Mihail Orlov

Ha őszinte akar lenni az ember magával és társaival is belátja, hogy Mhail Orlov nem a szokványos lovagok közé tartozik és talán soha nem is fog.

Fiatal korát valahol egy Moszkva melletti kis viskóban töltötte, ahol szülei nevelték. A kis Mihail már korán megmutatta hatalmas izomerejét. Egy nap azonban egy hatalmas sötét felhő kúszott be napos életükbe- mikor a szüleit egy csapat dezertőr legyilkolta. A kis Mihail csakis Úgy tudott megmenekülni, hogy elfutott a közel római katolikus templomba és a helyi plébános megvédte, aki akkor egy volt katona volt, bizonyos Pavel Gyenyiszov. Miután lassan úgy érezték elmúlt a veszély Pavel és Miahil elindultak a házhoz, amit az középkorú pap jól ismert, hiszen a család barátja volt. Sokat segített nekik, ha megszorultak és cserébe nem kért mást, mint néha egy kis segítséget a plébánián. Mihail nagyon kedvelte Pavel atyát. Ahogy a lovuk lassan baktatott a hideg hóban 3 rabló támadt rájuk, akikből Pavel roppant ügyesen megölt kettőt súlyos pallosával, de a harmadik fürgébb volt, mint a plébános s így hátába kerülve leszúrta az atyát, pontosabban csak egy mély és vérző sebet ejtett a hátán. Mihail felkapta az egyik bandita kardját és leszúrta az ismeretlen férfit, ekkor még csak 6 éves volt. Pavel tudta, hogy bele fog halni, de a gyermeket nem hagyhatta elveszni, így a gyermek segítségével felszálltak fekete lovukra és a nem túl közeli Teuton Rendházba vágtáztak. A bajbajutott idegeneknek azonnal kaput nyitottak és Pavelt az ispotályba szállították, ahol audienciát kért a nagymestertől ,aki teljesítette kérését és meghallgatta kérését. Pavel atya utolsó kérése az volt, hogy a fiút vegyék fel a rendbe és küldjenek neki egy papot, aki feladja a végső kenetet. Johannes von Wolfstein volt az akit odaküldtek és aki meghallgatta a haldokló gyónását majd vele maradt amíg haza nem tért a Megváltó házába. Utolsó erejével Mihail fejére tette a kezét rövid áldást mondott rá, amit Johannes is csak halkan hallott, néhol nem is értette, de a szívéig hatoltak a szavak. Naplójában leírta az áldás szövegét, vagyis amit értett belőle: " Isten a mi irgalmas Atyánk, óvjon meg Téged a gonosz elleni harcban és segítsen utadon, mert kedves az Úr előtt ki hozzá hű marad és vigyáz társaira..." Utolsó erejével a gyermeknek nyakába helyezte a kis keresztet, amit még egy ortodox paptól kapott katona korában. Johannes mindezt mellettük halkan könnyezve nézte végig és miután kilehelte lelkét a pap letakarta a testet és most már erős zokogás kíséretében elhagyta a szobát. A kis Mihail 6 éves korára elvesztett mindent és mindenkit, aki valaha fontos volt számára. Johannes atya pártfogásába vette és azt tanácsolta neki, hogy válasszon két szentet,egyet aki az édesanyja lesz a mennyekben és egy aki az édesapja. A választása a Szűzanyára és Szent Józsefre esett. A renden belül folyamatosan haladt előre lassan, de biztosan és így lett a rend legjobb harcosa, de sajnálatosan a belül fortyogó bosszúvágya eluralkodott rajta és összeszedve minden holmiját ellovagolt, hogy megkeresse a szülei gyilkosait. Útja során megtámadta egy nagyobb csapat portyázó ,akikkel nem bírt el és megsebesítették a jobb lábát. Csodával határos módon megmenekült és a rendházba visszatérve ellátták a sebet, de élete végéig sínben kell tartani a lábát, ami a gyorsaságban gátolta, de kifejlesztette saját harci technikáját, ami lehetővé teszi neki, hogy lassúságát kihasználva ölje meg ellenfelét. Főként a lovasság élén szokott jelent lenni, mert a gyalogságot már nem tudta azzal a lendületes gyorsasággal vezetni, mint szerette volna. Leginkább kedvelt fegyvere a csatabalta vagy a pöröly, mert ezek kiválóan igazodnak a lassú mozgásához, ha nem a lóról harcol, hanem a lábain.Jelleme sosem tudta igazán kiküszöbölni azt a csorbát, hogy a szüleit nem látta többé és szeretteit elvesztette, így erősen zárkózott jellem, de egy kiváló stratéga, akire a harcban lehet számítani. Talán élete legnagyobb sikere a Grundbergi csata volt, ahol a kis létszámú lovagsereggel sikeresen győzte le, mindössze 21 évesen, a hatalmas német nemesi felkelőket, akik a zsoldosaikra támaszkodva a király ellen kívántak vonulni 1508-ban, azonban kudarcba fulladt kísérletük. 1510-ben 23 évesen a rend egyik legfiatalabb lovagja, mégis az egyik legkedveltebb és bátrabb rendtárs.