recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Angelique Babou

Mladá družička u dvora Marie Stuartovny ve Francii, dcera francouzského hraběte, o tři roky mladší sestra Gabrielle Babou a o pět let starší sestra Antoina Babou. Měla opravdu krásné, dlouhé zlaté vlasy, tvářila se jako neviňátko a velmi vynikala v tanci, ujít si ovšem nenechala ani jízdu na koni a lovy. Vlastnila také psíka Ňufíka. Když na dvůr do St Germain na jaře roku 1556 dorazily Mariiny dřívější skotské družičky - Magdalen Fleming, Muriel Beaton a Maud Seton - Angelique se svou mladší sestrou dělaly naschvály, kde mohly, což záhy přerostlo v neskrývanou válku, navzdory přáním Marie, aby byly všechny příkladem skotsko-francouzskému přátelství. Angelique se přitom ovšem tvářila zpočátku opravdu velmi nevinně, pouze se zastávala sestry. Spolu s Magdalen byla také tou, kterou si královna zvala nejčastěji, aby s ní v noci spala v komnatě, patřila tedy mezi její oblíbenkyně.

Jistá malá královská oslava, kde skotská parta realizovala svou odvetu, nadobro ukázala, že Angelique není až takovým andílkem, jak by se mohlo zdát. Krom toho, že se tam až moc měla k Maudině bratranci, Filippovi Strozzi, také měla velmi pravděpodobně co do činění s tím, že poté, co se sestry Babou na plese ztrapnily sabotovaným makeupem, našla Muriel druhý den svého psíka, Rafaela, utopeného v jezírku, navzdory tomu, že byl večer bezpečně zavřen v kotci.

Následně Angelique započala dosti podivnou a matoucí hru, kdy se snažila přátelit s Muriel a její služebnou Inge, zároveň přitom ale stále s radostí a nevinně provokovala Muriel svým Ňufíkem a řečmi o tom, jak si Gabrielle chce vzít Nicholase Hamiltona a už se to řeší. Když ji pak Maud začala malovat, aby odhalila její pravou povahu, také z ní byla dost frustrovaná a zmatená, byť se zdálo, že kořen problémů může ležet někde v rodinných záležitostech. Na obraze vycházela jinak sladká a usměvavá Angelique se zlostně sevřenými ústy i očima a se slzou na tváři. Krom toho, že si Angelique při malovacích sezeních opět ráda a často nevinně rýpla do Maudiny příliš tmavé pleti a vlasů, také často zmiňovala, jak ji často svým zájmem obtěžuje Maudin bratranec Filippo - a vůbec všichni muži.
Henry Hawkins

Věk: 54

Sir Henry Hawkins je londýnský soudce, který svou práci bere smrtelně vážně. Pokaždé, když se mu zas podaří někoho pověsit, má z toho velmi dobrou náladu. Jen toho Simona Bernarda se mu žel oběsit nepodařilo, neb o něm řekli, že zešílel, a žádné odsouzení se tedy nekonalo.

Na konstábla Morrise udělal velmi dobrý dojem.

Byl také soudcem předsedajícím ve velmi podivném procesu proti Williamu Roseovi, ohledně jeho vztahů s mladými a zranitelnými ženami. Rád by ho býval pověsil - ale vzhledem ke zprávičce od lorda Cairnse, nemohl.
Ignác z Loyoly

Původem španělský voják a posléze duchovní a zakladatel Tovaryšstva Ježíšova alias jezuitů, Ignác byl jedním z mnoha přednášejících, kteří se zastavili roku 1551 v dominikánském klášteře v Poissy. Svým hlásáním toho, že katolická církev někde trochu sešla z cesty a je třeba nápravy - ovšem ne té heretické a protestantské - i svým zvláštním darem slz si získal mnoho osazenkyň kláštera a trochu zapůsobil i na malou protestantku Inge Kempenich von Eltz. Doprovázel ho také malý chlapec, Robert Bellarmine.

Věrnou fanynkou Ignáce pak byla francouzsko-skotská šlechtična Anne Stewart, která jednu dobu i pobývala v Římě v jeho blízkosti, než bylo přijato oficiální rozhodnutí, že ženský prvek je pro jezuitský řád příliš rušivý. Svůj obdiv a náboženské zapálení ovšem předala své dceři Marsilii Strozzi, která o Ignácovi také nikdy nepřestala vykládat, a moc si přála být jako on.

Roku 1556 zemřel. Smutnou zprávu přinesl na Chateaubriant ke Strozziům jezuita Alfonso de Ampuero.
Ignatius Paul 'Paddington' Pollaky

Věk: 40

Londýnský detektiv stejně otravný jako jeho jméno, nepřítel imigrantů a imigrant. Z nějakého Prešpurku či tak nějak, Pollaky si nejprve chtěl posvítit na Jenny Law, George Gardinera, Halíd a Napoleona IV. (neb je někdo napráskal), ale pak se rozhodl, že opravdu touží po tom být sám Angličanem a pan baronet mu může pomoc.
Arthur Brown

Věk: 30

Halíd: *To ve mně vyvolávají muži v uniformách spíše negativní pocity. Čím to je?*

Doktor: *Asi tím že jste...*

Morris vpálí: *- černá! -*

Doktor: *... divoška.*

+++

Halíd: *Co to znamená ta ento-lo-mogie?*

Arthur: …

Arthur: *Já nevim, to tam napsal otec!*

Mladý, sympatický muž s brýlemi, který pomáhá s výzkumem svému známému otci, doktoru Isaacu Baker Brownovi. Rovněž doktor, pozván na Starou faru paní Clitherowovou, aby prohlédl pořádně jejich dlouhodobé hosty.

Na základě svých dotazníků doporučil změnu životního stylu a brzké manželství především Lucy Jane Poe a Henrymu Morrisovi, neb to s nimi vypadá velmi bledě. Lucy, coby již známá hysterka, by prý měla vyhledat pomoc jeho otce i napřímo.

Bridget O'Sullivan naopak na pana doktora Browna zapůsobila velmi sympaticky a nabídl jí, zda se nechce někdy zastavit na nějakou *soukromou* konzultaci.
Chelsea a Battersea

U řeky Temže, která protéká Londýnem, se rozkládají nejrůznější čtvrti. Chelsea je čtvrtí poměrně módní, byť se do té módní podoby spíše dostává - momentálně se celé nábřeží přestavuje. Nachází se zde nějaký ten kostel, vyhlášené pekařství a malá botanická zahrada, ale především zde žije také pan Gabriel Rossetti, jeho hospodyně Fanny, přítel Swinburne a věhlasný zvěřinec. Taky se u nich občas mihne občasný duch Rossettiho zesnulé manželky.

Vedle Rossettiho pak je dům plný zajímavých lidí, kde žila i Alexa Wilding. V okolí bydlí též dočasný irský soused pana Rossettiho, Abraham Stoker.

Naproti Rossettimu žije historik Thomas Carlyle, který nedávno ovdověl.

Kousek od Rossettiho se nachází také věhlasná botanická zahrada, o kterou se stará pan Lindley se svou pomocnicí Marianne North. A o ulici dál od Rossettiho žila také jeho matka, Frances Rossetti.

Rovněž v Chelsea se nachází nemocnice a ubytovna pro válečné veterány, kterou vede stařičký guvernér Woodford. Nad povedenou čtveřicí veteránů - Tomem, Johnem, Frankem a Georgem - tam má dohled kapitán třetí kumpanie. Jejich novým kumpánem je nyní major Arthur Morris.

