Rasa, Etnicita a Kulturní krajina

Člověk by neřekl, že když jede z USA do Kanady, vypadá to tam úplně jinak. Ale jakmile jsem se před několika lety přestěhoval do Montrealu, věděl jsem, že už nejsem v Kansasu. No, vlastně už jsem nebyl v New Yorku. V Kansasu jsem nikdy nebyl, ale chápete to! Obaly na potravinách byly ve francouzštině a angličtině, lidé, kteří vám přijímají objednávku nebo vám pomáhají v obchodě, vás musí pozdravit Bonjour-Hello a rychlostní limity jsou v kilometrech, ne v mílích za hodinu. Z Ithacy, kde jsem vyrostl, je to do Montrealu jen asi pět hodin jízdy, ale byly chvíle, kdy jsem měl pocit, že jsem prošel zrcadlem. Někdy se kultura může zdát neviditelná. Když jsme obklopeni signály, které nám říkají, že jsme s ostatními, kteří jsou nám podobní - například společným jazykem nebo tím, jak se lidé oblékají -, nemusíme kulturu vůbec vnímat. Ale pokud cestujeme jako já, nebo dokonce žijeme někde, kde znaky, které určují společenské normy, nejsou našimi znaky, kultura nám najednou může připadat všudypřítomná. V několika příštích dílech začneme zkoumáním několika základních aspektů kultury a toho, že jedním ze způsobů, jak se bránit zakořenění podle kulturních linií, je pochopit původ a krásu jiných kultur. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.

Na začátku bych chtěla poznamenat, že se v této epizodě budeme zabývat některými náročnými tématy, jako je extrémní násilí - včetně násilí, kterému čelí lidé vystavení asimilaci a rezidenčním školám, genocida a obrazy extrémního násilí. Domníváme se, že je důležité počítat jak se způsoby, jakými kultury vzkvétaly, tak se způsoby, jakými byly ničeny, a to i záměrně. Stejně jako v minulém díle jsme hovořili o tom, že kulturní geografie je významným podoborem humánní geografie, který nám pomáhá pochopit, jak se identita pohybuje, mění a otiskuje do krajiny. Protože se zabývají identitou, zahrnují kulturní studie také moc a mocenskou dynamiku, která vyplývá ze vzájemného ovlivňování různých skupin. A jako kulturní geografové se snažíme "číst" krajinu a hledáme stopy o tom, jak se identita, moc a hodnoty pohybují, utvářejí a vytvářejí způsob, jakým lidé komunikují v prostoru.

Kultura je něco jako vzduch - je kolem nás a my si jí nevšímáme, dokud se nezmění nebo nezmizí. Nebo jsme najednou konfrontováni s Kanaďanem, který v říjnu slaví Den díkůvzdání a má v ruce Tim Horton's. Můžeme tedy začít tím, že si stanovíme, že kultura je soubor chování, světonázorů a způsobů života skupiny lidí, který je úzce spjat s jejich identitou - jako jednotlivců i jako skupiny. Kultura jako celek může působit obrovsky. Můžeme si tedy najít kousky a zaměřit se na kulturní rysy, které kulturu tvoří, a na to, jak vznikly. To jsou atributy, které nám říkají, co je společensky přijatelné a co ne, a jsou to všechny části, které někdo může použít k budování svého pocitu identity nebo toho, kým je - jako dědictví, hodnoty a přesvědčení. Protože se kultura neustále mění, je důležité porozumět kultuře v daném kontextu. Jako například v Malajsii. V roce 2021 je Malajsie zemí v jihovýchodní Asii, která se rozkládá na poloostrově -- kde sousedí s Thajskem -- a asi ⅓ ostrova Borneo, který sdílí s Indonésií a Brunejí, a má námořní hranice s Vietnamem a Singapurem. Historicky se hranice Malajsie, které vidíme v roce 2021, překrývaly s územími mnoha domorodých skupin. A postupem času se sem stěhovali lidé z míst, která dnes nazýváme Čína a Indie, a nakonec i z desítek dalších míst, což na tomto místě spojilo mnoho různých kulturních rysů.

Které se všechny spojily a vytvořily kulturní krajinu neboli viditelný otisk člověka v daném místě. Jsou mnohovrstevnaté a mohou se i nenápadně měnit od čtvrti ke čtvrti. O čemž se můžeme přesvědčit pouhým pohledem po Kuala Lumpuru, hlavním a od roku 2021 nejlidnatějším městě Malajsie. Představte si kulturní krajinu jako plátno, na které malujeme naše kulturní signály - všechny znaky a symboly, které ukazují určité kulturní rysy, jsou v ní přijatelné. Jako vlajky, které vyvěšujeme, nebo barvy, kterými natíráme naše budovy. V každé čtvrti budou nejvýraznější znaky a symboly dominantních kulturních skupin nebo skupin, které mají v dané oblasti největší moc. V Kuala Lumpuru se v jedné čtvrti může objevit oblečení a jídlo podobné tomu, které bychom našli v tamilské oblasti Indie, zatímco v jiné čtvrti uvidíme architekturu a uslyšíme jazyky, které se vyskytují v celé Číně. Všude bychom našli signály domorodých skupin spolu s tradicemi islámu, který vyznává 46 % obyvatel Kuala Lumpuru. Každá z těchto skupin je jednou z dominantních kulturních skupin Kuala Lumpuru. Ale to, že někdo patří k jedné z těchto dominantních kulturních skupin, neznamená, že patří ke všem. Někdo může být zároveň Malajcem - dominantní skupinou - i křesťanem, což je nedominantní kulturní skupina. Identita není buď, anebo. Nedominantní kulturní skupiny mají také své znaky a symboly, které v Kuala Lumpuru často představují dělníky z Indonésie, Nepálu a dalších zemí. Tyto znaky a symboly však mohou být jemnější a hůře viditelné, pokud nejste součástí těchto kulturních skupin.

