що в результаті цього зіткнення з Вести було вибито до 1% її початкового об'єму.

Астероїди класу V помірно яскраві і досить близькі до загального типу S, які також в основному складаються з каменю, силікатів і заліза, але, на відміну від класу S, у них більший вміст піроксену.

У спектрах астероїдів цього класу є потужні лінії поглинання на довжині хвилі 0,75 мкм, а на довжині хвилі 0,7 мкм спостерігається почервоніння спектру. У видимому діапазоні ці астероїди мають схожість з ахондритами, які, ймовірно, були вибиті з зовнішніх шарів Вести.

Спектр астероїдів, які утворилися з внутрішніх частин Вести, на довжині хвилі 1 мкм має схожість зі спектром метеоритів, тому такі об'єкти виділено до окремого класу J.

Більшість астероїдів класу V належать до сім'ї Вести, але не всі. Серед них є астероїди, що перетинають орбіту Марса (9969 Брайль), і навіть орбіту Землі (3908 Нікс).

Існують також невеликі групи астероїдів поблизу від сім'ї Вести, які не мають до нього стосунку, а також астероїди, що належать до класу V, але перебувають досить далеко від сім'ї Вести.

## Посилання

1. ↑ Сім'ї астероїдів // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 424. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Chief Inspector William Davenport

Chief Inspector William Davenport is the commanding officer of the Watch .

Davenport is a career police officer, doing his time first as a 'bobby on the beat' and later as a detective in Scotland Yard. The exact details of how he ended up as the head of the Watch are shrouded in folklore, but he likes to tell people that he lost a bet and this was the losing wager.

The thing that marks Davenport as so very different from the average Watch member is that he has absolutely no magical power or connection of any sort. In fact, some people have said that his magical power is just that; a total and utter lack of magic.

That isn't to say that Davenport is ignorant of the magical world - far from it! He is a savvy player in a city drenched in supernatural in-fighting.
Овен (знак зодіаку)

**Овéн** (лат.  *Aries*) — перший знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 0° до 30°, рахуючи від точки весняного рівнодення; кардинальний знак тригону Вогонь.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Овна приблизно з 21 березня по 20 квітня, у ведичній — Меша з 14 квітня по 15 травня. Не слід плутати знак Овна із сузір'ям Овнá, в якому Сонце перебуває з 19 квітня по 13 травня.

Астрологічна ера Овна тривала приблизно від 2150 до н. е. і до 1 року н. е.

* Планета, що керує (в обителі) знаком — Марс.
* Планета в екзальтації — Сонце.
* Планета у вигнанні — Венера.
* Планета в падінні знака — Сатурн.

## Символ

Символ Овна ♈ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9800 або шістнадцятковим номером 2648 і може бути введений в HTML-код як  `♈`  або  `♈` .

## Містерія

Гірський баран із золотою шерстю, що стоїть на вершині гори, повернувши голову назад і піднявши одну ногу над прірвою.

## Література

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Болото Сну

**Боло́то Сну** (лат. *Palus Somni*) - місячне утворення, розташоване на північний схід від Моря Спокою. Селенографічні координати 13.69° пн. ш. 44.72° сх. д., діаметр близько 163 км. На півдні «Болото Сну» межує з Затокою Згоди, на північному заході - з Затокою Любові. На північний схід від «Болота Сну» розташований кратер Прокл, на північний захід - кратер Лайель.
The Pride of Innishmore

Faction: Minor Power, Aware
Agenda: Open: Watchers, Observation, Oral record
Location: The Midnight Horsefair (Location changes but ask any travleer of Irish decent where it is after dusk and they'll instinctively know where it is)
Face:  William Scallon
Played by:  Liam Neeson
Aspect:   *Nothing is ever forgotten*

- The Pride hosted the London Mignight Horse Fair at Covent Garden, when Silje Andersen killed John Lambton
Планетарій (значення)

**Планетарій**:

* Планетарій — науково-освітня установа, в котрій демонструється небесна сфера з зірками, планетами і супутниками, кометами і метеоритами.
* Планетарій (прилад) — прилад, що дозволяє проектувати на куполоподібний екран зображення різних небесних тіл, а також моделювати їх рух.
* Планетарій Адлера — музей-планетарій, перший планетарій, відкритий у Західній півкулі.
* Планетарій Ейсе Ейсінги — діючий планетарій нідерландського майстра і астронома-аматора Ейсе Ейсінги.
* Київський планетарій — найстаріший та найбільший планетарій в Україні.
Neeva

Neeva has, to be blunt, been through a lot of shit in her life. Fae-blooded, but not wholly fae, she was just a little too strange to live in human society and a little too mortal to live with the fae. Cast out by both she used her magic to live, at first, under the radar beyond the sight of her tormentors, and then she used the same magic to blend into any scenario she needed to. This manipulation and some of the tricks she pulled brought her to the attention of the Wardens and in turn Owen Marshall . Since that day she has found a home with theKnights of the Realm as their woman on the inside.