O něco dále na západ se nachází i byt asistenta pana Rossettiho, Charlese A. Howella. A všude možně se potloukala holčička se zápalkami... dokud neumrzla. A v Chelsea prý také trochu straší - ať už v nemocnici, nebo u pana Howella doma.

Most Albert Bridge, který je zatím též stále rozestavěn, vede přes Temži do čtvrti Battersea, proslulé především Battersea Parkem, kde se dříve konávaly duely. Pod Battersea Bridge zase probíhají nekalé obchody pochybných ženštin, kterým občas pomáhá Jim. O něco více na východ leží již nepoužívané nádražíčko u Nine Elms, a spíše rozpadající se čtvrť. Nachází se tu i věhlasný hostinec, kam chodíval i pan Dickens, který už má ale na kahánku, neb nějaký lord skoupil místní pozemky a hodlá to zde přestavovat. Opodál pak žil i Joseph Taylor, výrobce bomb, který není příliš šťastný se svými životními rozhodnutími, a nedávno se odstěhoval neznámo kam za pomoci Feniánů.

Chelsea a Battersea - mapaBattersea - nádraží Nine ElmsBattersea - domy kolem nádraží Nine ElmsBattersea - červený mlýnChelsea - nemocnice pro veterányChelsea - kaple v nemocniciChelsea - velká hala v nemocniciChelsea - socha před nemocnicíChelsea - nábřeží a rozestavěný Albert BridgeChelsea - Cheyne Walk, dům pana RossettihoProdej kaštanůProdej bramborProdej ústřicProdej oříškůSlavné pekařství s bochánkySlavné pekařství blížeSlavné pekařství uvnitřSlavné bochánky z Chelsea
Jean Le Bas

Věk: 45 (+)

Philippe Le Bas: *'Jean roste jako z vody, jak se tak říká. Nebo lépe, jako vykopávky pod mýma rukama. Je velmi zvídavý a to tím správným směrem. Snažím se mu odmalička nacpat do té jeho hlavičky postupně všechno, co vím. Aby totiž dokázal velké věci, musí být tak dobrý jako já, ale mnohem dříve. Ideálně před dosažením plnoletosti. Jedině tak budou moci růst jeho znalosti ke hvězdám. Už chystám první výpravu na kterou se mnou pojede. Má očekávání od něj jsou nemalá. Jen tedy by nemusel míti neustále ústa plná otázek a marné snahy zpochybnit mé teorie. Zbytečně to zdržuje mou práci a jeho cestu k dokonalosti.'*

Jean Le Bas: *'Chtěl jsem vzít opět Jacq s sebou, ale žena mi to tentokráte zatrhla. Prý já ať se v té Amazonce klidně utopím, ale její dcera na takovou výpravu nepojede. Že je to prý příliš nebezpečné. A má pravdu. Tahle cesta bude jiná než všechny předchozí. Tentokráte to nebude jen o cestování po relativně prozkoumaných končinách a kopání v zemi. Čeká nás neprobádaná džungle, tropické nemoci a nevyzpytatelní divoši. Občas o tom celém pochybuji. Může mít tahle cesta opravdu smysl?'*

Jean Le Bas byl francouzský archeolog z Paříže a kolega Samuela Birche, který býval též přítelem jeho otce, Philippa, a který od něj už dlouho nic neslyšel. Snad se nevrátil z nějaké poslední podivné expedice.

Serge Le Bas a Jacqueline Le Bas jsou Jeanovými dětmi. Francouzský archeolog, Philippe Le Bas, byl Jeanovým otcem - po synově smrti mu prý přeskočilo, byť s jeho duševní vyrovnaností to nikdy nebylo nejlepší. Philippe totiž kdysi přišel o jeden vskutku unikátní nález, podivného skaraba, a od té doby byl posedlý snahou ho opět najít. Jean byl vůči otcovým teoriím poněkud skeptičtější, ale po nalezení předmětu a rozšifrování záhady rovněž prahl. Zatímco Philippe byl helenistou, sám Jean se údajně specializoval spíše na Egypt a Blízký východ... s výjimkou oné poslední, prapodivné výpravy. Ta se podle všeho konala až do Jižní Ameriky, neb prý utonul v řece Amazonce. Na cestě ho doprovázela jeho dcera, Jacqueline, která otcovo a dědovo zapálení sdílela.

V Paříži prý stále sídlí Jeanova vdova, Louise Le Bas. Kromě toho měl Jean v Dublinu ještě aféru s Mary O'Sullivan, která měla jeden zrzavý pozůstatek. Jean se do Mary zamiloval, pravidelně jí posílal peníze a dlouho váhal, co dělat - alespoň dle Samuela Birche, který mu radil nechat ženské ženskýma a věnovat se práci a kariéře. S manželkou nakonec ale evidentně zůstal až do své smrti, byť dost času trávil na cestách mimo Francii.

V květnu 1871 došlo k podivné události, kdy po neznámé černé zlodějce zůstal na Staré faře medailón, který dříve patřil Jeanovi. Podle Jacqueline měl ten ale skončit na dně Amazonky spolu s ním.
Biddy

Věk: 30-40

Irská prostitutka a dle infa z ulice, 'rachomejtle ze St Giles, co je fakt vyhlášená, ale policajtům nedává.' Kdysi byla nejspíš opravdu hezká, ale profese se na ní podepsala... byť dobře ví, jak s zákazníky, ehm, vyjebat i zcela netradičními způsoby.

Nosí žluté stužky, z nichž jedna se našla i na mrtvole s rukou za Britským muzeem v Bloomsbury. Nebyla to úplně náhoda, jak by mohl vyprávět její bratr Michael. Kdyby tedy ještě mohl vyprávět.
Alexander George Woodford

Věk: 90

Starý, ale stále bystrý guvernér nemocnice v Chelsea. Veterán mnoha válek, zejména těch napoleónských. I ve svém požehnaném věku nahání stále svým svěřencům strach.

Sloužil v mládí na řeckých ostrovech, kde se krátce potkal s kapitánem Trelawnym a leccos zaslechl o lordu Byronovi a jeho skonu. Neměl s nimi lehké pořízení, neb si nebyl nikdy úplně jist, na čí straně pořádně jsou.

Požádal Ghost Club, aby mu vyřešil ty historky o strašení, co se v nemocnici rozmohly - a Ghost Club mu poslal George Gardinera, který se nicméně představil coby konstábl Morris. Aby nebyla nuda.
Cosimo de Medici

Velkovévoda toskánský, hlava rodu Medici v 16. století. Pomohl vyštvat z města obchodnickou rodinu Strozzi - Pietra, Leona a jejich otce věznil, a zatímco bratři unikli, jejich otec byl snad ve Florencii zavražděn.

Neměl se příliš v lásce ani s francouzskou královnou, Caterinou de Medici, která pocházela z vedlejší linie rodu Medici. U té ve Francii se také vyhnaná rodina Strozzi velmi uchytila.
François, vévoda de Longueville

Mladý syn Marie de Guise a zesnulého vévody de Longueville, vnuk vévody Clauda de Guise a Antoinette de Bourbon. Synovec Françoise de Guise a kardinála de Lorraine. Matka ho musela zanechat ve Francii kvůli své svatbě se skotským králem, Jamesem V., často si ovšem psali. Polobratr Marie Stuartovny. Vysoký, pohledný, s kaštanovými vlasy.