Dominantní i nedominantní skupiny mohou každá spojovat lidi kolem mnoha různých věcí. Zejména mohou tvořit etnickou skupinu, což je skupina lidí, kteří se společně identifikují na základě společného dědictví, kromě kulturních znaků, jako je náboženství nebo jazyk. Někdy může etnická skupina tvořit kulturní enklávu, což je místo, kde je velká koncentrace lidí, kteří sdílejí etnickou identitu. Jako kapsa kulturní krajiny, která odráží určitou kulturu. Ve městech mohou být kulturními enklávami čtvrti, kde se usadí nebo jsou nuceni usadit přistěhovalci. Například místo, kde se společně usazují italští přistěhovalci, se může nazývat Malá Itálie. V těchto místech se často vytvářejí kulturní kotvy, jako je místo bohoslužeb nebo škola, kde se učí a podporují kulturní rysy, i když dominantní kultura v okolí může lidi od projevů těchto rysů odrazovat a izolovat je. Jako geografy nás samozřejmě zajímá, jak se věci mění v prostoru.

Pokud se tedy snažíme pochopit kulturu místa, jako je Kuala Lumpur nebo Malajsie, chceme pečlivě číst kulturní krajinu, abychom zjistili, odkud mohly kulturní rysy pocházet a jak se dominantní a nedominantní skupiny vzájemně ovlivňují. Tak jako města Melaka a George Town jsou dvě malajská města ležící v Malackém průlivu, která byla díky svému mnohonárodnostnímu dědictví zařazena na seznam světového dědictví UNESCO. A v těchto městech se to, jak se mísily jazyky, systémy víry a architektura, projevuje v budovách, jako jsou mešity postavené muslimskými Indy, které obsahují čínské minarety s evropskými dlaždicemi a osvětlením. Tyto mešity představují, jak se různé kulturní rysy spojily do kulturních komplexů, které jsou jedinečnými kulturami, jež se utvářejí z rysů, jež sdílejí i jiné kultury. V kultuře se málokdy setkáváme s opravdovým "tavicím kotlem", kde se bez problémů spojuje několik kultur. Míšení kultur připomíná spíše míchaný salát nebo hrudkovitý guláš, protože každé místo přijímá a praktikuje dominantní kulturní rysy v různé míře. Podobně jako v malajských komunitách se některé části asijské nebo evropské kultury výrazně projevují a některé části se rozplývají a vytvářejí jedinečnou směs. Tomu se říká akulturace, což je situace, kdy se jedna kultura přizpůsobuje druhé a vytváří něco odlišného, ale příbuzného. Znaky se mohou mísit i jinými způsoby. Kulturní asimilace je situace, kdy pouze nedominantní kulturní skupina změní svou identitu tak, aby praktikovala kulturní rysy dominantní skupiny, obvykle nátlakem nebo násilím.

Například v celé Severní Americe a Austrálii byla po celé 19. a celé 20. století snaha o násilnou asimilaci původních obyvatel do evropské kultury tím, že tisíce domorodých dětí byly odebrány z jejich domovů a umístěny do asimilačních škol. To už není historie - poslední škola byla uzavřena v roce 1996 - a nebyla to bezpečná místa. Může být opravdu těžké o těchto místech mluvit kvůli zdokumentovaným hrůzám fyzického, sexuálního a emocionálního zneužívání, ke kterému docházelo. Děti byly nejen zabity, ale mnohé z nich zmizely - byly pohřbeny beze jmen a záznamů. To je příklad toho, proč je moc v geografii člověka tak důležitá. Moc není nikdy v rovnováze a to utváří naši identitu a to, jak - nebo zda - smíme existovat. A to je jeden z důvodů, proč může být kulturní apropriace, tedy situace, kdy jedna kultura přebírá symboly, zvyky a znalosti jiné kultury pro svůj vlastní prospěch nebo zábavu, tak bolestná. Ale o tom si povíme více příště. Jako kulturní geografové se tedy při studiu kultury dostáváme od konzumace oblíbeného jídla ve stánku v sousedství až k děsivému násilí.

