Україна (СІРУ)

**Україна**, офіційно **Українська Республіка** — країна у центрально-східній Європі. Межує на заході з Польщею, на південному заході зі Словаччиною та Угорщиною, на півдні з Румунією, на південному сході з Грузією (Сакартвело), на сході з Росією, на півночі з Білоруссю. На півдні омивається водами Чорного й Азовського морів, Азовське море також є внутрішнім морем України. Найбільша за площею країна, що повністю розташована в Європі.

## Історія

Історія України починається з Києва, оскільки саме тут утворилася перша Українська держава — Руське князівство. Коли воно було утворено — невідомо, оскільки про його заснування не сказано чітко ні в одному джерелі, лише у повісті Нестора Літописця згадано, що 482 року Київ заснували брати Кий, Щек, Хорив і сестра Либідь, але це не більше ніж легенда, оскільки історичних чи археологічних підтверджень цього немає. Першим історично підтвердженим князем є Аскольд. Але він був убитий 882 року Олегом, що потім став князем. За версією Повісті Нестора, Олег був нащадком міфічного Рюрика, князя Новгорода, за іншими — родичем Олега, що став узурпатором. Оскільки походження Олега невідоме, то династію, що керувала Руссю, прийнято називати Олеговичі. Княгиня Ольга відома тим, що спалила місто Коростень, а також тим, що вона побувала в двох центрах християнства — Константинополі і Римі. У Константинополі її намагався викрасти і насильно зробити дружиною імператор Феофіл (мабуть, через помсту за попередні походи на Бізантію), але вона змогла втекти. Через цю подію Ольга відмовилася від дружніх відносин з Константинополем і відвідала Рим, де її з добротою зустрів Папа Римський. У 960 році вона прийняла західне християнство (католицизм), і таким чином стала першим християнським правителем Руси.

У 988 році князь Володимир був коронований у Римі Папою Римським як король Руси Володимир І, а також прийняв християнство як державну релігію. Для його було виготовлено корону ювелірами Києва, яка має назву корона Володимира Великого, і є однією з найстаріших корон у Європі. З цього часу почалася християнізація українських земель а також історія нової епохи Королівства Русь — у Києві було збудовано перший костел, християнство прийняли дворяни і феодали, відкривалися церковні школи. Символічним початком християнізації було те, що Володимир І скинув ідол Перуна у річку і сказав: "Це не бог, Бог один". Новгород, на відміну від Києва, хрестили "хрестом і мечем". Володимир І Великий також розширив територію Руси на схід і на південний схід. Згодом у Руси почнеться громадянська війна між Ярославом І Мудрим і Святополком (перемогу отримав Ярослав, який також зміг створити чітку систему престолонаслідування), вона захопить східні і північні землі, де жили переважно фіно-угорські народи, а також зіткнеться з першим сепаратизмом — Юрій Долгорукий захопить Київ, щоб звільнити Московію, і прийме православ'я на противагу католицизму на території Московію, щоб отримати союзника Бізантію.

У 1237—1241 роках на Русь почалася навала монголів під проводом Чингізхана і його феодала хана Батия. Але король Данило І, який в той час був дуже молодий, зумів відбити атаку монголів з території сучасної України, але при цьому Русь втратила свої північні та східні землі — Новгород і Полоцьк стали незалежними, а інші феодальні володіння потрапили в залежність від Монгольської імперії. Хоча Русь втратила значну частину земель, на її розвиток це не сильно повпливало, оскільки ті землі були малонаселені і не мали багато сировини. За часів Лева І було покращення — Русь змогла встановити контроль над Литвою і Полоцьком, а також на мізерний час підпорядкувала собі Новгород, але згодом Гедиміновичі повернули собі ці землі.

Останній Король Руси Мстислав VI помер у 1366 році, тому на трон було запрошено Луї I з Угорщини. З цього моменту в Україні встановилася виборна монархія — органом виконавчої влади став Сойм, в який обиралися депутати від шляхти, а з 1573 року і від козацтва. В цей час на престолі змінилося багато династій, але найуспішнішими правителями були королі з династії Анжу-Валуа і Вишневецьких. Перші відомі тим, що рятували Україну від різних ворогів, а другі — що були з руського шляхетського роду, були етнічними українцями і по суті другою (після Олеговичів) українською династією на руському престолі. Саме під час правління Вишневецьких у 1537 році українськими церковниками були прийняті 95 тез Мартина Лютера, що послужило причиною впровадження в Україні Руської церкви замість католицької. Також саме за часів Вишневецьких виникає новий соціяльний стан — козацтво, що згодом відіграє ключову роль в українському революційному русі. 1870 року створена Запорізька Січ (Територія Війська Запорізького) — особлива адміністративна одиниця, де не може мети володіння шляхта, вона є самоврядною і має представництво у Соймі. Але саме Вишневецькі були останньою династією на руському престолі під час незалежности Руси, оскільки у 1586 році Русь була захоплена Річчю Посполитою Двох Народів на чолі з Вазою, і перетворена на Річ Посполиту Трьох Народів.