Vévoda de Longueville navštívil roku 1553 svou malou sestru v Amboise, kde způsobil svou dvorností a pozorností značný rozruch: obdivován byl malým Filippem Strozzim, okolo prstu si omotal též přísnou madame de Paroy a rovněž se snažil pomoci trochu marnému přátelství mezi Nicholasem Hamiltonem a Muriel Beaton. Nejvíc ovšem zapůsobil jednoznačně na Maud Seton a zdálo se, že i na něj docela zapůsobila - jak svým mlsným jazýčkem, díky kterému zachránila královnu před otravou, tak svými malířskými schopnosti a půvabem. Daroval jí pak barvy a poslal nějaký ten dopis, čímž Maud uvedl do stavu značného romantického zoufalství, vzhledem k jeho velmi urozenému a vysokému původu.

I v následném roce si nepřestával s Maud psát a stával se odvážnějším - tu poslal milostnou báseň, tu se objevil v Amboise při svatebních oslavách a strávil mnoho času tancem s Maud. Posléze se ovšem ukázalo, že ve stejné době se vévoda také vyspal s Margaret Fleming, která čekala jeho dítě, což Maud uvrhlo do ještě větších pochyb ohledně toho, jak to s ní vlastně vévoda myslí. Margaret se posléze zapřísahala, že podle ní se vévoda na Maud díval jinak, než na ostatní ženy a na Margaret samotnou, Maud však nebyl dopřán čas k rozhodnutí. V prosinci roku 1554 devatenáctiletý vévoda zemřel při obraně své sestry, královny Marie, která byla přepadena na vyjížďce lidmi spojenými s Johnem Knoxem, skrze zradu dvou gardistů. Při blouznění ve svých posledních hodinách ještě Maud vyprávěl, jak si představoval, že spolu budou žít a jak by pro ni postavil malířský ateliér, jeho smrt však učinila všem plánům konec.

Jeho nemanželského syna s Margaret, Malcolma, si vévodova matka posléze vzala ke svému dvoru do Skotska, coby jedinou vzpomínku na něj.
Carbonari

Tajná skupinka spiklenců, jejíž cílem bylo sjednocení Itálie. To se nyní podařilo, ale přesto se zdá, že Carbonari stále operují - minimálně v Londýně. Inspektor Whicher spekuloval, že možná proto, že se sem nyní přesunul sesazený francouzský císař. Ale taky měl echo, že se Londýně znovu objevil jakýsi záhadný šlechtic, který byl s Carbonari už kdysi spojený, a mohlo by se něco začít dít . Tím mužem byl podle všeho Charles DeRudio, financovaný tajemným mužem ve stínu.

Pojmenováni byli po uhlířích a proto používají jako symbol sekyrku na štípání dřeva.

Šeptalo se, že měli něco společného s Orsiniho atentátem na císaře Napoléona III. a podle Serge Le Bas, někdo s jejich znamením se tehdy v davu mihnul. Podle Marcela nyní po Evropě lidé, kteří jim pomáhali nebo byli přímo členy, záhadně mizí. V Londýně se do nebezpečí dostali sir Edward Moon, Frances Rossetti a Simon Bernard. Nebezpečí také podlehli, až na sira Edwarda - jeho otec Francis byl sice též zavražděn, ale on sám unikl. Dle inspektora Whichera tak již v Londýně snad žádní Carbonari nejsou... což nebyla úplně pravda, neb DeRudio se stále v Anglii vyskytoval, a snažil se v Chislehurstu spáchat svou pomstu, nicméně to záhy stálo život jak DeRudia, tak Whichera. Teď už by tu žádní Carbonari opravdu být neměli... a jejich záhadný finančník byl rovněž vyřešen.

Z již zesnulých historických osob k nim patřili též lord Byron a Gabriele Rossetti starší. Charles Augustus Howell pak pro ně pracoval v době pokusu o atentát na císaře, a byl s nimi v kontaktu i později, nicméně rovněž se připojil i k jakémusi templářskému spolku, který Carbonari naopak vůbec nemusel. Právě Howell pak od nich dostal úkol povraždit Carbonari v Londýně, ovšem když se z důvodu podivného spojení se Sergem Le Bas cukal, vzalo to za něj vraždící individuuum neurčitého pohlaví a krouhlo ho taky.

Znak z dopisu
Claire Lafreri

Pohledná dívka krev a mléko, s hustými a hnědýmu kudrnatými vlasy, která byla dcerou Martina Lafreriho z usedlosti na kraji lesa nedaleko vsi spravované starostou Jeanem Baclou, nedaleko Orléansu. Po rozkoukání byla velmi živá a přátelská, nadšená z toho, že k nim zavítala vzácná návštěva, představovaná Magdalen Fleming, Maud Seton, Muriel Beaton, Inge a Johanna Weyera a Arthura Erskina. Pozvala je na prvomájové oslavy a když se dozvěděla, že Maud má tehdy narozeniny, rozhodla, že tedy musí být májovou královnou, kterou ona sama také v minulosti už byla.

Když oslavy prvního máje 1556 přišly, Claire si je velmi užívala a snažila se podpořit všeobecné veselí. Točila se kolem dívek a Bríde nakonec odvedla poněkud opodál... jen aby Bríde o něco později přiběhla s křikem, že jednu chvíli byla vedle ní Claire - a druhou chvíli cítila vlčí tlapu. Neb to vše zaslechli vesničané, kteří vlky i rodinu ze statku moc v lásce neměli, záhy vypukla panika. Dívky se sice záhy shodly, že rodina Lafreri jsou ti hodní vlci a dokonce zachránili Antoina, který předtím chránil ve své zvlčilé podobě vesnici před černými vlky... ale Claire se její vděčnost nevyplatila. Když se i přes otcův zákaz vydala dívkám napadeným znovu černými vlky ke kostelu pomoci, zaplatila za to kvůli jejich pánu krkavci nakonec životem.

Jejími bratry byli Pierre a Antoine. Všichni, včetně staré babči, byli poněkud šedozvlčilí. Ale bránili kraj a místní vesnici před vlky černými, spjatými s krkavci a Attilou.
Ghost Club

Spolek zabývající se nadpřirozenými jevy a především odhalováním podvodníků, kteří si na nadpřirozené jevy hrají. Známými členy jsou Charles Dickens a Maria (Ellen). Po úmrtí pana Dickense převzal roli předsedy mnohem přísnější pan Doyle. Šeptá se ovšem, že vinou své neúspěšné literární kariéry to pan Doyle balí a Ghost Clubu hrozí ukončení činnosti, neb nemají dost lidí. Ztráty a nálezy jsou ovšem připravené za ně zaskočit.

George Gardiner se snažil stát členem na příkaz Williama Rose. Nyní má jeho roli převzít Halíd. Nicméně pana Gardinera jen tak něco nezastaví, takže se mu daří vypomáhat, byť se v současné době nenachází ani v Anglii. Prej.

K dosavadním známým případům Ghost Clubu patřila činnost bratrů Davenportů, strašidlo z nemocnice v Chelsea a předtuchy smrti Jane Carlyle.
Hilarius Rodendorf von Eltz

Syn jednoho z pánů na Eltzu, Johannese, a jeho nízce postavené manželky, Walpurgy, žijící v 14. století. Hilarius, žel, zdědil znetvoření rodové linie Rodendorf, které se jeho sestře Irmel vyhnulo. K tomu ale také zdědil po rodičích alchymistické zapálení a až místy děsivou inteligenci, na to jak byl vlastně ještě spíše malým chlapcem.

