Diskusiona stranica: Odlikovanja i uniforma kapetana Majkla Korleonea

Kapetan Marinskih korpusa SAD Majkl (Vita) Korleone, odlikovani ratni heroj

Long Ajlend, država Njujork, septembar 1945. godine

## **Osnovne informacije**

Majkl nije rezervni oficir, na fakultet još nije išao. A kamoli Vojnu akademiju. Niti je imao ikakav čin od ranije. Pa je čudno kako je tako brzo napredovao. Možda je par prvih unapređenja dobio uz tatino podmićivanje, čisto da ne pogine baš prvi dan. Ali za ostale činove je morao da se potrudi. Koliku god vezu da su potegli. A oni su ti i predsednike kontrolisali. Može biti kontraproduktivno, ako ti poklanjaju činove, a neko tamo gine zbog tvojih loših odluka zbog tebe, mogli bi da ti nameste da ti pogineš pre njih, naročito ako znaju ko si.

To je najmanje 14-15 činova koje je morao da preskoči.

To su samo ratni činovi. Posle rata ne važe. Nemaš obrazovanje kapetana. Samo zasluge kapetana. Zato se tako brzo i stiču. Ali je ipak morao da prođe kroz vatru. Zašta ima poprilične medalje da dokaže.

## **Šta bi tačno Majkl nosio**

### Majklova uniforma Marinaca

Kada Majkl dođe na sestrino venčanje, on nosi prepoznatljivu maslinasto zelenu, zimsko izdanje, koje je propisano da se nosi od septembra do aprila. Što znači da ga nije nosio samo parade radi, nego da je još bio u aktivnoj službi, što može značiti samo Japan. Tada se zahtevalo da se nosi i u civilnom životu na ranjenika odsustvu, kako bi se širio duh. Ali tada mu otac nije više dao da se vrati na Pacifički front. Zbog čega se on iz inata upisao na Dartmut koledž, ali nije ga završio.

Iako izgleda kao da je braon, to je tamna maslinasta, takozvana Službena A (ili alfa) uniforma od presovane vune, koja se nije menjala još od Prvog rata, 1912. kada je prvi put uvedena. Klasična plava za Marince je bila povučena zbog rata jer je previše upadljiva, pa je svaki Marinac, u nemirnodopska vremena, nosio kamuflažnu zelenu.

Kao oficir, makar i privremeni, Majkl je mogao da bira tesno pletenu uniformu takozvanu kerzi vunu koja je bila zaduživana, ili da sam kupi od gabardin ili sarža materijala, oba takođe tesno pletena vuna. Pretpostavljamo da je kupio. Bogataš.

Sako se zakopčava na sredini, naravno, sa tri metalna, crne boje dugmeta, sa amblemom OGS - orao, globus, sidro. Uskog je kroja. Gajke za opasač od istog materijala, su prišivene u nivou pupka, ispod koga krila sakoa landaraju slobodno, da bi mogao da sedneš. Opasač je standardni, Sem Braun, nazvan po generalu Braunu, dizajniran 1943.sa kopčom na sredini. Kopča je na kraju kaiša, ali je na sredini tela, kada se zakopča. Od mesinga. Od kopče pa naviše, do grudne kosti, su ta 3 dugmeta. Poprečni grudni kaiš se takođe nosio, ali samo ako ste nosili pištolj, ili inače u ratu. Među civilstvom ne. On je bio od kordobanske kože (Kordoba, Španija), od kože sa konjskog dupeta. Išao je kroz epoletu na desnom ramenu, zakačivši se pozadi za Sema Brauna.

Na sakou su 4 džepa, kao što je u poslednjih 100 godina, grudni sa preklopom na sredini, da može da se proširi, sa lastastim zaklopcem, koji se zakopčavao na tom zašiljenom kraju. Druga dva, veća džepa su bila ispod kaiša na slabinama, koja su i ličila na te mešinaste samare na sapima konja, sa istim preklapačima sa dugmetom. Koje je isto kao grudna dugmad, samo malo manja. Iznad levog grudnog džepa su stajala Majkijeva odlikovanja, ali o tome ćemo kasnije.

