הברל'ה של לימונה

עלילה

גור נענש על-ידי המורה לימונה בגלל שבדק עם לברל'ה שלה יש נוצות, אוח מנסה לעזור לו לחמוק מהעונש בכך שמתחזה לאבא של גור.

## תסריט

### **מידע:**

דמויות: **גור ואוח, טלי הוד, והמורה לימונה (הקול מהעונה ראשונה)**

מספר סצנות: **1**.

זמן: **5:12** דקות.

פרופס: **טלפון, מזוודה וחפצים, ומלקחיים.**

### **מסך:**

(אוח קורא ספר בשם "הבישול ההודי" עם חיוך מופתע ורעב)

אוח: וואה.. הי הי הי... (מאוד חלש)

גור: (מתפרץ לקרבונקל בריצה מהדלת ומתנשם) מהר, אוח. אתה חייב לעזור לי. אני חייב לברוח מהארץ. (נופל מאחורי הספא)

אוח: אל תשכח לקנות לי בשמים בדיוטי-פרי.

גור: (מוציא מזוודה ומתחיל להכניס דברים) איזה דיוטי-פרי? (בוכה) הכול אבוד, אבוד, אבוד. למה עשיתי את זה? למה, למה, למה? (למצלמה) כי אני מזה אוהב את זה. (בוכה) אבל למה אני אוהב את זה? למה, למה? (למצלמה) כי זה מזה סבבה. (בוכה) אווויש, הכול אבוד! למה, למה?

אוח: גור, אם תוך ארבע שניות לא תגלה לי מה קורה, אני... אני אהיה בחוסר ידע, לגבי מה שקורה.

גור: אז בדקתי ברל'ה, אז מה?

אוח: שאתה אומר "בדקתי ברל'ה" למה בדיוק ת'מתכוון?

גור: אני מתכוון אם.. בדקתי אם אפשר להוריד לברל'ה את הנוצות.

אוח: פפפא (צליל זלזול) אבל לברל'ה אין נוצות, יש לו קונכייה.

גור: בסדר, עכשיו אני יודע את זה. אבל קודם צריך לבדוק, לא?

אוח: אוי גור, איזה משובש אתה. אתה לא יודע שזה צער בעלי-ברל'ים?

גור: אוו.. ואתה עוד לא יודע מי הבעלים של הברל'ה.

אוח: מי הבעלים?

גור: המורה לימונה.

אוח: ההההא! (פוחד מדגיש את האות "מ") אתה **ב**דקת את ה**ב**רל'ה של ה**מ**ורה לי**מ**ונה? גור, אתה לא נורמלי? אתה הרי יודע כמה היא אוהבת את הברל'ה שלה. אתה הרי יודע שהיא הורישה לו את כל רכושה בעודה בחיים.

גור: בסדר, עכשיו אני יודע את זהה.. אני צריך להביא לת ההורים מחר בבוקר.

אוח: (משועשע) זוועות עליך שמשון, גור. (ציחקוק) אמלילאטועה, אם אני לא טועה, זו הפעם השמינית השנה שאתה צריך להביא את ההורים בגלל דברים כאלה.

גור: מה פתאום, זו פעם שביעית. הניתוח להוצאת כליה, שעשיתי לחדף מצוי, לא נחשב.

אוח: למה לא?

גור: כי הוא כבר היה מת ממילא, הא. הוא היה מת מהניתוח אפנדיציט שעשיתי לו.

אוח: אוי גור, פויה עליך שמשון, באמת. זה לא יפה לעשות ת'דברים האלה. למה אתה עושה אותם?

גור: אני עושה את זה כי אני סקרן.

אוח: סקרן? אתה לא יודע שהסקרנות הרגה את הברל'ה?

גור: אה, זה הסקרנות? אני חשבתי שזה הניתוח "ברונכוסקופיה" שעשיתי לו. ההא.. אם ההורים שלי ידעו על זה, הלך עליי!

אוח: (מרים אצבע) יש לי רעיון שיציל אותך.

גור: כמה זה יעלה לי?

אוח: ניייי, נשב נדבר...

גור: נו, אנחנו כבר יושבים ומדברים. (קופך על הספה)

אוח: גור, למה לעשות מכל דבר מסחרה? אנחנו הרי חברים.

גור: נו, כמה?

אוח: אנחנו עוזרים זה לזה.

גור: כמה?!

אוח: תראה, אני צריך לראות את כולאו את כל העובדות, את כול הנתונים... אה.. של מי הברל'ה אמרת?

גור: (לוחץ עליו פעמיים) נו אוח, די כבר! כמה, כמה?!

אוח: את הפוסטר החגיגי של להקת "אוף שימחעס", בצילום קבוצתי על הר מירון. (מושית לחיצת יד)

גור: סגרנו. (לוחץ יד ונותן כיף. אוח עושה קולות של לחיצה וכיף) מה הרעיון?

אוח: (קם מהספה, מרים אצבע, גור מחקה אותו) שים לב. אני מתקשר למורה לימונה. אני מצ'קלף עליה שאני אבא שלך, שכבר צרחתי עליך עד שיצא לי הגרון, שהעניין טופל, ולא צריך להזמין את ההורים שלך מחר. אה?