Poté, co byl jeho otec zavražděn v Kolíně nad Rýnem při nešťastném incidentu s Benátčany, Hilaria i s matkou - kteří zde byli vždy spíše trpěni - někdo na Eltzu také odstranil. Údajně.
Henry

Věk: 8-9

Chlapec z Chislehurstu. Až vyroste, chce být konstáblem a chce být tak odvážný jako pan Henry Morris.

Rád se nachomýtne k archeologickým vykopávkám i na lov duchů, především proto, že stále hledá svého pejska Snowieho, který se stejně jako mnohá další zvířata v Chislehurstu někam ztratil. Jak se ukázalo, padl za oběť příšerám žijícím v podzemí a zjevně se též nakazil vzteklinou. Halíd mu dala ránu z milosti.
Ian

Gaelský sluha na hradě Stirling z klanu Campbell v době Marie Stuartovny, mající na starost Margaret Fleming a Magdalen Fleming - a posléze též Muriel Beaton a Maud Seton. Na rozdíl od chůvy Agnes měl dost pochopení pro dětské nezbednosti. Na klepy a babské povídačky moc nedal a často podotýkal, že by ženy měly přestat hysterčit - byť podivného sklepení na hradě Stirling se i on sám bál. Jeho vnučka Bríde přišla ve dvanácti letech na Stirling do služby a dostala mladé slečny také na starost. Ian tak často Bríde nabádal, ať je statečnější a nedělá rodině ostudu.

Roku 1548 byl v zajetí na hradě St Andrews, když byl přepaden lidmi Johna Knoxe. Poté, co byl hrad osvobozen, doprovodil dívky spolu s malou královnou do Francie, ale zde se jejich cesty rozloučili, neb dívky - i s Bríde - putovaly na výchovu do kláštera v Poissy. O pět let později, roku 1553, se ovšem znovu setkali na zámku v Amboise, byť na Ianovi (a jeho paměti) už začínal být tehdy znát jeho věk. Setkání nemělo ovšem dlouhého trvání, neb o pár měsíců později Ian umřel: skácel se k zemi ve chvíli, kdy zrovna hrál na dudy při koncertě, který Bríde zorganizovala pro až moc pofrancouzštěnou Marii, aby jí připomněla domovinu.

Dříve sloužil lordu Malcolmovi Flemingovi, otci Margaret, Magdalen a jejich bratrů Andrewa a Johna.
Alexandr III.

Skotský král v 2. polovině 14. století, po jehož smrti nastalo ve Skotsku velké bezvládí a spory o vládu, ze které ultimátně vyšli coby vítězové Robert Bruce a Stuartovci. Jeho druhou ženou byla Francouzka z rodu de Montfort, Yolande de Dreux. Alexandr zemřel však jen několik měsíců po svatbě, při nehodě na lovu, a Yolandin syn se narodil mrtvý.
Hallam Murray

Věk: 25

Syn Johna Murraye st. a bratr Johna Murraye ml.

Žil ve Wimbledon Lodge, ale jeho nová nevěsta Harriet Murray vlastní též Gothic House. Povoláním je bankéř a sukničkář, o čemž by některé dámy i nedámy mohly vyprávět. Jen Indiánky ho moc neberou. Panují dohady o tom, nakolik ho manželství napravilo. Zvlášť, když Hallam teď manželku prakticky nepouští z domu a často je slyšet, jak na ni křičí. Navzdory tomu, že je teď prý v požehnaném stavu.
Alakhai Beki

Vůdkyně Mongolů, kterým evidentně ženy v čele nevadily, v době, kdy na Blízkého východu vládl Safadin, vládce ajubidského sultanátu. Byla poměrně vychytralá, neb si ještě před plánovaným vpádem na Blízký východ dokázala najít spolupracovníky a kolaboranty - jako třeba damašského imáma Hassana ibn Aliho či Sáhira al-Tilmisáního, zastupujícího asasínskou pevnost Masyaf.
En-Černý Zajíc

## En, později Černý Zajíc

### Příbuzní

matka, Malá Stopa (otec), Jasná Voda (druhá matka), Ká-Vlezlá Liška (sestra), Me-Mrtvý Vlk (polobratr), muž s dětmi

## Výskyt

### Jiné životy

Zillah, Meroe, Aurelia Rufina, Mahsa-Maria, Yara (Tamar), Walpurga Rodendorf von Eltz, Magdalen Fleming, Jacqueline Le Bas

### Debut

Prolog: Dávno pradávno

**Raný život**

Mladší dcera Malé Stopy, sestra Ká-Vlezlé Lišky a polosestra malého Me-Mrtvého Vlka. Už od mala byla zvědavé, rebelující dítě, které pořád do všeho strkalo nos, neposlouchalo nebo dělalo pravý opak toho, co mu rodiče přikazovali. Později z ní vyrostla schopná a nemilosrdná lovkyně a experimentátorka s jeskynní malbou, která si neustále něco ráda čárala nebo stavěla z kamínků.

Když bylo En osm let, její kmen konečně přestal putovat, ale musel se usadit v jedné z méně pohodlných jeskyních, neb v oblasti byl už jiný, početnější kmen. Na konci této cesty také zemřela její matka, což ji velmi zasáhlo a nechtěla se s tím smířit. Právě při noční hlídce, kterou držela u matčina hrobu i přes otcův zákaz, objevila za pomoci sourozenců, kteří pro ní měli dojít, podivný svítící kámen, který spadl z nebe a následně se stal předmětem kultu jejich kmene.

**Vzestup a pád jednoho kmene**

Když bylo En čtrnáct let, její otec zemřel při lovu mamutů a její kmen se následně rozhodl dobýt území silnějšího kmene, což se i podařilo - a En byla v tom případě, samozřejmě, v první linii. Štěstí, který kámen přinesl kmeni se ale záhy obrátilo. Nejprve ho přišel hledat podivný špičatouchý muž v masce a následně kámen - i s cizincem - zmizel.

Když bylo En devatenáct let, začali se ztrácet i lidé z kmene, první z nich právě její muž. Následně lavina zavalila kmen v jeskyni. En-Černý Zajíc se svými sourozenci a kamarádem z dětství, Vo-Krvavým kolenem, se tedy vydali do hloubi jeskyně zjistit, co se tam vlastně skrývá.

Nedopadlo to dobře. En pod vlivem halucinací napadla oba své sourozence a posléze se sama propadla do černé tmy.
Biturix a Epona

Manželský pár Galů, který spolu se svými dětmi žil na farmě nedaleko Aureliana v době před invazí Hunů vedených Attilou, a provozoval dosti podivné rituály, které naznačovaly, že tak úplně pokřtění nebudou. Vedle dětí vlastních vychovávali i Mahsu, kterou k nim jednou přivedla bylinkářka Maeve, ale evidentně ji spíše z určitého důvodu trpěli a nikdy se pořádně nestala členkou jejich rodiny.
Harriet Murray

### Příbuzní

Paní Richardsonová (matka), Hallam Murray (manžel), John Murray st. (tchán), John Murray ml. (švagr), Jane Murray (neteř), zesnulá teta

## Výskyt

### Debut

Kapitola I: Wimbledonská rozehra

Věk: 35

Rose: *A bylo by teda lepší, kdyby byla sama… třeba jako vdova?*

Halíd: *Já nevím.*

Rose: *A chcete, abych to vyzkoušel? Jestli bude šťastnější jako vdova?*

Halíd a Bridget: *Neee!*

Rose (na Bridget): *Jak by vám řekli ostatní, oblast humoru není zrovna moje silná stránka.*

Až donedávna žila s maminkou v Gothic House.

