Кампанія Ковчегів Знамення

Атака кораблів Хаосу

### Конфлікт

Формально – Довга Війна. Фактично – продовжує завоювання 13-го Чорного хрестового походу

### Статус

Триває

> У моїх снах небо палає. Зорі горять так яскраво, що глушать темряву навколо. Моє серце завмирає, коли я бачу їх вогні, і я плачу, відчуваючи таку надію.
>
>
> Потім зорі починають вмирати.
>
>
> Згасати.
>
>
> Стікати.
>
>
> Одна за одною вони згорають і розсипаються на попіл, що падає густим снігом. Він падає на моє перевернуте обличчя. Він змішується з моїми сльозами. Моя надія перетворилася на жахіття, і коли я проводжу пальцями по щоках, на них залишаються темні плями, які обпікають мою шкіру.
>
>
> Я падаю на коліна серед попелу. Я знаю, що це кінець.
>
>
> Мене.
>
>
> Усього.
>
>
> Але в цю мить мене охоплює раптове осяяння. Одкровення. Я можу це зупинити! Я відриваю погляд від вмираючих небес і копаю, жахаючись, що вже занадто пізно. Щось лежить під попелом. Щось було заховано глибоко, щось, що має силу зупинити згасання зірок.
>
>
> Мої пазуристі пальці знаходять у попелі візерунок. Я бачу силуети печей та кричущих ротів, ланцюгів, молотів. В їхньому центрі стоїть постать з очима палаючого бурштину. Вона обертається.
>
>
> Жах охоплює мене, і я копаю
>
>
> Під першим візерунком лежить ще один. Фортеця, величезна і могутня, але понівечена звірами, що лютують біля її стін. Знову перед очима танцюють золи, пробігаючи по попелястому бастіону, наче тріщини. Перед тим, як зображення розсипається, сяючі лінії вуглів утворюють форму багряного велетня.
>
>
> Вгорі зірки вмирають, вмирають, вмирають.
>
>
> Я копаю.
>
>
> Я бачу, як попелястий ліс росте, в'яне і знову росте.
>
>
> Я бачу, як древній лицар стає на коліна на полі своєї перемоги і плаче бурштиновими сльозами.
>
>
> Я бачу коло, в колі, в колі, в колі, всередині і всередині, але в їхньому серці... нічого.
>
>
> Світло слабшає, але я продовжую копати. Я не можу запізнитися.
>
>
> І ось, нарешті, він у мене. Ключ - потворна річ з латуні, кістки та каменю. Його іржава поверхня гаряча, обпікає мої закривавлені пальці. Мені байдуже. Я мушу покінчити з цим.
>
>
> Але ключ повинен мати замок.
>
>
> Навіть коли сон починає згасати, мій погляд знову тягнеться до порожнього неба над головою. Я не хочу дивитися, але мушу.
>
>
> Залишилося так мало зірок, і коли вони зливаються воєдино, то стають єдиною пекучою, такою яскравою точкою, яка боляче ріже очі. Я знаю, що знайшов замкову щілину. Але навіть коли моя тремтяча рука піднімає ключ догори, мене охоплює інший страх.
>
>
> Що було ув'язнено?
>
>
> Що я випущу на волю?
>
>
> Мої сумніви подвоюються, і я раптом відчуваю, що мене використовують. Але тепер сон заволодів мною, і я не можу опиратися.
>
>
> Ключ вставляється в замок, що палає світлом згасаючих зірок.
>
>
> Він повертається, полум'я охоплює мене.
>
>
> Я прокидаюся з криком, з вирваними нігтями на розпухлих пальцях, криваві сльози течуть по обличчю. Інколи, якщо мені щастить, проходять дні, перед тим як я знову бачу сни.
>
>
>
> Але я завжди знову бачу сни.
>
> ПРОРОЦТВО КЛЮЧА

**Кампанія Ковчегів Знамення** (також відома як кампанія Ковчегів Передвістя) - масштабна галактична наступальна операція, яку нещодавно розпочали Абаддон Руйнівник та його армії. Її мета - завершити створення таємничої зброї, відомої як Ключ, та з допомогою якої потім знищити Імперіум.

## Історія

### Прелюдія

Кампанія розпочалася як частина великої Війни Кошмарів, коли сили Чорного Легіону на чолі з варп-ковалем Васком, які були задіяні у зоні бойових дій Вігілус, здійснили напад на штучний супутник Пергаматрос, який належав Механікус та Інквізиції. Після того, як за допомогою інформаційної атаки на генератори та керуючі системи місяця було виявлено його координати, у системі з'явився бойовий корабель Чорного Легіону «Нерозкаяний», який взяв атакуючий курс. Незважаючи на потужну оборону, що включала захисні лазери, армії скітаріїв та маніпулу титанів класу «Розбійник» Легіо Маледіктус, переважаючі сили Васка й Персефори Хекксен, маґоса Темних Механікус, відтіснили лоялістів. Усе це дозволило іншому темному маґосу на ім'я Юрегг проникнути у сховища даних, які зберігалися на супутнику, та зібрати необхідну інформацію для Абаддона. Але наївний маґос не знав, що том даних, який він приніс назад на «Мстивий Дух», був частиною значно складнішого плану демона Вашторра.