Na kragni sakoa su mu stajali takođe amblemi sa orlom i sidrom, koji su se šrafili otpozadi, kao minđuše, dakle nisu bili dugmad. Dugmići su međutim bili na epoletama, ka vratu, koje si mogao da otkopčaš, da staviš novi čin, ili taj grudni kaiš. Dve srebrne (samo boja, ne pravo srebro) linije su značile da je kapetan. Marinci nisu mnogo voleli da preteruju sa ukrašavanjem, znate, ono, prišiveno na ramenu rukava, te koja si jedinica, te koja pod-jedinica, te zlatni rukavi, te takozvana "kajgana", ono zlatno borovo lisje na kljunu šapke, , te taj regiment, te padobranci te zmije te lobanje. Što prostije, to bolje.

Rukavi na sakou bojne uniforme su zatvorenog tipa, bez mogućnosti otkopčavanja, bez lažnih dugmića čak, obični rukavi, kao u dukserice, ali ne toliko rastegljivi, baš nasuprot. Kraj rukava, trouglastog oblika prišiven je unazad, na rukav. Verovatno može (silom) da se rašije ako je potrebno produžiti rukav malo.

Marincima nije dozvoljeno tada bilo da skidaju sakoe kao danas kada je potrebno da se "zasuku rukavi". U ta normalna vremena to je smatrano golotinjom i nepoštovanjem. Tako da, u originalu, ne možemo videti košuljine grudne džepove niti dugmad na manžetnama. Zahvaljujući ovoj privatnoj fotografiji glupiranja, sada možemo. Standardna kaki boje košulja za sve vremenske uslove, ona se ne menja, ima dva džepa, prišivena na sva 4 ruba (oni koji se prišivaju na 3 ruba, i imaju pozadinu, pa ostave dodatni pod-džep su druga priča), a sa gornjeg ruba se preklapa, kao koverta, samo što se ne lepi, kao danas čičak trakom, kao pravo pismo, nego se zakopčava običnim plastičnim dugmetom, sa 4 rupe, po sredini, tamne kaki boje. Isti su dugmići i na "lajsni"(tako se zove ona duplirana traka gde u upravnom nizu stoje dugmići), njih 6, šesto raspušteno ako nosite kravatu, sa kragnom koja se može podići. Tada se više nisu nosili oni lančići koji su bili zakačeni sa obe strane kragne, jer su povučeni iz upotrebe 14. februara 1942. jer nije bilo potrebe za ukrašavanjem za vreme boja, iako su ih pre rata zvali "bojni lanci" i smatrali ih vrlo muževnim i ratničkim. Iako ih neki glupani nose kao Del boj iz Mućki, PREKO kravate, da pokažu "raskoš", to se nosi ispod kravate, da možeš da je skineš brzo, ako zatreba, lanci su da drže kragnu. Za kravatu se koristi igla. Kravata, ili "akademski šal" kako su ga iz šale zvali Marinci (Majkl bi, kao budući Dartmutovac morao da nosi zeleno-belo-zeleni) bila je takođe kaki boje, i od istog materijala kao košulja (ova za kišu i sunce je napravljena isto od vune koja je "disala", a isključivo letnje košulje su pletene od pamuka. Tesno pletenje, ali je moglo da diše). Dugi rukavi su imali samo jedno dugme, mada je uvek još koje bilo prišiveno ispod, za svaki slučaj, na okruglim manžetnama opšivenog obruba.

Jedini... ajtem uniforme koji jeste mogao da se skine je oficirska kapa, šapka (od francuskog šapó), mada ne bih preporučio u ovoj gužvi civila, i dok si pijan. Oficiri ni ne bi trebali da piju. Niko ne bi trebao. Takozvana kombinirka maslinastog svoda, jedino nemaslinasto na njoj je vizir crne, lakirane boje, koju Marinci iz milošte nazivaju "krov kasarne". I naravno, kokarda, ponovo prepoznatljivi crni amblem orao sidro globus, iznad vizira, po sredini. Na vrh ravnog dela svoda šapke , takozvane krune, stajao je krst. Nikakav religijski simbol, bila je to tradicionalna oznaka oficira da ih njihovi snajperisti ne poskidaju.

Bila je to više krstasta detelina u vidu čipke, znate, kao što oficiri francuske žandarmerije, kao što se može videti u Posetiocima i Žandarima iz Sen Tropea. Oficiri su mogli da nose kao i vojnici, i takozvanu "titovku" koja se isto savijanja kao pismo, i stavljala pod epoletu. Samo što su oni imali i čin prišiven postrance. Na kojoj strani ti je prišiven čin, na tu stranu stavljaš titovku pod epoletu. U ovom slučaju leva.