Poněkud jednodušší dcera paní Richardsonové, a ne-zcela-úspěšné-médium. Novomanželka Hallama Murraye, který bez ní nemohl žít... hned jak podědila barák a 5000 liber. Její svatba měla pár zádrhelů, ale nyní už jí jistě nic ve štěstí nebrání.

Byť je teda třeba říct, že od svatby je nyní v jednom kole, že ani na staré přátele nemá moc čas. Ale vypadá to, že je sice unavená, ale šťastná.... byť vypadá trochu pobledle a manžel ji zakazuje leccos, včetně vycházení z domu. Nicméně vzhledem k tomu, že je Harriet nyní v požehnaném stavu, jistě o ní má prostě jen starost.
Claude d'Arc

Mladší sestra slavné Johanky z Arku. Snažila se najít vlastní cestu životem, vždy ale byla v sestřině stínu, ač jejím opakem - nosila mužský oděv, bojovala v papežské armádě, toulala se po Evropě, zabila několik mužů, rozhodně nebyla panna. Po Johančině smrti se vrátila do Francie a tam si ji spletli se sestrou. Spolu s bratry záhy pochopili, jak výhodný je to podnik, a vydávali jí za Johanku: byla všude vítána a hostěna, po čase jí to ale stouplo do hlavy. Chtěla se setkat i s králem. Když k tomu konečně svolil, ten se ho zeptal, co za tajemství mu řekla, čím ho kdysi přesvědčila, aby jí dal armádu. To Claude nevěděla a byla tak odhalena. Král ji ale nepotrestal.

Posléze Claude odešla do ústraní, provdala se za Roberta des Armoises, měla s ním dvě děti a zůstala u Orléansu. Jejím potomkem v 16. století byl Simon des Armoises.
Jean de Compiègne

Krejčí královny Marie Stuartovny v roce 1556 u francouzského dvora.

Později mu docela vypomáhala a učila se od něj Bríde, neb Jean radši šil mužské oděvy a obdivoval muže, zejména mladého hraběte Arrana - a potřeboval tedy někoho, komu hodit ty dámské šaty. Bríde to brala jako velkou poctu a ani jí nevadilo, že jakožto žačka nedostává zaplaceno. Její paní, Maud Seton, ovšem jisté výhrady měla.
Cordula

Mladá dívka z vesničky Cloyes, která se spolu s kamarádkou Ursulou vydala do Aureliana k biskupu Marcellovi. Ursulu vedly její andělské vize. Cordula spíš zdrhala před nechtěným ženichem a byla o poznání světštější, takže se následně velmi sblížila s mladým alanským umělcem Fardinem.

Není jisté, co se s ní stalo v poslední bitvě s Huny vedenými Attilou, ale dobře to asi nedopadlo. Ledaže se Cordule podařilo vyvléknout se ze sboru čistých panen, co tak svědomitě shromažďovala její kamarádka, a kam Cordula, popravdě, příliš nenáležela.
Bloomsbury

Jedna z londýnských čtvrtí. Kdysi snad velmi populární a módní, v poslední době odsud mnozí utíkají. I tak je tu nicméně leccos k vidění, a zejména z Wimbledonu sem stále jezdí řada hostů. Někteří i obden.

V prvé řadě zde sídlí mnoho institucí. Britské muzeum se pyšní sbírkou lecčeho, co britské subjekty při svých cestách po světě nakr... vyzískali, a pracují zde E. A. Wallis Budge, Samuel Birch a tak trochu i William Flinders Petrie. Konzultace zde občas poskytuje také John Skelton. Navíc se pyšní též knihovnou a čítárnou, kam někteří rádi zaskočí za teplem a zdarma poskytnutnýma psacíma potřebama. Muzeum má ovšem i své problémy.

Dále zde sídlí též nějaké ty právnické instituce, *Foundling Hospital* (kolem kterého se ochomýtá Stará Bessie) a také *The Daily Telegraph*, noviny, kde pracují Thornton Leigh Hunt a George Augustus Sala. Občas i Lucy Jane Poe. *The Daily Telegraph* se nicméně taktéž chytil módních trendů a stěhuje se momentálně pryč z Bloomsbury, s čímž vypomáhá James řečenej Jim (a občas též Halíd).

V právnickém centru pak dělá na recepci Jim a v archivu paní, co rozhodně není archivářka. A jako zapisovatelka zde kdysi pracovala Eileen O'Sullivan, zatímco jednou ze současných zapisovatelek je Martha. Na rohu od centra je pak kavárna, kde Eileen potkávala staršího gentlemana.

Ubytovat se pak člověk může v *Bloomsbury Inn*, který patří pánovi, co nemusí Francouze. Drožku lze najmout u Johna Netleyho a průvodcovské služby všeho druhu poskytuje Oliver. Leccos pak lze nakoupit v *Antiquity Shop* u Henryho Silverspoona a manželky. Občas i vlastní zboží, jak by někdo mohl vyprávět. Taky se tu staví hotel a stojí zde kostel sv. George, ale zatím se tam nic zajímavého nestalo.

Z soukromých subjektů zde sídlí Hugh Cairns, dobrý to přítel Williama Rose a Marion Rose. Jeho dobrá přítelkyně, Euphemia Chalmers Millais, se nicméně i s manželem momentálně raději stěhuje do Kensingtonu. Její bývalý manžel, John Ruskin, už to udělal dávno, a zavítá sem jen výjimečně. Další přítel Cairnsů a Millaisů, Philip Charles Hardwick, se taktéž stěhuje, tentokrát do Wimbledonu.

Možná za to může místní ne zcela schopná policie?

Vylidněno zde ale přece jen není. Catherine Dickens, vdova po spisovateli Dickensovi, zde stále zůstává, a i v místním pivovaru, *Horse Shoe Brewery*, patřící panu Stevensonovi, je také dost živo. Takovým... irským způsobem. I když nedávno pivovar potkala katastrofa.

Bloomsbury - mapaBloomsbury SquareBloomsbury - pivovarPivovar - vnitřekBloomsbury - Broad StreetFoundling Hospital - sirotčinecKostel sv. JiříNádraží King's CrossBritské muzeumBritské muzeum - čítárnaBritské muzeum - galerieBloomsbury - Russell SquareBloomsbury - univerzitaBedford HouseQueen Square GardensBloomsbury Inn (a hospoda)
Agnes (2)

Chůva na hradě Stirling v době Marie Stuartovny, mající na starost Margaret Fleming a Magdalen Fleming - a posléze též Muriel Beaton a Maud Seton. S ničím se nepárala a byla přísná, ale na děvčatech jí záleželo. Když jí začal přibývat věk (a sklon k chrápání), o povinnosti ohledně dívek se s ní začala dělit mladá Bríde, vnučka sluhy Iana, o kterém si Agnes taky myslela své.