З цього моменту починається існування королівства Русь не як самостійної держави, а як складової Речі Посполитої, фактично під владою Польщі. В цей час було відновлено кріпосне право, що послужило причиною підтримки шляхтою окупаційної влади. Також переслідувалася Українська Церква, більшість костелів і молитовних будинків були насильно відібрані для потреб католицької церкви. Переслідувалася і українська мова — шляхту почали ополячувати, а тим, хто говорив українською, не давали місця в Соймі. Нерідко у шляхти, що зберегла руську ідентичність, забирали землю. 1603 року Руська Церква була перейменована в Українську Церкву, оскільки назва "Україна" стає поширюватися як альтернатива назві "Русь", що асоціюється в людей зі старим порядком. 1606 року козаки були позбавлені представництва у Соймі.

Це все призвело до того, що 10 жовтня 1630 року, під час Тридцятилітньої війни (у якій Річ Посполита зайняла сторону католиків) виникла Перша Українська Республіка внаслідок масштабного повстання козаків і свідомої шляхти. Це також було продовженням реформації, адже повстання відбулося якраз у час боротьби між протестантами і католиками, через те, що Польща підтримала католиків, і, скориставшись її виснаженістю від війни, почалося повстання. Перша Республіка була очолена гетьманом Війська Запорізького як Гетьманом України. Однак державотворення було невдалим — хоч кріпацтво і скасували, але селянам не дали місця у Соймі, а стара шляхта продовжила там сидіти разом з новими козаками. Саме тому, коли у 1639 році Річ Посполита знову напала на Україну, захищати її було нікому, крім козаків, адже селяни не могли йти в армію, а шляхта вважала, що їм буде краще в Польщі. 1639 року Сойм Української Республіки, що був скликаний після захоплення Києва поляками, проголосив скасування республіки, відновлення Королівства Русь, повернення до складу Речі Посполитої і коронацію короля Польщі як короля Руси.

Але на цьому український визвольний рух не завершився, оскільки українці не бажали приймати поразку. 1647 року знову почалося козацьке повстання під проводом Богдана Хмельницького проти влади поляків. Саме Хмельницький підняв його, бо він був у конфлікті з польською шляхтою. Воно переросло в справжню революцію, коли козацькі війська захопили Переяслав і оголосили там про плани щодо відновлення незалежности України і ліквідацію шляхетської економіки, поділ землі між селянами, тобто перехід до капіталізму. Коли це почули селяни, вони негайно почали записуватися у визвольну армію, оскільки за служіння Хмельницький пообіцяв ще й додаткові земельні ділянки. Деякі селяни підтримували його і до того, але тепер їх підтримка і рівень участи у революції став майже стовідсотковим. Тож 5 липня козацько-селянські війська зайняли Київ, заарештували місцеві органи влади, щляхту, розігнали Сойм та інші органи управління Королівства Русь. Також на місцях козацькі полковники створювали власні адміністрації — полки. Загалом на цей час повстанці контролювали південні і східні території України, але правобережна Україна була під контролем воєвод Королівства Русь. 7 липня 1647 року новий скликаний Сойм проголосив незалежність України і перетворення її на республіку, а Богдан Хмельницький був проголошений Гетьманом Української Республіки. Так виникла Друга Українська Республіка. Декларація проголошувала скасування шляхетських землеволодінь і їх передачу у приватні руки селян, тож селяни почали власні повстання на територіях, підконтрольних шляхті і воєводам (на території, зайнятій повстанцями, території уже були поділені між селянами), і таким чином псували державний лад королівства, що зіграло на руку козакам, бо вже 14

лия пнКиїв зміг розбити шляхетське військо. 17 липня стався бій під Білим Костелом, який також був виграний козаками. Козаки вирішили силою встановити контроль над територією України, бо майже ніхто з місцевих воєвод їх не підтримав (за винятком подільського і волинського, які визнали владу гетьмана). Згодом сталися битви за Житомир, Коростень та ін, що закінчилися перемогою для козаків, але зимова погода змусила їх ненадовго призупинити бойові дії. Але після зими вони поновили бойові дії. 20 травня 1848 вони взяли Краків — столицю Польщі і місце перебування короля й уряду. 23 травня 1848 під тиском військових Республіки король і Сойм прийняли умови миру, за яким Україна отримала не лише територію колишнього Королівства Русь, а й частину Білоруси (Великого князівства Литовського), і невелику частину Польщі.

