Ariánus Királyság (Maill Attila)

A gótok a 3. századra kettéváltak nyugati és keleti gótokra. Az Ariánus Királyság népességét adó nyugati gótok 271-től Dacia területén éltek, amikor is Aurelianus császár a gótokkal való háborúk lezárásaként átadta nekik ezt a területet. Hosszú béke után 355-ben inváziót indítottak a rómaiak ellen, de ezt a rómaiak visszaverték.

Időközben zajlott le 325-ben a keresztényég első egyetem zsinata Nikea városában. A zsinaton 318 püspök vett részt, ebből 316 fő elítélte az Arius püspök által képviselt tant, ami miatt a zsinatot összehívták. Arius Cyrenaica városában született a 250-es években. 312-ben szenteltek pappá, és 1 évre rá már lehetősége lett volna elnyerni az alexandriai pátriárka címet, viszont ő helyette Sándort választották e méltóságra. Ennek hatására Arius hirdetni kezdte saját tanait, amelynek lényege a következő: Az Isten sokkal felségesebb, semhogy a világot közvetetlenül teremtette volna és vele közvetetlen érintkezésben állna, másrészt meg az Isten közvetett működését maga a teremtés sem viselheti el. Ha tehát az Isten alkotta ezt a világot, szüksége volt egy közvetítő lényre, mintegy eszközre a teremtésnél, és ez a közvetítő lény Arius szerint az Ige vagyis a Fiú, kinek lényege ennélfogva nem egyenlő (homoousios) az Atyával, hanem attól egészen különböző, mert különben ő sem hozhatta volna létre a világot. Tehát Arius szerint az egyetlen Isten fia (az Ige) nincsen öröktől fogva, nem egylényegű az Atyával, hanem ő Isten teremtménye, az Atya mindenható akarata által a semmiből jött létre, Ő az első és legnemesebb teremtmény, mely által aztán a világ teremtetett, ezzel isten és a világ között létező középvaló idővel Jézussal az emberrel egyesült. Jézus tehát nem valóságos isten, de szabad akaratának helyes használata által olyan tökéletességre emelkedett, hogy az Isten őt fiául fogadta és istenné lett, ezért most jogosan imádják istenként. Arius tehát tagadta Krisztus isteni természetét, amivel nagy vitákat generált az egyházon belül, de több befolyásos egyházi személyt is a maga oldalára állított, például a nikodémiai püspököt, Euszebioszt, aki nagy befolyást gyakorolt a niceai zsinatot összehívó Nagy Constantinus császárra is. A zsinaton elsöprő többséggel „győztek” Krisztus Atyával való egylényegűségét vallók, kiközösítették az egyházból Ariust és követőit, és megalkották a Nikaia-hitvallást, amely világosan kimondja Krisztus istenségét. Hiába a zsinat, a császár az ariánusokkal szimpatizált, akik így zavartalanul terjeszthették tanaikat. Konstantin császár keresztül akarta vinni Arius visszavételét az egyetemes keresztény egyházba, de Arius egy ünnepi körmenet alatt 336-ban, hirtelen meghalt. Arius halála után követői között hatalmi harcok kezdődtek, és pártokra szakadtak. A két pártra szakadt félariánusok és eunomiusiak, egyesítése végett több zsinatot tartottak. A legjelentősebb ilyen zsinatot 359-ben, Rimini városában tartották. Riminiben mintegy négyszáz püspök gyűlt össze, köztük nyolcvan ariánus püspök, élükön Valensszel, L Ursacius és Auxentiusszal. A keresztény főpapok szorosan a nikai hitvalláshoz ragaszkodtak, az ariánus püspököket pedig kiközösítették. II. Konstantius azonban nem fogadta szívesen ennek a zsinatnak a követeit és mindaddig magánál tartotta őket, amig a hosszú várakozásban kifáradva, Riminiben vissza nem vonták határozataikat és alá nem írtak egy hitformulát, melyben a Fiút az Atyával csak hasonló lényegűnek mondták ki. A Riminiben levő püspökök is engedtek a fenyegetődzésre, Riminit addig nem volt szabad elhagyniuk, amig az egylényegű kifejezést mellőző mintát alá nem irják. Seleuciában a szigorú ariánusok egy ariánus hitvallás keresztülvitelével szintén győzedelmeskedtek a nagyobb számú félariánusok ellenében, és ezeknek püspökeit, mindenféle vétségeket koholva ellenük, meg akarták fosztani hivataluktól. Azonban az ariánusok térnyerése nem tartott sokáig. Theodosius császár 380-ban kiadott vallási rendeletével államvallássá tette a nikaia–konstantinápolyi hitvallás szerinti kereszténységet. 381-ben tartott második konstantinápolyi egyetemes zsinaton a nikaia–konstantinápolyi hitvallás megerősíttetett, és az ariánusokra az egyházi átok kimondatott, még ez évben eltiltattak minden összejöveteltől és keleten valamennyi templomaikat elvesztették, így a Római Birodalom területén leáldozott az arianizmus, viszont a barbár népeknél fennmaradt ez a vallás továbbra is, így a nyugati gótok között is.