Ni cipele mu ne vidimo nešto naročito. Jedino kad iskoči iz porodične fotografije da dovede i Kej Korleone, vrlo neuobičajeno i nepristojno tada, dovoditi na porodičnu fotografiju neku šmizlu, za koju ne znaš ni da li ćeš je oženiti. Nisi je još ni sa porodicom upoznao. Time pokazuje da hoće američki život, iako film počinje sa scenom gde pogrebnik objašnjava šta mu se desilo sa ćerkom što je htela da živi po američki. Obuća je plitka vojna cipela od braon lakirane kože, sa dubokim do listova crnim čarapama, takođe od vune.

Sve što vidimo od njegovih pantalona je to da su štemovane na mašini, od istog materijala kao košulja, mada možemo pretpostaviti da ima gajke za kaiš sa ili bez njega i da imaju džepove sa strane, ukoso isečene i uspravne, kao i sve pantalone Marinaca tada.

Na ruci, oko zgloba nosi mušku narukvicu od čistoga srebra, ne privatnu, špageti niger, džibersku, nego identifikacijsku, ako mu raznesu lice, da ga mogu prepoznati , nerđajuću, oficirsku, što takođe nije pametno ako saznaju ko je on. Na drugoj ruci (sat možeš da nosiš na kojoj god hoćeš) ima prost oficirski ručni sat, najverovatnije čelični Hamilton marke, sa crnim brojčanikom i braon kaišćićem.

Vrednije od tog srebra, njemu su medalje koje je stvarno, po prvi put u životu sam zaslužio. I to za hrabrost i tako to.

### Majklove medalje

Da vidimo tačne boje i raspored medalja za koje se toliko borio i kojima se ponosio pred komisijom senatora koja ga je ispitivala o vezama sa organizovanim kriminalom. Da počnemo baš od toga. Njegova reputacija ratnog heroja je dokazana i Lajf magazinom, na kom je osvanuo na naslovnoj strani (ne znamo da li je ovo događaj iz stvarnog života)

Majkl Komitetu kaže da je zaradio Mornarički krst u odbrani svoje zemlje (otac mu zabranjuje da se bori za tamo neke strance). Nagradu jeste pogodio, izuzetna hrabrost u borbi isve to, ali je zaboravio koje medalje je nosio 1945. Na grudima je imao samo Srebrnu zvezdu.

**Srebrna Zvezda** se dodeljuje za gospodsko "vođenje"(ne vođenje vojske, mada i to, nego vođenje kao vladanje) u akcijama protiv neprijateljski nastrojenih snaga prema SAD-u. Traka se sastoji od Stare slave crvene (boja nazvana u čast stare američke zastave) i bele linije između debele ultramatin plave i tanke plave na obe strane. Medalja konkretno uopšte nije srebrna, dobro, jeste malo, malecna srebrna zvezda, u ogromnoj zlatnoj. Može je dobiti oficir iz bilo koje jedinice. Prvi put je dodeljena 1932.

**Medalja Marinskih i Mornaričkih korpusa,** sledeća u nizu, čija se traka sastoji od tri jednake debljine uspravna polja, mornaričke plave, izbledele zlatne i ajdared crvene. Prvi put je dodeljena avgusta 1942. za posebno isticanje u neborbenim aktivnostima na strani Armije SAD, vojnicima koji su rizikovali svoj život da spasu druge. Najpoznatiji nosilac je Džon Kenedi svakako, za akciju u famoznoj akciji na Pacifiku kada su mu, dok je bio poručnik Patrolnog torpedo čamca PT-109, Japanci sa nekoliko ogromnih brodova presekli put i potopili ih, gde je on uskakao u vodu pod plamenom od gasa da spasava posadu ošamućenu gasom i eksplozivom, spasao je 80% posade svojeručno, i jednog po jednog ih odvukao na ostrvo 5km dalje. Zadnjih 7 je vezao konopcem i vukao zajedno. On je bio profesionalni plivač pre rata. Verovatno je Majkl malo zasnovan na njemu, iako je ovde Kenedi Džejms Šea, i brat Deni Šea, a njihov otac Miki Šea, saradnik Mafije od najranijih dana. Ne mešati takođe sa doktorom Kenedijem. Za neku sličnu akciju je i Majkl verovatno unapređen od poručnika u kapetana, jer se po medaljama vidi da je poslednje dane rata proveo na Japanskim ostrvima, i to POSLE Evrope, na nekoliko frontova se borio. Medalja je osmougaona, sa Orao Globus Sidrom ali je orao sa podignutim krilima, kao orao crnih beretki u Srbiji.