Після повернення Гетьмана Хмельницького почалася побудова держави. Було закріплено поділ на полки, проведено адміністративні реформи, населеним пунктам надане самоврядування, поділена земля між селянами. Своєї обіцянки Гетьман дотримався, і надав селянам, що служили в армії, більше землі.

Однак державотворенню не судилося бути спокійним, оскільки Україні довелося повоювати з Московією, Бізантією, Молдовою, Габсбурзькою монархією та Кримським ханством. Цими війнами керували Богдан Хмельницький і Ян Виговський. У підсумку цих конфліктів Україна збільшилася майже вдвічі: повернула собі Буковину, приєднала Молдославію, Піддунав'я, Південь України, Кубань. Це був величезний життєвий простір для українців, перш за все селян, які почали масштабне заселення нових земель, оскільки вони не мали постійного населення, а українцям давали землю за малі гроші, а військовим взагалі безкоштовно. Заселення відбувалося переважно з території Галичини і Полісся, оскільки на цих територіях була лісиста місцевість і не було широких можливостей для землеробства.

1670 року були прийняті закони, що створили замість однопалатного Сойму двопалатну Верховну Раду. Гетьман прийняв умови, за якими його посада і можливості фактично прирівнялася до можливостей Верховної Ради. Це було одним з кроків до розвитку парляментської демократії в Україні.

1710 року сталася знакова подія в історії України — 7 жовтня була прийнята перша Конституція України, що мала назву "Основний Закон Української Республіки". Її автором був гетьман Пилип Орлик. Ідея конституції, за якою вся влада підпорядковувалася Верховній Раді, прийшла йому, коли у 1690-х роках була політична криза, коли Верховна Рада і Гетьман були у конфронтації, оскільки велика частина влади, що була зосереджена в руках однієї людини (гетьмана) потребувала розумного керівника, якого було важко знайти. Тож він вирішив написати конституцію разом з декількома депутатами Верховної Ради. Конституція вважається першою у світі конституцією сучасного типу, де встановлений чіткий поділ влади і права людини. З цього часу почався період парляментської демократії, оскільки Верховна Рада зосередила у свої руках у мирний час усю владу, їй підпорядковувалися Гетьман і створена Основним Законом Рада Міністрів. Таким чином Пилип Орлик одночасно і позбувся можливости політичної кризи через невмілість Гетьмана, і разом з тим обмежив власні повноваження до мізерних.

Загалом в цей час в Україні справи йшли дуже добре: розвивався новий капіталістичний економічний лад, завдяки новим територіям розвивалося сільське господарство, проходила повільна урбанізація, були засновані міста Марійгород, Мідницьк, Луганськ, Донецьк.

Але на початку 1760-х почалася страшна політична криза — було декілька спроб державного перевороту, тож усю владу зосередили Розумовські — рід багатих селян. У 1782 пройшла війна України з Росією, і Україна отримала Крим. Це ще більше посилило кризу. Розумовські орієнтувалися на багатих, і почали потроху обмежувати права людей під приводом захисту країни. Це все призвело до того, що у 1786 році у Київ зайшли московсько-австрійські війська і примусили гетьмана скласти повноваження і підписати договір, за яким Україна була розділена між Австрією та Московією. Верховна Рада, що підтримувала правлячу еліту, також погодилася на це за умови, що українці збережуть автономію у складі Московії та Австрії, але вони згодом не були виконані. Це викликало різку реякцію серед населення — опозиційні депутати намагалися влаштувати переворот, а після придушення створили альтернативний уряд, який згодом був заарештований. Згодом уже в Москві заарештували і Розумовських. Не підкорилося наказам гетьмана також військо — головний начальник віддав наказ атакувати окупаційні війська, але битва була програна через розрізненість армії. Офіційно Друга Республіка була ліквідована 16 червня 1786 року, коли Верховна Рада ратифікувала договір, за яким склала свої повноваження, саморозпустилася, ліквідувала органи центральної влади, передала території України до складу Московії й Австрії.

Таким чином Україна опинилася розділеною між Московією й Австрією. Обидві держави намагалися всіляко обмежити права українців. Так, у Московії поміщики забирали у селян землю, і навіть робили їх кріпаками. Те саме стосується і Австрії, лише в менших масштабах. Обидві держави також чинили тиск на Українську Церкву.

Але 7 липня 1807 року незалежність України була відновлена при допомозі Наполеона новим Головою Ради Міністрів Ярославом Петренком. До 1830 року Українська Республіка була авторитарною державою під керівництвом Голови Ради Міністрів Петренка, але після його відставки вона перетворилася на демократію, а партія Петренка Народна Радикальна партія саморозпустилася і розкололася на Народну партію, "Нове життя", Селянську партію та ін.