A nyugati gótok a kereszténységet korán fölvették az arianizmus alakjában, melyet Wulfila püspök terjesztett el 341 és 355 között a nyugati gótok között. Wulfila alkotta meg a gót ábécét, és ő fordította le a Bibliát – kivéve a királyok könyveit – gót nyelvre. 376 nyarán a hunok megdöntötték a keleti gótok Dnyesztertől (görögül Danaiszter, latinul Danastius) keletre elterülő államát, ezért a nyugati gótok is menekülésre kényszerültek. Engedélyt kértek Valens római császártól, hogy Thrákiában telepedhessenek le. 200 ezer nyugati gót megkapta az engedélyt. De a római tisztviselőktől az adófizetést megtagadták és gyakorlatilag függetlenítették magukat a birodalomtól. Ezért háború indult ellenük, de 378-ban a hadrianopolisi csatában Valens császárt legyőzték.  Nagy Theodosius császár kötött békét a gótokkal. A gót harcosok egy része római zsoldba lépett 382-ben. A gótok nem fizettek adót. Azonban a gótok  Alarikot 395-ben királlyá választották, aki a Keletrómai-Birodalom szolgálatában  a Nyugatrómai Birodalom ellen indult, de két csatában vereséget szenvedett. Később viszont larik újra betört Itáliába és Rómát megsarcolta. Mivel a nyugatrómai császár nem fogadta szolgálatába, 409-ben és 410-ben ismét támadást intézett ellene, és ekkor Rómát bevette és kifosztotta. Innen Szicília és a rómaiak afrikai tartományának elfoglalására indult. 410-ben azonban, 34 éves korában, Dél-Itáliában, Cosenzában meghalt. Alarik sógora és utóda Ataulf római fővezérré lett és Galliába ment, ahol névleges függés mellett valójában független államot alakított, Toulouse központtal. 415-ben meggyilkolták, miután a Pireneusokon átkelt és Barcelonát elfoglalta. 418-ban I. Theodorik gót király hódításokba kezdett. Átkelt a Pireneusokon, majd a rómaiak uralta területeken, és 418-ban megdöntötte az alán királyságot. Ezután mind több vizigót települt be az Ibériai-félsziget középső részére. A rómaiaktól elfoglalta Arles-t, de 438-ban vereséget szenvedett a Flavius Aëtius vezette római csapatoktól. 451-ben, mikor a hunok lerohanták Galliát, Theuderich már ismét a rómaiak szövetségében harcolt és esett el a catalaunumi csatában. A 450-es évek közepén a gót csapatok Avitus római császár szövetségében betörtek az Ibériai-félszigetre és 456-ban Astorga mellett súlyos vereséget mértek a szvévekre, majd különösen kegyetlenül, a lakosság jelentős részét lemészárolva kifosztották a szvév fővárost, Bragát is. Még a templomokat is feldúlták, bár ekkorra többségük már áttért a keresztény hitre. A sikeres hadjáratért jutalmul Libius Severus római császár átengedte a gótoknak Narbonne városát. A Narobonne-ban állomásozó római légiók részéről a döntés ellen tiltakozva fellázadtak, de a felkelést 465-re elfojtották a Severus vezette római- és a II. Theuderich vezette gót csapatok.

466-ban Eurich király került hatalomra, aki alatt nagy változások kezdődtek.A  gótok hódításba kezdtek Galliában és konszolidálták hatalmukat az Ibériai-félszigeten, ahol 469-ben elfoglalták a szvévektől Méridát. 472-ben meghódította Hispania Tarraconensis római tartományt, mely az utolsó római fennhatóság alatt álló terület volt a térségben. 476-ra a királyság határai északon már a Rhône és Loire folyók mentén húzódtak. Eurich király nagy érdeklődést mutatott a vallás kérdései iránt, és egy katolikus püspök hatására az uralkodó áttért a katolikus vallásra. Ezt sok ariánus gót vezető nem nézte jó szemmel, ez pedig a vizigótok szakadásához vezetett. Az ariánus hitben megmaradt vizigótok egyházi vezetőjük, Sisbert püspök vezetésével függetlenedtek Eurich király hatalmától, és a Hispániai félsziget nyugati felére húzodtak. Itt 489-re legyőzték a Szvéb Királyságot, és területén új államot hoztak létre. Sisbert püspök unokaöcsét, Ardo-t választották királlyá, aki egyben az ariánus egyházi hierarchia élén álló püspök is volt, így egy teokratikus monarchia jött létre Ariánus Királyság néven. Az Ariánus Királyság fővárosa Novuscyrenaica, amit Arius püspök szülőhelye után neveztek el. A városban 8 ezren élnek. A királyságban nagy kultusza van Arius püspöknek, és jelenleg is nagymértékű templomépítések zajlanak. Ardo király 492-ben adta ki első törvénykönyvét, amiben lefektette a közigazgatás felépítését. Az ország 8 kerületre oszlik, és mindegyik élén egy püspök áll, aki beszedi az adókat, és megszervezi a hadsereget. A törvénykönyv erősen védi a magántulajdont, és a vallási parancsokat is előírja. Az országban mindenki köteles ariánus hitben megkeresztelkedni, és minden vasárnap templomba járni. A királynak nagy hatalma van, hiszen a földterületek, és az egyházi birtokok döntő része is a kezében van. Ő a hadsereg vezetője is. Az ország fejlett írásbeliséggel rendelkezik, hiszen Ardo 495-ben létrehozta az oklevelek kiadásával foglalkozó kancelláriát.