Культурні особливості

У Хартілоні нема такого явища, як зареєстрований в адміністрації шлюб. Зазвичай сім‘ї молодят просто домовляються між собою, як саме пройде об‘єднання у нову родину. Але молодята одружуються у присутності кліриків Аяли.

Шлюби по примусу надзвичайні рідкісні, бо у ініціатора такого шлюбу є велика ймовірність розгнівати богиню кохання. Але це не відміняє шлюби за розрахунком, в яких як мінімум одна сторона одружується через любов до сім‘ї чи зі схожих міркувань.

Навіть якщо шлюб домовленний заздалегідь, майбутні молодята мають провести чимало часу разом, щоб у них могли з‘явитись які-небудь теплі почуття, хоча б взаємна повага.

У різних країнах різне відношення до шлюбів поміж соціальних станів, каст або кланів. Найбільш суворо до цього відносяться у Кетанії таГінфорі, потім — у Діверху та у гномів. Це питання менш значуще серед тритонів, у Ревелії та Канії.  Ельфи, нек‘лір та ішшити менше за всіх звертають увагу на різницю соціальних станів.

Символами шлюбу можуть слугувати будь-які парні речі, у яких є хоча б один елемент із символом або кольором Аяли (фіолетовий колір, квітучий бутон, метелик). Це можуть бути персні, браслети, кулони — все, на що вистачить фантазії та грошей. Особливі оригінали можуть зробити парні тату чи щось на кшталт того.

Аяла покровительствує усім видам взаємного кохання. І якщо суспільство здебільшого осуджує одностатеві чи міжрасові відносини, осуд майже повністю закінчується після шлюбу в храмі. Бо якщо богиня благословляє це кохання, то і інші мають його прийняти.

Аяла не схвалює розлучення. Вона як ніхто розуміє різницю між коханням та закоханістю і тому може розізлитися на тих, чиє кохання виявилось хибним. Вона вважає розлучення зрадою кохання і образою тому благословенню, яке дає молодятам.

Якщо у родині з‘являються проблеми, то завжди можна звернутись у храм Аяли, де обов’язково спробують допомогти зберегти шлюб.

Якщо все ж таки не вдалось зберегти сім‘ю, то шлюб розривають служителі Тана як Верховного бога та Бога-Судді. Розлучені можуть впасти у неласку Аяли.

Аяла також осуджує другий шлюб після розлучення. Бо ті, хто не зберіг кохання одного разу, не зроблять цього знову. Це відношення не стосується до шлюбів піся смерті партнера.

### Жрецька любов

Однією із форм поклоніння Аялі є так звана жрецька любов. Жерці чи жриці, які обрали цей шлях, в числі іншого оказують послуги сексуального плану. Крім цього вони можуть допомогти прийдешнім до храму проявити любов та піклування до самих себе: вони можуть дати виговоритись і зберегти почуте в таємниці; відволікти від тяжких роздумів власними історіями; просто дати відпочити у тиші та комфортних умовах, тощо.

Аялити та аялітки не беруть плати за такі послуги, однак кожен звернувшийся залишає в храмі добровільне пожертву, пропорційну своїм можливостям, подяці аялітам та аяліткам і повазі до Аяли.

### Поклоніння Сімфалі

Більшість кліриків,що слідуюьб шляхом Пані Удачі, не затримуються довго одному місці, а мандруть Хартілоном. Вони не завжди і не всім відкривають свою приналежність до священиків, однак у тих, хто шукає Удачу, завжди є шанс зустріти її пасинків. Зустріч бродячих жерців - велика удача для тих, хто йде шляхом Сімфали.

Сімфала єдина богиня, у якої нема храмів. Бо вона так схотіла. Роль храмів Сімфали виконують місця, засновані колись мандрівними жерцями і де можна випробувати свою удачу. Найчастіше це ігорні дома або таверни.

### Кулінарія

Покровителями кулінарів є боги-брати Великий Ремісник Ватар та Покровитель Мистецтв Келфір. Складно сказати, коли приготування їжі стає звичайним ремеслом, а коли це витвір мистецтва. На кухнях у тавернах та ресторанах практично завжди є місце із символікою божественних братів.