**Purpurno srce**, treća i poslednja u gornjem nizu, ali svakako ne najmanje važna, zapravo svima nama najpoznatija značka iz svih filmova, davala se za teško ranjavanje ili posthumno za poginuće u ratu protiv neprijatelja SAD. Majkl, kao što možemo videti, nije poginuo, što znači da je bio skoro smrtno ranjen, dakle nije mu nepoznato da mu neko odvali parče tela metkom, a ni da puca i ubije druge, kao što ga Soni Korleone zeza, kad hoće da ubije Virdžila Soloca, da mu nije to front gde je ubio tamo nekog neznanca na 500m, no da li je to zaista toliko različitio. Tamo si ubijao nedužne Nemce, a ovde ološ koji hoće tebe. Ali, svejedno, Majkl je svakako, primio metak. Na kraju života, poželeće da je primio taj metak, koji je samo prošao kroz njega, i ubio mu ćerku, ispred Opere. To je najstarije odlikovanje u Američkim snagama, koje je osmislio još Džordž Vašington lično 1782. kao Značku za vojničke zasluge, ali joj je namena i ime promenjeno februara 1932., kada je po prvi put dodeljeno famoznom Daglasu MekArturu, koji je, nevezano za to, u godinama pre toga se zalagao da se odlikovanje ponovo počne primati. Traka je purpurna, sa belim tankim trakicama sa strane. Sama medalja je , kao originalni Vašingtonov dizajn, oblika srca purpurne boje, sa zlatnim okvirom i generalom Dž. Vašingtonom iz profila, takođe od "zlata", i grbom porodice Vašington iz stare domovine (po kojoj je napravljena američka zastava). Na samu traku se mogu dodavati mačevi, listovi hrasta ili šta je već ko dodatno zaslužio.

**Azijski Pacifik kampanju,** prva u donjem redu, koja se dakle dodeljuje za službu na Pacifičkom "polju" od 7. decembra '41, do 2. marta 1946. Majkl je verovatno na tom frontu bio na jesen 1945. jer mu Vito više nije dao da se vraća posle svadba Koni Korleone, a tu ga vidimo u još aktivnoj službi. I sa medaljom. Traka je cela zlatna, ispresecana bela-crvena-belom šarom na obe strane, i crveno-plavo-belom, tankom uspravnom trakom, u stilu francuske zastave sa kojom nema veze, u sredini. Njegova lično ima dve kampanjske zvezdice, što znači da se pokazao u dve od 48 bitki, što nije malo (48 sveukupno. Da ga otac nije izvukao, učestvovao bi barem u petnaestak, ovo je samo do septembra '45) samo Marinaca i Mornarice, ne znam koliko ih je bilo ukupno na Azijskom Pacifiku. Najverovatnije Luzon (najveće filipinsko ostrvo, na severu), gde je najverovatnije i ranjen, i Ivo Džima, februara-marta 1945. Sama medalja je cela takođe zlatna, sa dva vojnika ispred mora sa bojnim brodovima i palmom, a pozadina je orao na litici sklopljenih krila, iznad koga levo piše 1941-1945 (bez crtice), kao na medalji Američke kampanje i **Medalji Evropsko-Afričko-Srednjeistočne kampanje** koju je TAKOĐE dobio. Kažem ja da se borio na mnogo strana.

**Medalja Evropsko-Afričko-Srednjeistočne kampanje,** srednja u drugom redu, pokazuje ne samo da se borio u staroj domovini Italiji, gde se prvobitno iskrcao, nego da je učestvovao i u arapskim zemljama (odakle su mu dalji dalji preci, hehehe) i to poprilično dugo. I u centralnoj Evropi i u kampanji dolinom reke Po, ali i kada je prvi put stigao tamo, u proleće 1942. Zeleno-belo-skarletna (za Italiju) na levoj i belo-crno-bela (za Nemačku)šara na desnoj strani trake . I na njoj ima dakle zvezdice, za oba puta kad je ratovao. Braon (za Afriku. Zbog peska, rasisti), zelenu za evropska polja. Traka je bila tamno zelena sa braon bojom na krajevima i istom onom "francuskom" trobojkom na sredini, kao za Azijski Pacifik, takođe nema veze sa Francuskom. I Amerikanci koriste te tri boje, što se moze videti na primer iznad Linkolnove glave na govorima. Prvobitno je služila za odličja Američke Odbrambene Službe.