Agnes patřila k těm, kteří neměli příliš v oblibě lady Beatrix Renwall, ale taky se jí dost obávala - evidentně věřila, že to skutečně čarodějnice je. Roku 1548 byla pak Agnes v zajetí na hradě St Andrews, když byl přepaden muži Johna Knoxe. Poté, co byl hrad osvobozen, doprovodila dívky i s malou královnou do Francie, zde se ovšem jejich cesty rozdělily, neb dívky dále putovaly na výchovu do kláštera v Poissy. Agnes to dost obrečela. O pět let později, roku 1553, se však opět shledaly na zámku v Amboise a Agnes si vzala na starost malou Élisabeth Marii Philoménu, dáreček, který dívky dotáhly s sebou. Hned poté, co se tedy ujistila, že nepatří žádné z nich. Ve Francii s nimi pak strávila několik následujících let, věk jí ovšem pomalu přibýval a na jaře 1556 bylo tedy rozhodnuto, že doprovodí Margaret Fleming s malým Malcolmem do Skotska za jejím nastávajícím, hrabětem Athollem. Cestu bohužel ale nepřežila - nicméně podařilo se jí ještě naposledy spatřit rodnou zemi.

Agnes dívkám velmi často vyprávěla pohádky, zvláště o králi Artušovi, byť všetečné otázky neměla moc v lásce.
Arthur Morris

Věk: cca 70

Major Arthur Morris je otcem Henryho Morrise a manželem zesnulé Mary Ruthven, kterou velmi miloval. Jinak se jedná ovšem o kulhajícího, nepříjemného dědka, po kterém Morris evidentně podědil sklony k rasismu. Syna vychovával s tvrdou vojenskou disciplínou a byl zklamán, když ten posléze po tom debaklu v Kalkatě zahodil kariéru, kterou pro něj připravil, a nedotáhl to dál než na kapitána.

Nyní dorazil z Indie za synem. Předal mu jistý klíč po matce. A protože Morrisův kamrlík mu nevoněl, nastěhoval se na Starou faru, k velké radosti všech. Záhy byl ale vyštván zpět do Londýna, kde se ubytoval v Invalidovně v Chelsea. Faru ovšem stále navštěvuje, z čehož jsou ovšem nadšeni jen Clitherowovi.

Momentálně prý shání synovi zase nějaké lékařské specialisty ohledně nohy.

Se svou holí je poměrně nebezpečný.
Hal Killigrew

Hal Killigrew: *Zprostředkovávám cesty věrných a zapálených, tedy, ne úplně zapálených, katolíků do Říma a dále.*

Podsaditý a menší Angličan, který ještě před třicítkou začal plešatět. Kvůli nějakým osobním a politickým problémům musel Anglii opustit a živil se tak podnikáním náboženských túr po moři a obchodováním s anglickými a španělskými loďmi, tj. pašováním židovských conversos ze Španělska a pirátstvím. Tvrdil ovšem, že šlo o podnik dočasný, a že jinak toho znal leccos dalšího a byl vzdělaný.

Roku 1556 v Nantes spolupracoval ve své první linii pracovních příležitostí s Linem, když se snažili dostat do bezpečí rodinu Bondi, kterou Hal přivezl ze Španělska. Hala tehdy velmi zaujala asi o deset let mladší Magdalen Fleming a pokusil se ji přemluvit k odchodu na svou loď, nebo aspoň dopisování. Nepochodil, neb Magdalen byla jeho intenzitou po sotva hodinové známosti dost zaskočená. Hal vzal odmítnutí špatně a zmínil, že Magdalen ještě neví, kdy toho bude nakonec litovat. Další loď pro rodinu Bondi ale nakonec přece jen sehnal.
Enrico

Poněkud záhadný mladý muž žijící v 14. století v Kolíně nad Rýnem. Byl přítelem Ráchel Meyer. Tvrdil o sobě, že je tak trochu Janovan, ale taky Mongol, a na krku nosil jakýsi přívěšek s mongolskými znaky. Navíc měl v zádech bandu naštvaných Benátčanů, kterým ukradl vzácnou látku, al-iksír. A Benátčané si nepotrpěli na hry, jak se přesvědčil nešťastný Johannes, který se jim připletl do cesty.

Tím se ovšem Enricova záhadnost nekončila. Měl také řadu podivných znalostí a zvyklostí, velmi rychlé reflexy - a jednu chvíli to skoro vypadalo, jako by pil krev a tím se hojil. Či co to vlastně prováděl. Ráchelina smrt ho ale velmi zasáhla a postaral se alespoň o to, aby na hranici netrpěla, když už mu bylo zakázáno dělat cokoliv jiného.

Pak zmizel neznámo kam. Ale je možné, že byl poměrně dlouhověký a v 16. století si hrál na zloděje růží.
Feniáni

Skupina irských revolucionářů, která se snaží o získání irské nezávislosti - jak skrze povstání proti britské administrativě doma v Irsku, tak při akcích v zahraničí, zejména pak v Londýně.

Jejich současným londýnským vůdcem je James Stephens, který se nedávno navrátil z exilu v Paříži. Jeho věrným pomocníkem je pak John Devoy se svými chlapci, který byl již několikrát na štíru s policií a přesídlil kvůli tomu z Wimbledonu do Londýna. Mezi 'chlapce' se řadí Joe, Brady a David O'Sullivan, který byl donedávna ve vězení. Ve vězení byl i Jeremiah O'Donovan, v jeho případě se ovšem evidentně nejedná pouze o nějakou malou rybu. V současnosti se patrně pod feniánskou ochranu uchýlil i výrobce výbušnin, Joseph Taylor.

Feniáni mají také nějaké kontakty s francouzskými revolucionáři, kteří momentálně kují pikle v Paříži. Zvláště Serge Le Bas, oblíbenec pana Stephense, by měl v tomto směru figurovat. Nicméně neb Serge byl dlouho oficiálně stále mimo Anglii, zaskakovali za něj v poslední době podivnější individua jako Jack, Jerry, Bill a Johnny.

Naopak Bridget O'Sullivan, která má s Feniány zkušenosti již z Irska, je moc nemusí. Ale teda občas vypomůže, když se jedná o život a svobodu jejího bratra. Spolu s doktorem Henrikem, kdo ví odkud ten přitáhl.

Podle inspektora Whichera se na Feniány a jejich aktivity v Scotland Yardu někdo specializuje, zatím ovšem nezaznělo kdo. Rovněž podle inspektora Whichera, někdo specializující se na Feniány je poněkud podezřelý a možná nedělá jen pro policii.
Hassan Isabah

Šedovlasý, jednooký - a patrně špičatouchý - velmistr asasínů alias Nizarijců, sídlící v pevnosti Alamut v době, kdy se na jihu rozkládal Safadinův ajubidský sultanát. O běžný, každodenní chod věcí se nicméně staral spíše Jallal al-Din, jeho pravá ruka.

Podobnost s Horem či Pagondasem jistě čistě náhodná. Z jistých pozdějších náznaků je možné, že Hassan i pevnost Alamut posléze padli pod útokem Tamerlána a jeho vojsk.
Bertha

Černá žena, která se nacházela na anglické lodi spolu s malou dcerkou, Mumbi, a dalšími černými otroky. Loď byla přepadena, patrně piráty, kteří loď vyrabovali, ale o otroky nestáli. Již dost zubožené je tak potkala francouzská loď vezoucí Marii Stuartovnu do Francie, a neb se malé královně zalíbila Mumbi, obě ženy byly převedeny na palubu francouzské lodi, zatímco zbytek byl ponechán osudu, neb dle kapitána Strozziho prostě na jejich lodi nebylo dost místa.