Her grandmother was a member of the Autumn Court who fell in love with a mortal. Her mother, a half-breed fled the court and hid amongst humanity and in time she was born between worlds. Her fae heritage makes her sensitive to magic but she is usually rejected by her fae cousins as dirty and tainted

She has been, in her time, rejected by both human and fae society. She has become used to dealing with the underbelly of both. Whether it is the dregs of fae society that hide on the fringes of human imagination, or the outcasts of human society; the homeless and destitute - she understands their plight. During her time she has also been able to mix with the great and the good. There were times when she could have had anything she wanted, anyone she wanted ... and there were times when she held the world in her grasp only to lose it when everyone just left. She attracts people and repel them with equal measure

She was once nearly executed when an overenthusiastic Warden assumed that she was a Mage and that she was shattering the Laws of Magic - left, right and centre. Only the intervention of Owen Marshall, the head of the Knights of the Realm, saved her and since that day she has worked alongside them
Silje Andersen

High Concept: *Knight of the Realm*

Aspects: *Dedicated Bodyguard, Assassin's Bane, Blood of the Lion, Special Forces Captain*

Careful: +3

Forceful: +2

Sneaky: +2

Clever: +2

Quick: +1

Flashy: +0

**Stunts**

* **Master At Arms:**Because you are a trained killer, you gain +1 when you *cleverly attack* using an improvised weapon. There is nothing that cannot potentially be lethal in your hands.
* **Siege Perilous:**Once per session you can employ the power of the Siege Perilous to teleport to wherever your charge currently is. Cool eh?
* **We Live for One, We Die for One**: Once per scene, you may spend a Fate point when your charge is hit by an attack. You intervene and you take the hit instead. All damage that would have been taken is done to you. You cannot mitigate this damage in any way.
* **Wisdom of the Unicorn:**Because you are a trained professional, you gain +2 when you *carefully create advantage*in the form of a tactical assault plan

**Notes**

* Silje is the long-suffering bodyguard of Lyria Pendragon
* Silje fought and killed the werewyrm John Lambton in a trial-by-combat hosted by the Pride of Inishmore in Covent Garden, to protect Lyria Pendragon.
* Silje has been permanently attached to the Watch whilst Lyria works there
* Silje was temporarily imbued with the spirit of Boudica to seek vengeance after the London attacks of April 2016. (Case File: The Black Parade )
* Silje earned the love of the Junk Knight in Case File: The Winter Orb , and has subsequently accepted three gifts from him (flowers, a compass and the intervention of a Boggart attack force) and they are now - in the Boggart world at least - bethrothed.
* Silje is a cult hero in the Autumn Court
* Silje has been banished from the Autumn Court for allowing the Jabberwocky to be killed.
Діаграма Герцшпрунга — Рассела

**Діагра́ма Герцшпрунга—Рассела** (*діаграма Г-Р* або діаграма *колір — світність*) — графічно відображена залежність між світністю (чи абсолютною зоряною величиною) та спектральним класом (тобто, температурою поверхні) зорі.

## Загальний опис

Запропонована 1910 року незалежно Ейнаром Герцшпрунгом (Данія) та Генрі Расселом (США).
Діаграма використовується для класифікації зір та відповідає сучасній уяві про зоряну еволюцію.

Зорі на цій діаграмі розташовуються не випадково, а утворюють добре помітні ділянки, які називають *послідовностями*.
Найцікавішим є те, що схожі за фізичними властивостями зірки займають відокремлені області: головну послідовність, послідовності надгігантів, яскравих і слабких гігантів, субгігантів, субкарликів, білих карликів та ін.

Близько 90% зір розташовано вздовж вузької смуги — головної послідовності, що перетинає діаграму по діагоналі від високих світностей та температур до низьких. Світність цих зір зумовлено ядерними реакціями перетворення водню на гелій. Згідно з йєркською класифікацією, зорі головної послідовності належать до V-го класу світності.

Чітко виділяються кілька гілок зір, що вже пройшли стадію головної послідовності (гіганти, надгіганти). У них відбувається «горіння» гелію та важчих елементів. Вони розташовані вище головної послідовності, ці зорі належать до I-IV класів світності.

