Rahin

Rahin eller Rahinierna är ett Yonimiskt folkslag som lever på norra Iresh stäpper. Rahinierna är relativa nykomlingar i östra Iresh och deras territorium gränsar mot Achonianska Federationen i syd, Hertigdömet Verinia, Falgrúgardr och Mraldurs Eparki i öst, Auroriska Rimen i norr samt Trollfingerfrost och Yonim (varifrån de kommer) i väst.

Rahinerna leds av en Larsguria ("Mäktig Ledare"). Den nuvarande Larsgurian är Tergish, änka till Nijyul Gaqas som ledde den stora Rahinska invasionen i Achonianska Federationen.

Rahinerna erkänner Eternalerna men följer Barkroben, en mytologisk figur som beskrivs som en mänsklig magiker ridandes en stor älg med lysande röda ögon. Han sägs följas av sina dräpna fienders själar i form av röda små sken som gör goda gärningar i hans omnejd. Enligt Rahinerna är det han som skyddar Iexi från alla faror i den Auroriska Rimen som annars skulle förgöra världen. Rahinska barn får ofta lära sig att Barkroben lämnar små gåvor i byarna han passerar, för dem att hitta. Vördnaden för Barkroben har också inneburit en stor respekt för magiker hos Rahinerna.

I östra Iresh är kunskap om Rahinerna sällsynt, annat än i sagor och läskiga historier för barn där de framstår som hästburna skurkar och rövare. Verklighetens rahiner är dock oftare handelsmän än krigare och den rahinska bosättningen Zakanbo utgör ett viktigt stopp för handelsmän på Tizavan.

## Rahinkriget

Under 1040-talet E.F invaderade Rahinerna, under Larsguria Nijyul Gaqas, Hertigdömet Verinia och Achonianska Federationen. Verinierna tog den mesta skadan och både huvudstaden Adelsaspe och Rosenzach föll och skövlades. Den senare efter ett förödande nederlag för den Verinianska armé som samlats där för ett sista avgörande försök att vända krigslyckan. Slaget, sedemera känt som Slaget vid Blodsrosfältet slutade i det slutgiltiga förstörandet av den Verinianska armén. Istället för att fortsätta skövla Verinia vände dock Nijyul söderut för att fokuserade på Achonianska som enligt hans spejare planerade ett motanfall in i Rahin. Achonierna hade dock två viktiga fördelar Verinianerna saknade. För det första hade de nyvunnen kunskap om Rahinernas taktiker som de observerat i Verinia. För det andra hade dem Edrew Garrier, Markgraf av Westerscent.

Garrier förstod, efter hans spejares och allierades observationer i Verinia, att Rahinerna inte var ute efter landvinningar och använde detta till sin fördel. Istället för att möta Rahinerna på fältet, som Verinierna gjorde och likt han själv skulle gjort mot en östireshisk styrka, så lämnade han och hans här Westerscent och begav sig längre in i federationen där de metodiskt evakuerade byarna. Den välfortifierade staden Westerscent fick instruktioner om att rotera civila på murarna med banér för att skapa illusionen av att armén befann sig där. Planen var att tvinga Nijyul längre in i Federationen.

Nijyul, missnöjd med vad han såg som Achoniansk feghet och bristen på plundring, förde sin armé mot den Achonianska östkusten och Strandsburg. Han förstod att Strandsburg var en för stor stad för att evakuera i tid och en för viktig stad för att inte försvara. Han hade också informerats av Rahinska handelsmän om att Strandsburgs fortifikationer inåt land var närmast obefintliga. Han korsade Mornefloden vid Hallenhook och tog vägen genom Häxskogen för att hinna igenom Regensgelt innan staden kunde evakueras. Så långt hann han dock aldrig. Den Achonianska armén under Markgraf Garrier väntade på dem i skogen och attackerade fälttåget under en mörk och regnig kväll. Med hjälp av överraskningsmomentet kunde Garrier omringa Rahinernas ryttare och ta deras mobilitet ifrån dem. Tusentals ryttare dog den natten, inklusive Nijyul själv. För sin vinst i Slaget vid Häxskogen fick Garrier av folket smeknamnet "Döden i skogen" och av Kaiser Wolfram II titeln Federationens Sköld.