גור: הא.. ישר היא תעלה עליך שזה צ'יקלוף, היא לא תאמין לך בחיים שאתה אבא שלי.

אוח: אתה יודע מה? אולי קודם ננסה את זה על מלכת הכיתה, טלי הוד. נראה אם זה עובד.

גור: טלי הוד?

אוח: (מחייג למשך יותר מידי זמן) הלו?

**טלי:** כן.

אוח: (מתרגש) אה, שלום, אה, מדבר אה... (פונה אל גור) וואה, זו טלי הוד...

גור: דבר איתה...

אוח: שלום, מדבר אהה....

גור: נו, אבא שלי...

אוח: מדבר אבא שלי.

גור: (כועס בלחש) לא. מה אתה עושה?

אוח: אה, אה, הלו?... (פונה אל גור)

גור: נו, תאלתר, תאלתר.

אוח: שחכתי.. (חוזר לטלפון, קול סמכותי) אה.. מה את עושה היום בערב? **(גור צועק בפנטומימה מרביץ לאוח, ואוח גם צועק בפנטומימה)**

טלי: אוח, יא קרצוץ! אם עוד פעם תתקשר אליי, עם שיגועים מגוחכים כאלה, אני אוריק עליך!

אוח: אה.. תודה. (מנתק) נראה לי, שהיא עלתה עליי.

גור: טוב, ביי.

אוח: לאן?

גור: להודו.

אוח: (תופס אותו מהחולצה) חכה שנייה, גור. למה אתה תמיד בורח במקום להתמודד? אם הרצל, חוזה המדינה, היה מחליט ללכת לגלח את הזקן, ולשחק בגוגואים, במקום לחזות את מדינת היהודים, איפה היינו היום? **(נותן לגור ליפול)** אם עודד מנשה היה מחליט לוותר על האמת האומנותית שלו, ולהיות רואה חשבון, איך הילדים היו גדלים? אם...

גור: (כועס קרוב לאוח) אם היית רואה מצח מתקרב אליך במהירות 120 קמ"ש, איך היית מגיב? **(מתקונן לנגחה)**

אוח: **(מתחמק)** תוכנית ב'. אתה מתקשר למורה לימונה, ומצ'קלף עליה שאתה אימא שלך. אולי היא תאמין לזה.

גור: מה? אני יכול לנסות את זה קודם על טלי הוד?

אוח: נסה עליה מה שאתה רוצה.

גור: (מרים מלקחיים) מה שאני רוצה. (הולך בשמחה לדלת)

אוח: לא גור, גור. מה ש'תה רוצה, מבחינה טלפונית. (תנועת יד כמו מכה, מסמן זילזול)

גור: אהה.

אוח: (צקצוק יחיד "צ'סס"), איזה משובש.

גור: חבל. (ניגש לחייג)

**טלי:** הלו?

גור: (כמו אישה) אה, שלום, מדברת אימא שלי. (מסתובב לאוח) מה עכשיו?

אוח: תאלתר.

גור: (אישה, מדגיש "ח" ו"ע") מה את עושה היום בערב? **(אוח כועס על גור בפנטומימה, גור קצת בוכה בפנטומימה)**

טלי: אחרי שאני אוריק כל החבר הקרצוץ שלך, אני אנדה אותך מהחברה האנושית, **יא הנזלת!** (מנתקת)

גור: טסססס, (מנתק) (חיוך) אני חושב שהיא מאוהבת בי.

אוח: כן? טוב, אתה יודע מה? אחרי שהניסיונות הצליחו, (מחיאת כף) בוא תנסה להתקשר למורה לימונה.

גור: למה אני? תתקשר אתה.

אוח: לא... טוב, אתה יודע מה? בוא נתקשר ביחד.

גור: טוב.

אוח: (מחייג)

**לימונה:** הלו?

**גור ואוח:** (מנסים לתאם) המורה לימונה?

לימונה: כן.

גור ואוח: שלום. מדברים ההורים של גור. לצערינו, לא נוכל להגיע מחר ו/או בשנה הקרובה, לבית הספר, כי אנחנו בשליחות חשאית במדינה ערבית עוינת. (גור מסמן על הרגל) בדיוק מתעללים בנו עכשיו. איי, איי, תעזוב לי את הרגל.

לימונה: כן, אני מבינה.

גור ואוח: ידענו שתביני. (אוח מוחא כפיים)

לימונה: אני מבינה, גור ואוח, שיש לי עסק עם שני פרחחים קטנים. אני נעוניינת לראות לא רק את ההורים של גור, אלא גם את ההורים של אוח. וכשאני אומרת "הורים", אני לא מתכוונת רק למשפחה הגרעינית, אלא גם לסבא, לסבא רבא, לסברברברבראבו שלכם!

גור: טופי, מה נעשה עכשיו?

אוח: נאלתר.

גור ואוח: המורה לימונה, מה את עושה היום בערב? (מבולבלים)