У нижній частині діаграми розташовано білі карлики, що проеволюціонували майже повністю. Вони мають VII клас світності.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Герцшпрунга-Рессела діаграма // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 109. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ Шкловский И. С. *Звёзды: их рождение, жизнь и смерть*, М.: Наука, 1984 (рос.)
Boggarts

Boggarts have come a long way since the days when they were nameless sprites of the hearth, feared for their mischief across the north of England. Rumour has it that a gaggle of them migrated south during the affluent 80s and never left, attracting more and more of their kin to the capital. Now, they are settled and part of the fae community, serving the Goblin King as his eyes, ears and twitching, pilfering fingers out in the community.

Misunderstood by almost everyone that meets them, boggarts are not kleptomaniacs ... they are more like urban collectors. Its just that they collect everything. Regardless of ownership. The phrase 'What's mine is mine and what's yours is mine too' is said to have come from an old boggart saying.

Magically, all boggarts share one talent as a shapechanger. Each boggart can assume the form of one human being. That human will appear dishevelled and mis-shapen and may well have some boggart feature such as pointed ears, a warty nose or insane eyebrows ... but they are human. This allows the diminutive boggarts to pass in human society - well, at least the more down-at-heel parts of human society.

**Well Known Boggarts**

High Lord Pilferer Smudge

The Baron of Burglary

The Boggart Buccaneer

The Junk Knight

The Dragon Mage
Парсек

**Парсе́к** (скорочено **пк**) — поширена в астрономії позасистемна одиниця виміру довжини. Відстань, із якої середній радіус земної орбіти (рівний 1 а. о.), перпендикулярний до променю зору, видно під кутом 1″(одна кутова секунда). Назва є скороченням від **пар**алакс-**сек**унда.

1

{\displaystyle 1}

 пк =

1

1

′
′

{\displaystyle {1 \over 1^{\prime \prime }}}

 а. о. =

1
π

{\displaystyle {1 \over \pi }\;}

 648 000 а. о. ≈ 206 264,806 а. о.
= 96939420213600000 / π м ≈ 30,8568 трлн км (петаметрів)
= 10246429500 / (999992651 π) св.р. ≈ 3.261 563 777 167 світлових років.
Застосовуються також кратні одиниці: кілопарсек (кпк), мегапарсек (Мпк) і гігапарсек (Гпк).

Зауважимо, що довжина парсека, впроваджена за резолюцією IAU 2015 Resolution B2 становить рівно 648000/**π** астрономічних одиниць, що відповідає наближенню малих кутів. Вона відрізняється від класичного визначення, що містить тангенс у знаменнику, на незначну величину (приблизно 242 км), тобто тільки в 11-му розряді. Оскільки астрономічна одиниця за стандартом IAU (2012) визначається як 149597870700 метрів точно, довжина парсека також відповідає точному числу метрів СІ.

## Деякі відстані в парсеках

* 1 астрономічна одиниця становить 4,85×10−6 парсека.
* За станом на серпень 2013 космічний апарат «Вояджер-1» перебував на відстані 0,0006 пк від Сонця.
* Діаметр хмари Оорта — близько 0,6 пк.
* Відстань від Сонця до найближчої зорі (Проксими Центавра) становить приблизно 1,32 парсека.
* Відстань до центру нашої Галактики — близько 8 кілопарсек.
* Діаметр нашої Галактики становить приблизно 30 кпк.
* Відстань до туманності Андромеди — близько 770 кілопарсек.
* Найближче велике скупчення галактик — скупчення Діви — перебуває на відстані 18 Мпк.
* До горизонту видимого нам Всесвіту приблизно 14,26 Гпк.

## Цікавий факт

За назвою цієї одиниці виміру названо астероїд головного поясу 30857 Парсек, номер якого дорівнює кількості трильйонів метрів у парсеку.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Парсек // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 346. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ Космічні апарати, що покидають Сонячну систему
Альнітак

**Альнітак** (ζ Ori) — потрійна зоря в сузір'ї Оріона. Разом із Мінтакою (δ Оріона) й Альніламом (ε Оріона) утворює Пояс Оріона. Назва походить від араб. *النطاق* an-niṭāq'**, що означає «пояс».**

Головна зоря системи є гарячим блакитним надгігантом із видимою зоряною величиною 1,70 й є однією з найяскравіших зір спектрального класу O на нічному небі північної півкулі. Поряд iз нею розташовано ще дві зорі: гігант спектрального класу B (ζ Ori B) та ймовірно зоря Головної послідовності спектрального класу O (яка разом із головною зорею утворює подвійну систему ζ Ori A). Обидві вони мають видиму зоряну величину близько 4,0 та разом утворюють гравітаційно пов'язану потрійну зоряну систему.