### Поховання

Зазвичай мерців у Хартілоні ховають в землі на кладовищах, біля яких є святилище Сутара. Одним із обов‘язків кліриків Провідника Душ є пеклування про кладовища.

На надгробку обов‘язково пишуть ім‘я похованного та у верхньому правому куту малюють зображення протягнутої долоні Сутара, який поведе душу в Останній Шлях туди, де їй належне місце. Висока якість малюнку чи будь-які додаткові прикраси надгробку необов‘язкові.

Але не всіх ховають у землі. Наприклад, усі імператори Кетанії поховані у склепі під храмом Сутара на території столиці Імперії.

Тіла послідовників богині вогню Фолії спалюють, а попіл розвіюють або закопують в урні на кладовищі. Тіла послідовників богині води Німії передають воді: їх сплавляють човнами по річках чи морюабо ж топлять у закритих водоймах.

Якщо тіло не було поховане з будь-якої причини, то на кладовищі все ставлять кенотаф — пусте символічне поховання з надгробком.

В перший день місяця Сутара, тобто останнього місяця осені та року, святкують День пам‘яті мертвих. У цей день приходять на кладовище щоб вшанувати пам‘ять мертвих близьких та помолотися богу Провіднику Душ, аби Останній Шлях рідних був легким. Вважається, що це особливо важливо, якщо смерть трапилась нещодавно. Бо точно невідомо, скільки часу займає Останній шлях, і тому кожна молитва може полегшити його для рідного. Особливо в день, коли такі молитви лунають по всьому світу.

### Освіта

Освітую в Хартілоні здебільшого опікуються служителі бога Мааноса, Хранителя Знань. При кожному храмі Мааноса є бібліотека та приміщення, які використовуються в якості класних кімнат, де молодші жерці чи ченці навчають усіх охочих. Загальноосвітніх школ в Хартілоні нема, проте завдяки служителям Мааноса підтримується доволі високий рівень письменності. Звісно, не в кожному селищі є храм Мааноса. Але чимало жерців присвятило себе мандрам по Хартілону задля навчання. Таким чином майже у кожній сім'ї є хочаб хтось писменний.

Найбільш поширеним матеріалом для так би мовити побутового письма стали відрізки тканин чи тоненькі шліфовані дощечки. Пергамент та папір дорогі матеріали і не кожен може їх собі дозволити задля звичайного листа.

Як правило профільним навчанням якомусь ремеслу чи науці займається відповідна гільдія (цех) або безпосередньо особистий наставник.

### Неволя

У Хартілоні немає рабів, проте є близькі до них невільники. Зазвичай у неволю потрапляють за борги або як військовополонені. Хоча можуть бути дуже рідкісні окремі випадки на кшталт умов клятви або чогось такого роду.

Ті, хто потрапили в неволю за борги, відпрацьовують свій обов'язок плюс деяку компенсацію, встановлену судом та ухвалену священиком Тана. Військовополонені працюють на переможців у середньому близько 10 років, після чого їм можуть дати волю.

Невільників можна продавати на службу іншим, їх свободу можна викупити або господар може подарувати цю свободу.

Заборонено вбивство невільників, надто жорстоке поводження з ними. Також господар має забезпечити невільникові хоча б мінімальні умови для існування та збереження працездатності. Лікувати невільників господар не зобов'язаний.

Відмітний знак невільників — шкіряний нашийник, зачарований силою клірика Тана, бога-судді. Цей нашийник застібають коли суд визначає строк роботи чи вартість відпрацювання свободи. Зняти цей нашийник може тільки господар невільника або клірик\маг більш могутній, ніж той, хто зачаровував нашийник.

### Спадок

Як правило успадкування відбувається відповідно до заповіту, завіреному служителем Тана або міською\сільською адміністрацією. Заповіт може бути як письмовим, так і усним. У разі усного заповіту той, хто засвідчує його, клянеться ім'ям Тана дотриматися всіх умов і простежити за їх виконанням.

Якщо заповіт не було залишено, а претендентів на спадкування більше одного, то рішення про поділ спадщини приймається міською\сільською адміністрацією, яка по можливості радиться із жерцем Тана.