Chceme pochopit, proč a kde mají některé skupiny moc a jiné ne. Při čtení kulturních krajin je tedy důležité hledat kulturní konflikty. To, jak lidé vypadají, může být také způsob, jakým často někoho mylně přiřadíme k určité kultuře a diskriminujeme ho. Stejně jako rasová skupina je skupina lidí hozená do jednoho pytle na základě fyzických znaků, které společnost považuje za důležité. Rasa je sociální konstrukce, což znamená, že je to představa, která existuje jen proto, že jsme ji vytvořili a dohodli se, že jí budeme jako společnost věřit. Geneticky nemůžeme lidi rozdělit do různých ras a existuje spousta způsobů, jak se vzhled lidí může lišit. Často si vytváříme kategorie a škatulky, které nám pomáhají pochopit svět, ale vždy jsou to nedokonalé, lidmi vytvořené škatulky, které nejsou vždy správné nebo spravedlivé, a dokonce ani založené na hlubokém pochopení genetiky. A lidé, kteří vypadají podobně, mohou mít velmi odlišné kulturní rysy, protože rasa není totéž co etnický původ.

Může nám však napovědět o mocenských bojích napříč prostorem. Jako sociální vědci studujeme mimo jiné to, jak společnost vytváří mocenské rozdíly mezi lidmi. A rasismus je způsob, jakým vytváříme nerovný přístup k moci a zdrojům na základě toho, jak lidé vypadají nebo jaké mají kulturní rysy. Takže na druhou stranu kultura a udržování identity jsou způsoby, jak si nárokovat moc, a v různých částech komunity budou vypadat různě. Až se dozvíme více o malajské kultuře, budeme hledat, jak rozdíly v moci utvářely různé rysy. Například poté, co Malajsii kolonizovali Portugalci, pak Holanďané a nakonec Britové, měli potomci vnějších skupin přístup k více zdrojům než některé původní malajské skupiny. Což vedlo k násilným občanským nepokojům v 60. letech a nakonec ke snahám v 70. a 80. letech řešit příčiny chudoby a otevřít ekonomické a vzdělávací příležitosti. Jakmile však jedna skupina získá převahu, je pro ostatní obvykle těžké ji dohnat. Dominantní skupina již disponuje bohatstvím, různě kvalitními školami a lepším přístupem k pracovním místům, takže jakmile jedna skupina získá sociální a ekonomickou dominanci, rozdíl se bude dále zvětšovat a pro jinou skupinu bude těžké změnit kulturní krajinu.

Politika pozitivních opatření je jedním ze způsobů, jak se různé národy pokoušejí vyrovnat se sociální a ekonomickou dominancí určité skupiny, ale ať už se tato politika uplatňuje v Malajsii, Kanadě nebo Brazílii, zůstává kontroverzní. Rasismus může také znamenat přisuzování identity někomu, ke které se sám nemusí hlásit. A pokud je identita vnucována jiné skupině, jedná se o způsob dehumanizace této skupiny, což znamená, že je skupině upírána důstojnost následování vlastních tradic. A pokud je skupina lidí dostatečně dehumanizována, místo, kde žije, se může stát smrtelně nebezpečným.

Xenofobie je strach z jiných lidí, než jsou příslušníci vlastní kulturní skupiny. Tento strach může vést k politickému násilí, včetně genocidy, což je zabíjení skupiny lidí kvůli jejich identitě. Nebo obětní beránek, kdy je jedna skupina obviňována z těžkostí, kterým čelí jiná skupina. I když to vůbec není pravda, přisuzování viny za ekonomické nebo politické problémy je jedním ze způsobů, jak vytvořit společenskou normu, která umožňuje poškozovat jinou skupinu. A když se to přežene, může to vést i k násilí nebo dokonce ke genocidě. Zejména příslušníci národů bez státní příslušnosti - což jsou skupiny lidí s podobnými kulturními rysy, které nejsou nutně vázány na zemi nebo politické hranice - jsou vystaveni vysokému riziku ohrožení, protože nemají jednotnou vládu, která by je chránila. Mezi národy, které jsou v roce 2021 nejvíce ohroženy genocidou, patří Rohingové v Myanmaru, Ujgurové v Číně a Kurdové, Drúzové a Jezídové v Sýrii.

Hrozba smrti vytváří obrovský tlak na asimilaci nebo odchod, ale v mnoha případech není kam jít. Pokud se již kulturní skupina nachází ve své rodné zemi, musí ji opustit a stát se uprchlíky nebo lidmi prchajícími před násilím či pronásledováním přes mezinárodní hranici, aby přežili. To jsou jen některé z příkladů kulturního násilí, které může místo zažít a kterému se můžeme pokusit zabránit tím, že budeme číst varovné signály v kulturní krajině - například když jsou lidem odepřeny možnosti praktikovat svou kulturu. Jak se lidé vzájemně ovlivňují, vždy bude existovat napětí mezi zachováním naší identity a jejím smíšením s jinou. Někdy mohou být osobní zkušenosti s různými kulturami obohacující, ale jiné mohou být hluboce škodlivé nebo izolující. Jako geografové chceme pochopit, co motivuje míšení kultur a co vytváří kulturní krajinu, kterou vidíme. Neustálé vytváření a obnovování identity - prostřednictvím stavebních kamenů, jako je umění, hudba, náboženství, architektura, jídlo a oblečení, a pod tlakem násilí a moci.