Manfredi Andolini

"Jel Vas pogodio ikad metak?"
"Ja sam Franjevac, ne Isusovac."
― Salvatore Đulijano i brat Manfredi

**Manfredi Andolini** je bio franjevački monah i saradnik Salvatorea Đulijana (ne znamo da li je postojao i ko je on u pravom životu), i stric Vita Korleonea (rođ. Andolini)

## Istorija

### 1800-te

#### 1870-te

Rođen je u istom malom mestu usred nedođije kao i Vito, Korleoneu, 1876. godine, na izgoreloj kamenitoj zemlji, gde je rađao samo korov. I kriminalci. Gde se svako borio za svoje parče života.

#### 1890-te

Problematičan od malih nogu, pobegao je sa takođe maloletnom devojkom (moguće ćerkom Don Ćića) koju je zatrudneo sa nepunih 15, ona je bila malo starija, skoro 18, u potrazi za boljim životom u Rim, pa su planirali i preko bare u Ameriku, ali su ih sustigli i na iskrcavanju u Napulju pohvatali. On im se izmigoljio, i viknuo joj da će je opet oteti. Otpratila ga je uz tužni smešak,kao da je znala. Više se nikad neće videti. Otac je prebio, prevremeno je rodila bebu, i umrla. Trebao je da ostane s njom, ali je mislio da je tako bolje, da preživi pa da ih opet otme, otkud je mogao znati da je otac toliko okrutan. Iz ljubavi, pokajanja i tuge, Manfredi se zamonašio.

### 1900-te

#### 1900-te

    Događaji sa njegovim bratom Antoniom Andolinijem i Paolom Andolinijem naterali su ga da se vrati sa poluostrva na ostrvo, da sahrani brata, borca za slobodu i ujedinjenje, u koje je i sam verovao pre zamonašenja. Snaja mu je rekla da mu je sin, sada već 11-togodišnjak, preživeo i gde se nalazi. Hteo je da održi bar pola obećanja, da se vrati po malog. Čim sahrani brata. Nije nosio svešteničku odeću, već crninu, i nosio je kovčeg (on je onaj napred levo, s obzirom da polako spušta svoga brata. I s obzirom da trči KA pucnju a ne od njega).

Za vreme sahrane, odjeknuo je taj pucanj, i žena koja je gledala sahranu sa uzvišenja, uzviknula je "Ubiše ti sina, sina Paola ti ubiše". Manfredi, majka i Vito, ta žena i neki dečak, nije Stefan Andolini, dotrčali su do Paola, overenog u glavu. Stric ,brat Manfredi je sklopio ruke u molitvi.

    Znao je šta mora da uradi. Mora da spasi malog Vita. Oteo je svog sina Stefana, i obojicu ih neko vreme držao sakrivene, sve dok nije dao malog Vita komšiji sa magarcem(bolje da vam ne kažem gde su ga sakrili kod magareta u parodiji u filmu "MAFIJA!") , da ga stavi na brod, verovatno u Partiniku (rodnom mestu Frenka PentAnđelija), odakle je morao prvo za Marsej, pa kopnom do Antverpena, jer je samo odatle polazio brod za Njujork, pa da ga otpelja ka SAD.

Što znači da je bar još tri prijatelja strica Manfredija pomoglo. Sina je odveo u drugom pravcu, verovatno ga sakrio u neki manastir (Stefan će kasnije postati poznat po nadimku "Fra Sotona", ali je gotovo sigurno da nije bio pravo svešteno lice, ne mešati ga sa bratom Stefanom, koji je pipkao malog Freda Korleonea).

#### 1920-te

Kada se 22 godine kasnije, bratanac Vito vratio, stric je pokazao Vitu gde je Moska, koji je ubio Sinjoru Andolini. Vito ga je zadavio mrežom za komarce.

Ne zna se kako je Manfredi Andolini upoznao Gasparea Piśotu, koji je tada bio mala beba, nadamo se da mu nisu ubili roditelje ili tako nešto. Znamo da je otac zajedno s njim služio doživotnu robiju (obojica su na doživotnoj) u istoj ćeliji, jer je samo u njega imao poverenje. Kažu i da je svaki dan probao hranu za njega. Kako su ga otrovali, ne znam. Ali svakako je bio ostavljen sam, verovatno od rođenja. To ti je kad postaneš kriminalac, samo kako bi te stavili sa ocem. Na doživotnu.

Verovatno je majka pobegla (od Mafije da zaštiti novorođenče, ili od lošeg života) , ili ubijena, ili umrla. Pre će biti ovo drugo, zbog čega se Manfredi sažalio na njega, zbog iste sudbine kao njegovog sina. I odgajio ga kao svog. Što se vidi u njihovom odnosu, kad digne ruku da ga udari, pa se suzdrži, svi misle da je to zato što je Hrišćanin. Baš je on Hrišćanin.

Kada ih lokalni Karabinjeri upucaju, Đulijana konkretno, prvi kod koga dolaze je uvek spreman da pomogne, i uvek sažaljiv na problematične mlade buntovnike, brat Manfredi, a pošto znamo da veruju samo ocu, znamo da ga Piśota kao oca vidi. Povreda je smrtonosna, iako malog kalibra (kao kod Lija Harvija Osvalda) i Manfredi mu čita Poslednju pomast, ali se Đulijano ne da. Iz inata. Oporavlja se potpuno.

On ga je i venčao, sa Đustinom Fera.

Imaju puno poverenje u njega. Za razliku od lokalnog berbera Frizele (ne šalim se, to mu je stvarno prezime), kog su morali da dovedu da zakrpi slezinu ranjenog Đulijana, svojim prostim berberskim alatkama i još prostijim znanjem anatomije, imali su oni i bolje saradnike doktore, ali ne i bližeg. On ih je prodao. Gde ćeš boljeg doušnika od brice. Bio je doušnik još od 1910-ih.

Andolini je bio pametniji, pametna je to krv. Znao je da mu kao prijatelj vredi mnogo mnogo više, nego što to nudi nagrada za hvatanje.

I njegovog sina Stefana su, kada su ga uhvatili da ga je Kroče poslao da ih špijunira, poštedeli,

dok ne pitaju cenjenog Manfredija šta da rade s njim, jer su znali koliko mu znači. On ih je zamolio da ga ne ubiju, i da će se popraviti. Da je on mislio da radi dobru stvar.

Nikom ne bi poverovali da će da se promeni, niko s takvim ljudima nije dobijao drugu šansu, ali njemu jesu.

Kasnije je Manfredi pomogao Salvatoreu Đulijanu kada je kidnapovao Princa Sandra Borsu (ne mešati sa drugim prinčevima, sudijom Borselinom ili Sandrom Korleone), koga je sakrio traživši otkup.

##### WikiPuzija

Glumi ga Tom Sinjoreli, koji je glumiio u čak dva dodatna filma sa Džejmsom Kanom, jevrejskim glumcem koji je glumio Sonija Korleonea. Ne mešati ga sa Ninom Manfredijem, komedijašem, iz čuvene trilogije o Papi.