Pod ochranou královny byly pak matka s dcerou ve Francii pokřtěny, coby Bertha a Ada, poslány na zaučení do měšťanského domu, naučeny francouzsky a následně zařazeny do královniny francouzské domácnosti, která se roku 1553 nacházela v Amboise. Bertha často vyprávěla své dceři příběhy z domova a lecčemu jí učila, včetně nějakých podezřelejších a čarodějnictví podobnějších věcí. Naštěstí jim nikdo ale nerozuměl.
Gabriele Rossetti

Věk: ? (+)

Manžel Frances Rossetti a otec malíře Gabriela Rossettiho. Je už asi patnáct, dvacet let po smrti. Pocházel z Itálie, odkud musel odejít kvůli politice - byl pro sjednocení Itálie a členem Carbonari. Psal a všelijak se účastnil aktivně lecčeho.

Navzdory jeho dávnému úmrtí, nedávno se na něho a jeho přátele Frances vyptával zmatený mladý gentleman, který některým popisem dost připomínal Williama Rose. Vypadá to ovšem, že se jednalo spíše o Charlese DeRudio, dalšího Carbonari, případně jeho... sponzora.

Manželovu revolucionářskou činnost později ošklivě odnesla právě Frances, ale podle jistých zdrojů nebyla tak zcela nevinná, neb s ním stejně vždy na všem spolupracovala.
Isabel Hamilton, Lady Seton

Manželka George Setona a tedy švagrová Maud Seton. Její svatba, poměrně nákladná, se konala v Edinburghu někdy kolem roku 1555 a platil ji James Hamilton, hrabě Arran. Isabel sice byla jen jeho vzdálenější příbuznou, a tedy nepříliš urozenou, nicméně majetku měla dostatek. Což její novomanžel, snažící se znovu vybudovat spálené sídlo Setonů, velmi ocenil.
Cora Hatch

Věk: cca 31

Mladá dáma z Ameriky, manželka Benjamina Franklina Hatche. Živí se coby médium, ale na Staré faře při řešení kočičího problému se moc nevytáhla - a raději s manželem rychle zas zmizeli. Serge je následně udal Ghost Clubu coby podvodníky.

O něco později se zas Cora nabídla coby médium malíři Rossettimu, který chtěl kontaktovat svou mrtvou manželku. I tam se to ovšem poněkud pokazilo, za účasti stejných pochybovačů. Zvlášť s Bridget O'Sullivan se teď Cora velmi nemusí.

Halíd ji znala již ze své plavby přes oceán.
Hieronymus Lautenschlager

Jeden z členů městské rady v Kolíně nad Rýnem v 14. století a představitel jejího umírněného křídla. Opravdu nerad by ve městě viděl pogrom jak ve Štrasburku a tak spolupracoval s Wilhelmem a Johannesem, ve snaze rozřešit vraždu Thomase Hetzenschechtera dříve než inkvizice v čele s Lucasem Sprengerem.

Jeho oponentem v radě byl Messerschmidt, známý nepřítel Židů.
Caterina de Medici

Manželka francouzského krále Henriho II. a tedy francouzská královna, Caterina pocházela z Florencie a měla velké jmění. Byla tehdy také neteří papeže, takže se o ní leckdo ucházel (například skotský král James V.) - navzdory tomu, že s jejím původem to zas tak slavné nebylo a krásu prý taky moc nepobrala. Vedle královy oficiální metresy, Diane de Poitiers, poněkud zanikala, a její moci na dvoře se příliš nedokázala vyrovnat.

Matka dauphina Françoise a princezny Élisabeth. Na rodině jí velmi záleželo. Nemusela se ovšem s hlavní větví rodu Medici, takže se u jejího dvora velmi uchytili jejich nepřátelé, zejména Pietro Strozzi a jeho bratr Leon. Není známo, jak se stavěla ke králově bastardovi, Harrymu, kterého měl ten se skotskou guvernantkou Janet Stewart, Lady Fleming, a který se těšil králově velké přízni. Roku 1556 málem zemřela při posledním, nezdařeném porodu, a bylo jí nakázáno se tak již o další děti ze zdravotních důvodů nesnažit. Král Henri se v té době už obecně začal obklopovat mladšími dívkami, byť vládu nade dvorem držela stále pevně v rukou Diane de Poitiers.

Madame de Paroy, guvernantka její mladičké snachy Marie Stuartovny, byla jejím špehem. Šeptalo se také, že měla zájem o lecjaké okultní vědy a na jejím dvoře sloužil i slavný Michel de Nostredame. Jejím důvěrníkem, který s ní přišel již kdysi z Florencie, byl pak parfumér René Bianchi, o němž se pro změnu šeptalo, že nemíchá pouze parfémy. Drby kolovaly ostatně i o Caterině - například že se postarala o odstranění svého švagra, předešlého dauphina a staršího bratra svého muže. Či že svého nejstaršího syna dříve léčila krví nemluvňat. Co však byla rozhodně pravda, bylo to, že si nechala navrtat průhledy do ložnice svého manžela, aby ho mohla sledovat s Dianou a jinými milenkami.
Harriet Church

### Příbuzní

Frederick Marryat (děda), Florence Church (matka), Thomas Ross Church (otec), David Church (bratr), Louisa Church (sestra), Harry Church (bratr), Albert Church (bratr),Benjamin Church (bratr), Elisabeth Church (sestra), Charlotte Paxton (teta), Joseph Paxton (strýc), Emily Paxton (sestřenice), Edwin Paxton (bratranec), Steven Paxton (bratranec)

## Výskyt

### Debut

Kapitola I: Wimbledonská rozehra

Věk: 17 (+)

Harriet: *Já to určitě nebudu rozvádět… rozvádění není dobrá věc, že, Marion?*

Žila v Cannizaro House. Dcera Florence Church a Thomase Rosse Churche. Mezi její početné sourozence patřily David Church, Louisa Church, Harry Church, Albert Church, Benjamin Church a Elisabeth Church.

Feministka (konstábl Morris by se raději nevyjadřoval). Kamarádka Lucy Jane Poe a Marion Rose (což mělo své problémy, jmenovitě jejího manžela). Posléze se stala guvernantkou Alice Rose na Staré faře, z čehož byly obě velmi nadšené.

Často také trpěla romantikou: byla zakoukaná do pana Rose (což mělo své problémy, jmenovitě jeho manželku) a francouzské rozptýlení ji nakonec také moc nevyšlo.

Byť byla Harriet prací na faře nadšená a inspirovalo ji to k tomu ušetřit a posléze získat další vzdělání, nedá se říct, že by jí to úplně prospívalo... po nějaké době pobytu na faře začala vypadat nějak vyčerpaně a pobledle. Ale nevzdávala se optimismu, všem tvrdila, že je naprosto v pořádku a šťastná, a tahle zkušenost bude jistě užitečná až se bude hlásit coby učitelka na novou školu, co se ve Wimbledonu staví. V květnu 1871 pak dala výpověď, rozhodnutá si doplnit vzdělání. K tomu ovšem tragicky nikdy nedošlo, neb spíše nevědomý Henry Morris a velmi vědomá a poťouchlá Elizabeth Siddal zmanipulovali Harriet coby součást svého plánu na únos Alice - a střetnutí s nepříčetným a krvežíznivým Rosem nakonec stálo Harriet život.
François I

Francouzský král, který se na trůn dostal poté, co měl předešlý král pouze samé dcery, které dle francouzských zákonů trůn zdědit nemohly. Jedna z nich, Claude de France, se stala nicméně Françoisovou manželkou. Ten měl ovšem taky řadu milenek, včetně Françoise de Foix.

