Leone Borgia

## Leone Borgia nagydózse

Portré Leone Borgia nagydózséről

(római dictator) 1825 - 1832. augusztus 21.

### Gyermekek

Bernardo Borgia (b. 1824), Elena Borgia (b. 1824), Edoardo Borgia (b. 1827), Lucrezia Borgia (b. 1830), Rodolfo Borgia (b. 1834), Gisella Borgia (b. 1837)

## Katonai szolgálat

### Csaták / háborúk

Napóleoni háborúk (Negyedik Koalíciós Háború, Ötödik Koalíciós Háború, Tiroli felkelés, Oroszország francia inváziója, Hatodik Koalíciós Háború, Hetedik Koalíciós Háború, Nápolyi háború)
1820-as nápolyi forradalom

1825-ös római forradalom

Leone Borgia (b. 1788) egy itáliai születésű politikus, hadvezér, az Itáliai Föderáció atyjaként tartják számon, annak első és jelenlegi nagydózséja.

## **Korai élete**

Gyermekkoráról nem tudni sokat azon kívül, hogy Itáliában született, valószínűleg Rómában. A történelmi jelentőségű spanyol eredetű, s az itáliai reneszánsz során prominenciára emelkedő Borgia-ház tagja és annak jelenlegi vezetője. Oktatásáról se tudni sokat azon kívül, hogy valószínűleg valamiféle hadi képzettsége van, elképzelhető, hogy hadi akadémiára járatták a szülei.

## **Korai karrierje**

1806-ban, 18 éves korában lépett be a napóleoni Itáliai Királyság hadseregébe. Napóleont kiváló államférfinak, hadvezérnek és politikusnak, példaképének tartva szolgálta végig a napóleoni háborúkat. Kezdetben egyszerű közkatonaként, azonban taktikai és stratégiai brillianciájával, valamint a csatákban és a katonai életben szerteágazó vezetői készségével kiemelkedve egyre gyorsabban lépkedte át a katonai ranglétrát.

A tiroli felkelés leverésében ezredesként kulcsszerepet játszva sikeresen felhívta magára személyesen Napóleon figyelmét is. Az oroszországi invázióban személyesen Napóleon parancsára már Leone Borgia volt az, aki a napóleoni Itália seregeit vezette. Később a hatodik koalíciós háborúban már Itália védelmét szervezte meg a támadó koalíciós erőkkel szemben. A hetedik koalíciós háborúra már visszaszorult Nápolyba, ahol később a nápolyi háború során bár kiváló stratégiát állított fel, a túlnyomó többségben lévő koalíciós erők végül leverték.

Mivel ezen korokban még elsősorban nem politikus volt, hanem hadvezér, ezért a Két Szicília Királyságában megtartották, mint a seregek főparancsnoka, s így részt vett az 1820-as nápolyi forradalom leverésében is. Ezt követően 15 év szolgálat után Leone Borgia ideiglenesen visszavonult hadi szolgálataitól, s feleségével Rómában telepedett le, ahol a felhalmozott vagyonából villát és birtokot vettek és családot alapítottak.

Még 1819-ben, Napóleon halála előtt 2 évvel lehetősége volt elutazni a Szent Ilona-szigetre és személyesen is találkozni a franciák császárával.

## **Családja**

1824-ben született meg első két gyermeke, Bernardo és Elena ikertestvérekként, őket követte Edoardo, Lucrezia, Rodolfo és végül Gisella. Leone Borgia így tehát összesen 6 gyermekkel büszkélkedhet.

## **Politikai karrierje**

1825-ben, a XII. Leó abszolút uralma ellen irányuló római forradalom - mely később a Pápai Állam egészére elkezdett kiterjedni - kicsúszott a pápa irányításából. Miután Leone Borgia Itália-szerte ismert hadvezér volt és a pápai udvarba is bejárása volt, XII. Leó őt kérte fel a forradalom leverésére. Leone azonban ezúttal más utat választott. Ahelyett, hogy fegyvert fogva seregekkel indult volna meg a forradalmárok ellen, kihasználva a pápától kapott szabadkezet a Rómában toborzott seregeket arra használta, hogy Napóleon mintájára saját magát is a forradalom fiaként hirdette ki és a pápát a Vatikánba utasítva létrehozta a Római Köztársaságot, s kikiáltotta magát annak dictatorává. Egyesek szerint populista módon hozott átívelő reformokat, melyek gyorsan csillapították a kedélyeket, s a forradalmárok fegyverüket letéve csatlakoztak a Római Köztársasághoz. Ugyan XII. Leó pápa kiátkozta az egyházból cselekedeteiért, nem sokkal ezt követően VIII. Piusz pápa visszafogadta az egyházba, sőt egyházi kitüntetéssel jutalmazta, majd később XVI. Gergely pápával személyesen Leone Borgia tárgyalta meg az ún. *Vatikáni-egyezmény* körülményeit, melyben az egyház elfogadta a Római Köztársaság szuverenitását, s annak fennhatóságát a Pápai Állam volt területei felett, míg a Római Köztársaság viszont elfogadta a Vatikánt az Egyház szuverén területeként, s felvette a római katolicizmust, mint államvallást.

Dictatorként 7 évig uralkodott a béke és a rend felett, azonban ez elsősorban nem a Római Köztársaság megszervezéséről szólt, hanem az Itáliai Föderáció létrejöttéről. Hosszas tárgyalások és levelezések után jöhetett létre 1831-1832-ben az a találkozó, melyre Itália-szerte minden herceg, dózse, elnök, miniszterelnök és király eljött, hogy egy közel 1 éves tárgyalássorozatot követően rengeteg kompromisszumot meghozva létrejöhessen az Itáliai Föderáció. Sokan Leone Borgia politikai furfangjának és zsenialitásának tulajdonítják, hogy az egységes itáliai állam létrejöhetett, s ezért tartják az Itáliai Föderáció atyjának. A föderáció létrejöttével megválasztották az Itáliai Föderáció első nagydózséjévé, mely pozíciójával véget ért római dictatori karrierje, ahová utódjának első fiát, Bernardot hagyta meg, akire így a Római Köztársaság valós megszervezése hárult.

Az Itáliai Föderáció nagydózséjeként 1832 óta legfontosabb feladata volt és a mai napig a legfontosabb feladata, hogy egyben tartsa az államot és elsimítson konfliktusokat a tagállamok különböző vezetői közt. Ezt sikeresen hajtotta végre, s így már 23 éve fennáll az egységes itáliai állam, melynek vezetője ő maga. Ezzel többszörösen bizonyította már nem csak katonai, de politikai ravaszságát és zsenialitását, azonban még 67 évesen is úgy gondolja, hogy előtte áll a jövő. Az 1840-es évek végén tudta megkezdeni egyik új programját, mely során megkísérli valamelyest centralizálni az Itáliai Föderációt, hogy egy teljesen decentralizált kvázi szorosabb szövetségből, egy konföderációból egy valós és modern államot faraghasson.