Ця система є членом OB асоціації в Оріоні й розташована в межах газової емісійної туманності IC 434. Спочатку вважалося, що відстань до зорі становить близько 1500 світлових років, однак за даними Гіппаркоса зоря виявилася майже вдвічі ближчою (800 світлових років).

## Історія спостережень

Альнітак добре відомий ще з часів античності як зоря, що входить до складу Поясу Оріона й яка відповідно отримала певне культурологічне значення. Про те, що вона є подвійною зорею, вперше було повідомлено німецьким астрономом-аматором Джоржем Куновські. Наявність третьої зорі в системі було запідозрено ще в 1970-х роках з аналізу даних спостережень, зроблених на інтерферометрі зоряної інтенсивності Наррабрі. Виявлено її було групою астрономів з Ловеллівської обсерваторії 1998 року.

## Блакитний гігант Альнітак

Розмір блакитного гіганта Дзети Оріона у порівнянні з СонцемТуманність Полум'я та блакитний гігант Альнітак
Астрономічні радіоджерела

**Астрономічні радіоджерела** — об'єкти, що перебувають у космічному просторі і мають потужне випромінювання в радіодіапазоні. Такі об'єкти належать до найбільш екстремальних і високоенергетичних процесів у всесвіті. Радіоджерела досліджують шляхом реєстрації космічного радіовипромінювання за допомогою радіотелескопів.
Дослідження таких радіоджерел є предметом радіоастрономії.

## Історія відкриття

Перший радіосигнал позаземного походження був випадково виявлений американським радіоінженером Карлом Янським у 1932 році. Згодом Янський з'ясував, що джерелом випромінювання була центральна ділянка нашої галактики. Перший огляд «радіонеба» був зроблений Ґроутом Ребером в 1941 році. І вже в 1944 році Ребер опублікував перші радіокарти небосхилу. Після цього вчені по всьому світу почали інтенсивно досліджувати небесні об'єкти в радіодіапазоні.

## Космічні радіоджерела

* Сонце (найяскравіше радіоджерело на небі);
* Місяць, планети та інші тіла сонячної системи — для вивчення цих об'єктів також використовується ;
* Міжпланетне середовище;
* Міжзоряне середовище (міжзоряний газ і міжзоряний пил);
* Зорі (зокрема магнітні білі карлики, магнітари, пульсари, нові й наднові зорі);
* Планетарні туманності;
* Центр нашої Галактики, що знаходиться в сузір'ї Стрільця;
* Інші галактики (квазари; галактики з активними ядрами, зокрема й радіогалактики), а також групи галактик, що перебувають у процесі злиття;
* реліктове випромінювання.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1
11. ↑ Изучение радиоизлучения Луны // astraltravel.ru
12. ↑ 12,0 12,1 12,2 12,3 *Рудницкий Г. М.* Радиоизлучение Луны, планет и малых тел Солнечной системы // Астрономическое наследие
13. ↑ *Рудницкий Г. М.* Межзвездная среда и области звездообразования в Галактике // Астрономическое наследие
14. ↑ 14,0 14,1 *Рудницкий Г. М.* Дискретные галактические радиоисточники // Астрономическое наследие
The Goblin King

The Goblin King is the high lord of one of the few remaining fragments of the ancient and shattered Autumn Court . His domain lies in a a massive subterranean junk labyrinth beneath Battersea Power Station.

The Goblin King himself is an ancient spirit, the ancient bringer of change.

 He has adjudicated the transition from the dominance of the Summer Court to the Winter Court since memory had memory and whilst the forces of Autumn have all but disappeared, the Goblin King retains his power.

Just as the Winter and Summer Queens surround themselves with a court, so does the Goblin King. His Chancellor is Robin Goodfellow , a wise knave of a sprite, beloved by all in his guise as Puck. His band of roving and pillaging boggarts  is lead by the rangy figure of the High Lord Pilferer Smudge, newly reallocated to Aldgate East Abandoned Tube Station .

The King is renowned as a fair and balanced goblin - a rarity in a world of chaos and madness - but will always favour change rather than the status quo, as is his nature.

Rumour has it, however, that his wrath is great, and the tale of his wife cheating on him only to find herself abandoned into the sewers of London, cursed as a Jabberwocky, is testament to that!
SDSS J0100+2802

**Квазар SDSS J0100 + 2802** був виявлений за допомогою Ліцзянського телескопа, потім дані були перевірені на чотирьох найпотужніших телескопах планети (у Чилі, США (2 телескопи) і на Гаваях). Результати відкриття були опубліковані в науковому журналі Nature 26 лютого 2015 року.

