הבית עם אלף העיניים

כותב: איש הדג

אחרי שנתיים שגרתי עם חבריי בדירה משותפת סוף סוף החלטתי שאני לא יכול לקחת את זה יותר. הרגשתי שכל המטלות נפלו עליי והדרישות של גרג, חברי לחדר לא גרמו לי לרצות להישאר יותר...

שכרתי דירה בעיר אחרת והחלטתי שאני מתחיל חיים חדשים. בעל הבית לפי מה שידוע לי עבר לארה"ב ולא אכפת לו שאני אשאר אפילו 20 שנה בדירה, כל עוד אני משלם. הייתי צריך להתעסק איזה שעתיים וחצי כדיי לחבר את הטלוויזיה שקנו לי ההורים לכבוד הדירה החדשה. הדלקתי אותה. נשענתי על הספה, וחשבתי כמה החיים שלי ישתפרו בלי הנחירות והלכלוך של גרג.

אחרי כמה דקות מישהו נקש בדלת. קמתי לבדוק מי שם ומצאתי אישה זקנה. היא הייתה נראת מבוגרת אבל לא מידי. היא פנתה אליי ואמרה:" אה, שלום! אתה חדש בבניין! נכון?" הקול שלה היה קצת צרוד. "כן, נכון, נעים מאוד, שמי הוא לאונרד ווילמסון. היום הגעתי לדירה." "אה, יפה. שתהיה לך שהות נעימה בבניין. אם תצטרך משהו, כל דבר- פשוט תדפוק אצלי, אני הדלת ממול." הסתכלתי, משפחת "אייזון" היה כתוב על הדלת שלה. הודתי לה וסגרתי את הדלת.

חזרתי לצפות בחדשות. ואחרי כמה זמן נרדמתי. קמתי בסביבות שבע בערב והחלטתי להזמין פיצה. אבל, כשתקשרתי לפיצריה לא הייתה קליטה, אז החלטתי שאני אצא החוצה ואחפש אולי איזה פיצרייה טובה. ככה אני אוכל לחסוך גם את דמי משלוח.

כשיצאתי שמתי לב שנהיה מעונן. 'מוזר' חשבתי לעצמי 'זה תחילת אוגוסט.' עליתי למעלה וחשבתי לעצמי שאין לי כוח לחפש את הארגז של המעילים. אז החלטתי להכין חביתה בסנדוויץ' והבטחתי לעצמי שמחר אני אצא לאכול פיצה.

תוך כדיי שעליתי מדרגות שמעתי לחשוש מאחורי, אבל כשהסתובבתי אף אחד לא היה שם. חשבתי לעצמי שזה אולי הגשם או משהו.

שמתי לב שלא היו לי ביציים לחביתה, אז יצאתי למסדרון לכיוון ביתה של השכנה המבוגרת. דפקתי על הדלת, וכשהיא פתחה- פתאום *הרגשתי כאלו משהו צופה בי.* זה היה רק לשנייה אבל זה היה מספיק מפחיד בשביל לגרום לי להסתובב בפחד, ברור שלא היה שם אף אחד. היא חייכה, ונתנה לי 2 הביצים. פתאום שמתי לב למשהו מוזר בבית שלה, על כל דלת היה שלט עם עין עליו. על השידות היו פסלי עיניים, ותמונות עיניים היו מפוזרות בבית. "למה יש לך עיניים בבית, על הדלתות?" שאלתי, ואחרי שניה התחרטתי, לא רציתי לשאול משהו אישי מידי או משהו מהעבר שיגרום לה להרגיש לא נעים. "אהה, זה? זה כאן מאז שאני זוכרת את עצמי." היא ענתה. החלטתי לשתוק. "אתה יודע זה מאוד עצוב שמי שהשכיר את הדירה שלך עזב... דווקא היה איש מאוד נחמד." הסתכלתי על העיניים בפעם האחרונה. הרגשתי אנרגיה חזקה יוצאת מהקיר. אבל זה כנראה היה רק לחץ.

הודתי לה ויצאתי לכיוון הבית שלי. "היי זה שלך?" היא שאלה אותי והחזיקה בארנק, שכנראה נפל לי כשהייתי אצלה. "אוי! כן. תודה." אמרתי. חזרתי הביתה ושכחתי מהתקרית המביכה.

