Темрява/Розділ 2

Лисожар збирався на Зборище. Кіт глянув на місяць, який вперше за весь час яскраво засвітив.

  Лисожар сам не знав чому, але йому це здавалося підозріло. Вся земля ніби знову жива.

                                                              \*\*\*

  Громові коти прийшли третіми. На Зборищі вже був Тіньовий та Вітряний Клани. Одразу за Грозовим Кланом прийшли й Річкові коти. На диво, вони були не худі як інші.

  -Можливо у них здобичі більше? Ні. Може риба? Але ж річка замерзла...-розмишляв Лисожар. Кіт навіть не встиг побачити як зібралися усі Клани, тож дуже здивувався, бо зараз вже говорила Леопардозірка:

  -Темносерда не мала бути тимчасовою провідницею.

  Пролунали стривожені зойки.

  -Тобто вона збрехала?-запитав Однозір.

  -Гм...-Леопардозірка насупилася.-Не зовсім...

  -Це як?-сзоже усіх тривожило це питання.

  -Хай там що, але зараз Темносерда майже мертва.

  І зараз вже вдруге пролунали зойки. Схоже ніхто не почув слова "майже" крім Лисожара. І це його неабияк стривожило.

  -Майже...-сам до себе тихо прошепотів Лисожар.

  -Але залишилася одна небезпека,-почекавши, Леопардозірка сказала:-Кістка.

  У цей раз зойкам поступилася тиша.

-Кістка... це не жива кішка. Вона... мертва...

Судячи з усього, можна було сказати що коти хотіли вигукнути лише одне: "Як?".

  -І їхній... можна сказати Клан мертвий. Згадайте дивні рани на Птахошубці,-над Громовими котами пролунало здивоване бурмотіння звідки вона знає. Схоже Вогнезір хотів щось сказати, але Леопардозірка ще не закінчила, і продовжила,-Тінесердій,-тепер над Тіньовими котами розчулося здивоване бурмотіння,-Вітрошубому,-ось тепер над Вітряними котами,-та не буду приховувати Річкоокому,-Лисожар згадав гарного лискучого білого Річкового кота.-І все це почалося з чого? Можливо ви і не здогадалися, та почалося це з туману, та смерті Темносердої. Можливо ви подумали що це якась собака... чи повернулися вовки..? Ні. Доказом цього є самотність та дивні смертельні рани... Яких не було,-це викликало гул між котами.-Смертельних ран не було, згадайте! Була просто кров, порожніочі... та роздерте горло, що могло бути причиною смерті. Але це не є причиною смерті. Цій к...-вона замовкла, бо як здогадався Лисожар, ледь не промовила хто це,-йому треба один з сьоми обраних котів. Але він не знає хто вони. Тож вонополює за ними, але на своєму шляху вбиваючи інших у тумані.

  -Звідки ти це знаєш?-не витримав Чорнозір, але Леопардозірка немо-би не чула його.

  -Сьогодні, сьомам обраним котам покажуть що це вони, хоч думаю вони вже про це знають.

                                                               \*\*\*

  Схоже коти зі Зборища не в серйоз сприйняли промову Леопардозірки. Хоча були не дуже впевнені...:

  -Але ж Зореклан не закрив хмарами місць..?-невпевнено перепитували усі.

  -Ну то й що? Ви колись чули про якийсь туман який вбиває котів?!-гостро відповідали інші.

  Лисожар почувався ні в сих, ні в тих. Він не вірив у це все,але ж про обраних котів Леопардозірка сказала правду..? І про Темносерду... І про Птахошубку... А тоді як він з братами та сестрами почули дивні голоси з туману..?

  Думаючи про всі ці химерності, Лисожар позіхнув, та солодко заснув.

                                                                    \*\*\*

  До Лисожара крокувала зоряна кішка,після чого сказала:

  -Ти обраний.