Дані різних наукових груп приблизно зійшлися. Чорна діра в центрі квазара SDSS J0100 + 2802 має масу в 12 млрд сонячних, а енергія, що поглинається нею в квадрильйон (тисяча трильйонів) разів перевищує сонячну світність.

Відстань до квазара — 12 млрд 800 млн світлових років — це межа спостережуваного Всесвіту. Імовірно, це найранніший квазар з виявлених. Чорна діра, яка згодом притягнула до себе велику масу зоряної речовини, що утворила світний диск, утворилася приблизно через 900 млн років від моменту «Великого вибуху».

Енергія, що випромінюється квазаром SDSS J0100 + 2802, перевищує світність Сонця в 420 трильйонів разів — це в кілька разів більше, ніж сукупна світність усієї нашої Галактики або її найближчого сусіда «Туманності Андромеди», кількість окремих зір у кожній з цих галактик становить 150–200 мільярдів.

Відкриття найяскравішого квазара в ранньому Всесвіті, який живиться від наймасивнішої, відомої нині, чорної діри, являє собою загадку для дослідників, перед якими постає питання: як може настільки масивний і яскравий об'єкт існувати так рано у Всесвіті, всього через 900 мільйонів років після Великого Вибуху?

## Джерела

* An ultraluminous quasar with a twelve-billion-solar-mass black hole at redshift 6.30
* Monster black hole discovered at cosmic dawn З сайту http://phys.org
Плутоїд

Не слід плутати з плутино.
**Плутоїд** (англ. *plutoid*) — небесне тіло, що обертається навколо Сонця орбітою, радіус якої більше радіуса орбіти Нептуна, маса якого достатня, щоб гравітація надала йому гідростатично рівноважної (близької до кулястої) форми, і яке не розчистило околиці своєї орбіти (тобто не домінує на ній).

Плутоїди є підмножиною карликових планет. Великі півосі їхніх орбіт більші, ніж у Нептуна.

Термін було запроваджено рішенням виконавчого комітету Міжнародного астрономічного союзу на з'їзді в Осло в червні 2008 року .
До плутоїдів були віднесені карликові планети Плутон і Ерида.
У липні того ж року до цієї категорії було включено Макемаке.
17 вересня 2008 до списку додали Хаумеа.

## Примітки

1. ↑ Плутон стал плутоидом // lenta.ru.
2. ↑ Последнее слово в судьбе Плутона? — новостная статья Астронета.
Міжзоряний газ

**Міжзоряний газ** - газ, що заповнює простір між зорями. Міжзоряний газ прозорий. Повна маса міжзоряного газу в Галактиці перевищує 10 мільярдів мас Сонця або кілька відсотків сумарної маси всіх зірок нашої Галактики. Середня концентрація атомів міжзоряного газу становить менше 1 атома в см³. Основна його маса укладена поблизу площини Галактики в шарі товщиною кілька сотень парсек. Густина газу в середньому становить близько 10-21 кг / м³. Хімічний склад приблизно такий же, як і у більшості зірок: він складається з водню і гелію (90% і 10% за кількістю атомів, відповідно) з невеликою домішкою важчих елементів. У залежності від температури і густини міжзоряний газ перебуває в молекулярному, атомарному або йонізованому станах. Спостерігаються холодні молекулярні хмари, розріджений міжхмарний газ, хмари йонізованого водню з температурою близько 10 тис. К. (Туманність Оріона), і великі області розрідженого і дуже гарячого газу з температурою близько мільйона К. Ультрафіолетові промені, на відміну від променів видимого світла, поглинаються газом і віддають йому свою енергію. Завдяки цьому гарячі зірки своїм ультрафіолетовим випромінюванням нагрівають навколишній газ до температури приблизно 10 000 К. Нагрітий газ починає сам випромінювати світло, і ми спостерігаємо його як світлу газову туманність. Холодніший, «невидимий» газ спостерігають радіоастрономічними методами. Атоми водню в розрідженому середовищі випромінюють радіохвилі на довжині хвилі близько 21 см. Тому від областей міжзоряного газу безперервно поширюються потоки радіохвиль. Приймаючи і аналізуючи це випромінювання, вчені дізнаються про густину, температуру та рух міжзоряного газу в космічному просторі.

## Див. також

* Галактична туманність
* Міжзоряне середовище

## Література

* Шкловский И. С. *Звёзды: их рождение, жизнь и смерть*, М.: Наука, 1984