Jeho synem a dědicem byl král Henri II.
Fanny a Stella

Věk: cca 30 a 25

Známé a populární hvězdy music halls v Soho. Herečky a hvězdy, velmi žádané i pro soukromá představení. Nejdříve trochu okouzlily Louise a Louise, a pak si s nimi na procházce povyrazili doktor Hansen a Serge alias Howell.

Ti byli posléze velmi zaskočení, když se ukázalo, že Fanny a Stella jsou v skutečnosti Frederick Park a Thomas Boulton, a každý druhý to v Soho ví. I když by se Park a Boulton možná neměli až tak promenádovat v dámském oblečení mimo divadlo.
Isis

Bledá, špičatouchá, vysoká a modrovlasá žena sídlící v záhadné oáze u podivného zařízení v přítomnosti dalších špičatouchých. Zde se s ní setkaly Ráchel, Tausret a Meroe v době Tausretina regentství. Špičatouší mluvili o tom, že už musí odejít a tento svět se bez nich obejde, a narozdíl od jiných, Isis už nikde moc dále k zahlédnutí nebyla. Je otázka, zda měla něco společného s jinou modrovlasou a nelidskou dívkou z Bretaně, ta ovšem byla snad jakousi vílou-vodním drakem.

Rovněž jméno egyptské bohyně magie, léčení, smrti a znovuzrození.
Janet Beaton, hraběnka Arran

Sestra jistého kardinála Beatona, který nechal upálit protestantského kazatele Patricka Hamiltona, jakož i sestra druhého lorda Beatona a tedy teta Roberta, třetího lorda Beatona a kardinála Davida Beatona. Dříve než se její beatonovští předci vrhli na plamennou obranu víry a dříve, než se hamiltonští potomci vyšvihli do nástupnictví skotského trůnu za Marii Stuartovnu, tedy na počátku 16. století, se Janet stala manželkou prvního hraběte Arrana.

Jejím dětmi byli tak James Hamilton, druhý hrabě Arran a vévoda Chatellerault a Helen Hamilton, hraběnka Argyll, zatímco jejími vnoučaty byli Nicholas Hamilton, Barbara Hamilton, Lady Fleming a Archibald Campbell, hrabě Argyll. Mělo to ovšem své zádrhely - první hrabě Arran měl předtím jinou manželku, s níž se pro neplodnost rozvedl, ale prý s ní i nadále udržoval intimní vztahy - a některé nepřejícné duše, jako Matthew Stewart, hrabě Lennox, tak zpochybňovali legitimitu následných Hamiltonů a jejich nároku na trůn.

Její praneteř Muriel Beaton, zakoukaná do Nicholase Hamiltona, jí jistě tak trochu záviděla.
Amélie de Poitiers

Dcera Diane de Poitiers, stejně krásná a stejně lovu oddaná jako její matka. Také, stejně jako její matka, milenkou francouzského krále Henriho II. Je otázkou, zda zcela dobrovolně, neb se šeptalo, že král by byl tuze rád, kdyby se více zdržoval u královského dvora v St Germain-en-Laye, nicméně Amélie naopak pobývala často zcela mimo královský dvůr.

Objevila se ale na jednom královském lovu roku 1556, kde na poslední chvíli vyfoukla Magdalen Fleming a Marii Stuartovně šanci zasadit poslední ránu lovenému jelenovi.
Filippo Strozzi

Syn Pietra Strozziho a Anne Stewart, skotsko-italského původu, nicméně vychovávaný ve Francii, na zámku Chateaubriant. Jeho sestrou, na kterou byl v dětství dost vázaný, byla o rok mladší Marsilia Strozzi. Jeho skotským dědečkem byl John Stewart, hrabě Lennox. Jeho strýci byli Matthew Stewart, současný hrabě Lennox, a John Stewart, seignour z Aubigny. Jeho francouzským bratrancem byl pak Esmé Stewart, zato v Anglii vyrůstal bratranec Henry Stewart, Lord Darnley. Na otcově straně měl zase strýce Leona Strozziho, tetu Marii Strozzi a sestřenici Maud Seton. Když se Leon roku 1554 oženil s Beatrix Renwall, získal tak novou tetu, manželství však nemělo dlouhého trvání, neb Leon záhy zemřel. Už od dětství si velmi přál stát se velkým vojenským velitelem stejně jako otec a strýček Leon.

Mladý Filippo byl ve dvanácti letech roku 1553 odeslán se sestrou do Amboise ke dvoru královny Marie Stuartovny, jejich vzdálené příbuzné. Zpočátku byl velmi nesmělý, ale spřátelil se záhy s mladým Nicholasem Hamiltonem - byť jejich rodiny měli jistou rivalitu ohledně nástupnictví na skotský trůn - a s vévodou de Longueville. Po několika měsících pak odcestoval ke královskému dvoru, aby se stal pážetem francouzského dauphina. U dvora se mu podle všeho velmi líbilo a získal zde nejlepšího přítele, značně odlišného Pierra de Bourdeille.

Když se pak Maud o tři roky později s Filippem setkala u královského dvora v St Germain en Laye, byla příjemně překvapená - vyrostl a zmohutněl a trochu se otrkal, jinak se ovšem projevoval jako příjemný, slušně vychovaný mladý muž a skvělý tanečník. Jen na to psaní dopisů ho stále moc neužilo. V okamžiku, kdy se kolem Magdalen Fleming začal točit král a ta hledala, jak se jeho zájmu zbavit, přesvědčila pak Maud Filippa, aby hrál Magdalenina nápadníka. Ten s tím souhlasil, neb sám žádné romantické zájmy zatím prý neměl - byť Angelique Babou tvrdila něco jiného - ač nejprve zcela netušil, do čeho jde a komu přesně má konkurovat. Do své role ochránce se ale následně vžil natolik, že když král Magdalen naznačil, že tentokrát ji už opravdu očekává ve svých komnatách, Filippo mu řekl, že je Magdalen jeho snoubenka, neb nevěděl, co jiného dělat. To sice skutečně zafungovalo, ale přineslo zcela novou várku problémů, což Filippo - stejně jako jeho nová snoubenka - šel v prvé řadě řešit snahou se pořádně opít.
Charles Babbage

Věk: cca 80

Stařičký matematik a vědec, o kterém se říká, že je tak trochu podivín. Býval blízkým spolupracovníkem již zesnulé Ady Lovelace, dcery lorda Byrona, a podle všeho by mohl mít v opatrovnictví nějaké to dědictví po Byronovi, minimálně dle Adiny dcery baronky Anne Blunt.

Od velkých objevů momentálně přešel k počítání frekvence rozbíjení oken na ulici. Má na to tabulky. A Jacqueline prozradil, že toho skaraba si moc dobře pamatuje, rozebrali ho tenkrát na kusy a leccos se naučili! Čímž ji opravdu nepotěšil.

Byronovy zápisky zase pro změnu daroval Percymu Florence Shelleymu, synu básníka Shelleyho.
Gary

Věk: 40

Gary: *Já nechci zmlátit ženskou, ale jestli budu muset, tak to udělám a užiju si to!*

Policista na místní wimbledonské policejní stanici. Věčně nasranej (opilej), dočasná oběť vraždy, kterou vyšetřoval Kid. Rád si rozbije hubu s kolegou Morrisem, ale když se zdálo, že byl pro změnu zavražděn Morris, hned se jal jeho čest hájit a došlápl si na jeho údajné vrahy. To o pár hodin zkazil návrat zcela živého a zdravého Morrise, ale co už.

Přišel o psa.