**Medalja pobede u Drugom svetskom ratu,** poslednja u nizu a i inače, inače ustanovljena šestog jula 1945. od strane Kongresa (čiji se Komitet baš nešto i ne seća da mu je dao) i poklanja se (iako se to ne govori za medalje, jer njih moraš da zaslužiš, a ne da ti se poklone) svim učesnicima u ratu, koji je za njih počeo 7. decembra 1941., a završio se isto decembra, ali na Novu godinu 1946., kada je Truman zvanično okončao rat, uglavnom atomskim bombama, ne mešati sa Novogodišnji rat na Kubi. Traka je tananom belom uokvirena gorepomenuta Stara slava crvena, samo 4 puta šira, a sa obe strane je duga. Jer su pobedili gejevi, jevreji i crnci hahaha. Šalim se, to je omaž Medalji pobede u Prvom svetskom ratu, koja je cela bila sa duginom trakom. Na medalji je bila žena koja lomi mač, odevena u rimskom stilu, koja gazi kacigu boga rata, ali na pozadini je zaista pisalo nešto gej kao... za slobodu govora i religijske slobode hahaha.

Po redu medalja i po broju, možemo shvatiti da se borio na nekoliko, vrlo udaljenih frontova, što je na granici izvodljivog. Jedva da je bilo par hiljada vojnika, što je za vojsku malo, a oficira Marinaca i manje, koji su se borili uopšte u Evropi, a kamoli na oba fronta, ali.... zato je i junak kako kaže Mario Puzo, koji je u knjizi napisao da mu je slika izašla u Lajf magazinu, kao junaka bez premca.

Mario dalje piše:

U filmu se svi baš obraduju kad ga vide na venčanju, jer nisu čuli ništa o njemu još od decembra 1941., kada je napustio prvi koledž da se priključi ratnim naporima. Nemoguće je da nisu videli Lajf magazin. Još jedna čudna stvar je...gde je uopšte upoznao Kej, ako se još sa familijom video. Jedino ako je bila medicinska sestra ili tako nešto. Ali, valjda je učiteljica, vaspitačica, šta li već.

~ To što je bio junak u ratu, mada je i to upitno, ne mislim samo na to da li si se za dobru stranu borio, nego da li su mu odlikovanja nameštena sa ili bez njegovog znanja , kao što je verovatno namešteno i za samog Kenedija, možda je ceo događaj izmišljen a možda je i isceniran, i to se radi i to usred rata, naročitog ako se znaš sa holivudskim jevrejima, i njihovim specijalnim efektima, mogli su oni da izmontiraju i mnogo veće stvari, po kampovima, kad se rat završi treba predsednikovati (kao što je i Vito nameravao, za senatora Majkla, tako je Kenedi otac i stvarno uradio), to što je bio upitni junak, i dalje ne menja činjenicu da je ubica, kriminalac, lopov, kvarilac omladine drogom i kurvama i kockom. Ovaj članak nije za junačenje kriminalaca. Oficiri su ozbiljni ljudi, nebitno što su se borili za te kriminalce (oni to nisu znali), oni su mislili da su dobri i časni. Članak je čisto edukativne prirode.

Ovo je samo moj prevod. Iako sam poprilično dodao, ne bi bio ništa bez originalnog teksta, tako da hvala autoru https://bamfstyle.com/2015/09/02/godfather-michael-usmc/.

Na filmu, dizajnerka ovako detaljne uniforme, bila je Ana Hil Džonston, za šta je dobila Oskara, tako da hvala i njoj. Dizajnirala je kostime i za drugi film gde glume Fredo i Majki, Pasje popodne.

Evo vam, zezancije radi, fotografija Al Paćina u pukovničkoj uniformi iz filma Miris žene, da vidite kakav bi ludak bio da je stvarno jurio tu karijeru.

Evo vam i iz filma parodije "MAFIA!"