תוך כדי שהכנתי חביתה שמעתי את הטלפון מצלצל. 'זה מוזר... עד לא מזמן לא הייתה קליטה, כבר תקנו את זה?' זה לא נראה לי הגיוני. התקדמתי לטלפון, המספר היה חסום. "הלו?"

"שלום! גברת אייזון? מדבר דוקטור אהרון וגה."

"מה? לא זה.."

האיש קטע אותי, "גברת אייזון הגיעו הבדיקות שלך."

"סליחה אדוני, זה לא-" ניסיתי להגיד.

"שתדעי לך גברת אייזון, אחרי בדיקות של מספר רופאים, הגענו למסקנה שיש לך אובססיות ***לעיני אדם***, אנחנו לא יודעים את הסיבה, אבל, אני ממליץ לפנות לפסיכולוג."

הדוקטור המשיך לדבר, אבל לא הצלחתי להתרכז. זה כאלו הוא לא שמע אותי. כמו הודעה מוקלטת שנשלחת לטלפון שלך עם פרסומת. עברו כמה דקות של מחשבה שבהם הדוקטור דיבר.

\*ניתוק\*

הרגשתי מוטרד. אובססיות לעיני בני אדם?! מה זה אומר? זה למה יש לה את כל העיניים האלה בבית? תוך כדי שאני חושב שמתי לב שנייר מציץ מתוך הארנק שלי. נחרדתי. פתחתי את פיסת הנייר. זו הייתה קבלה. היה כתוב עליה חיוב של 2 ביצים. והמחיר היה...

**פתאום** הרגשתי משהו מאחורי תופס לי את הכתף. וכשראיתי מי הייתה שם נחרדתי. הזקנה הייתה שם עם תיק... רוטטת. לא זזה. רק רוטטת במקום. היא מלמלה משהו בג'יבריש. חשבתי אולי יש לה התקף אז שלחתי את היד לטלפון. ואז היא לחשה משהו:

"*אתה* *יודע, כולכם מבקשים משהו תמיד. כל הזמן. זה רוצה סוכר, זה צריך לימון זה צריך קפה ואתה...*" היא חיכתה כמה שניות "***צריך ביצים***."

זה לא נראה אנושי. זה נראה כאלו שד או יצור שלט עליה כמו מריונטה. *"אבל להחזיר? מה עם להחזיר?! אתה יודע... זקנה בגיל שלי תשמח שיתנו לה משהו **בחזרה..."***

באתי לצאת מהמטבח אבל פתאום ראיתי על הדלת... שלט עם עין... והיא הסתכלה ישר אליי. וכשאני אומר ישר אליי אני מתכוון כשזזתי היא הסתכלה לאן שזזתי.

הזקנה פתאום הוציאה מהתיק מלקחיים... והתקרבה אליי... תוך כדיי שהיא רועדת כולה... ברחתי ממנה אבל הייתי בפינה, הדלת הייתה נעולה ונלכדתי בתוך הפינה של הבית שלי.

היא קרבה את המלקחיים על העין שלי... היא באה לתלוש לי את העין! שמעתי צעקות מכל רחבי הבית...

ואז...

**הכל נהיה שחור..**

פקחתי עיניים... הייתי בתוך הבית של האישה. הייתי על מדף ליד עיניים מחימר... כך חשבתי..

**עד ששמעתי את כל העיניים צורחות.**

עשרות.. לא. מאות עיניים צרחו. הם ניסו לקרוא למישהו לעזור להם... ואז שמענו דפיקות. הסתכלתי על הדלת וראיתי בחורה צעירה...נכנסת כשהזקנה מכניסה אותה... הבחורה הצעירה ביקשה מלח. והזקנה אמרה לה: "את יודעת זה מאוד עצוב שמי שהשכיר את הדירה שלך עזב... דווקא היה בחור *נחמד מאוד*." הבחורה הצעירה הודתה לה וחזרה לדירה שלה, וכשכולנו צועקים לה לברוח,

היא הסתכלה רק לשנייה, התעלמה, והמשיכה הלאה.

***והזקנה, יום המחנאות שהרס לי את החיים את התיק שלה ונופפה לנו לשלום...***

©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©