Через кілька місяців, коли Абаддон наглядав за ремонтом свого флагмана, крізь той самий том даних, який виявився порталом, Вашторру вдалося з'явитися на містку корабля безпосередньо в присутності Руйнівника.

### Поява Вашторра

Хто знає, як би змінилася доля галактики, якщо б Абаддон трохи швидше атакував свого демонічного гостя? Однак, поки секунди напружено тягнулися одна за одною, а місток «Мстивого Духу» не перетворювався на поле бою, майбутнє галактики звертало на зовсім інший шлях. Замість того, щоб направити кіготь на напівбога, який височів над ним, Абаддон набрав повітря у груди та заговорив. Магістр Війни вимагав пояснення, хто такий Вашторр, якому з Темних Богів він служить, і що він зробив з кораблем. Трохи подумавши, він також запитав, як групі культистів вдалося випадково й так ефектно викликати Вашторра крізь завісу.

Абаддон очікував загадки й брехню у відповідь на свої запитання, адже знав, що будь-який демон, не схильний до моментальної агресії, з великою вірогідністю спробує вдатися до якогось трюку, або почне сіяти розлад. Зрештою, Руйнівнику вже доводилося мати справу з такими дволичними істотами, як Бе'лакор, та подібними йому демонами. Кожен з них вважав себе набагато хитріше за будь-якого смертного. Тому Абаддон здивувався, коли на його запитання Вашторр відповів із тим, що здавалося відвертою чесністю.

Демон проголосив себе володарем кузні душ, і посміявся над думкою, наче він служить якомусь божеству. Те, як палко прозвучало це заперечення, заінтригувало Абаддона, адже він відчув у ньому щось від власного небажання ставати на коліна перед Темними Богами. Дивно, але його недовіра до цього незвичного демона почала слабшати.

На знак своїх мирних намірів, Вашторр попросив вважати аномалії, які трапилися по всьому «Мстивому Духу», своїм невеличким даром. Демон не приховував та не вибачався за те, що, якби забажав, то міг би повернути механізми корабля проти самого Абаддона і його послідовників. Натомість ремонт й навіть вдосконалення судна здійснювалися з надприродною швидкістю.

Абаддону довелося перервати їх нелегку розмову, щоб по вокс-каналах, які тепер були очищені від шуму, отримати підтвердження цих слів. Звичайно ж, спантеличені темні маґоси та варп-ковалі повністю підтвердили заяви Вашторра. Єдине, разом з ремонтом зі своїх давніх володінь були вигнані деякі демонічні істоти, яких однак швидко замінили впорядковані біомеханічні системи. Усе ще не довіряючи, і наказавши своїм найдосвідченішим чаклунам оглянути кожен сантиметр корабля на предмет будь-яких ознак зради Вашторра, Абаддон наказав демону продовжувати.

Вашторр пояснив, що культисти були лише частиною його нескінченних хитрощів. Вони, немов шестерні подій у великій машині, були лише дріб'язковим прикладом влади, яку він мав над механізмами реальності.

Абаддон розлютився через такий висновок демона, і грубо відповів, що останні десять тисяч років зумів прожити без поклоніння жодному з Темних Богів, й навряд чи тепер обдурений стане на коліна перед "Богом Когітаторів". На диво, Вашторру така відповідь здалася кумедною.

Демон нагадав, що не має наміру обманювати чи заманювати Абадонна у пастку, і натомість хоче запропонувати взаємовигідний союз. Вашторр знав, що Абаддон вже давно полює на вирішальний фрагмент легенди, або пророцтва, яке приведе його до зброї, здатної змінювати долі. За словами Вашторра, вчені Руйнівника вже знайшли цей фрагмент, просто не здогадалися, що саме він означає.

У ту саму секунду, кожен екран та піктер на містку замиготів й почав відображати слова пророцтва, розгортаючи їх перед тим, як знову повторити.

*"У моїх снах небо палає. Зорі горять так яскраво, що глушать темряву навколо..."*

Доленосні слова нескінченно повторювалися знову, і знову, і знову. Вони були тим самим пророцтвом, на яке полював Абаддон, й Вашторр заявив, що може розтлумачити його, а потім об'єднавши свої легіони з легіонами Руйнівника, привести їх обох до перемоги. На цих словах Магістр Війни став по-справжньому підозрілим, дослухаючись у пошуках будь-якого натяку на улесливість, або малесеньку, дріб'язкову умову запропонованої угоди.

Натомість Вашторр відкрито заявив про свої цілі і амбіції, які змогли вразити навіть Магістра Війни. Вже будучи напівбогом у варпі, Вашторр жадав більшого. Прагнув стати п'ятим Темним Богом та всерйоз долучитися до Великої Гри. Демон вірив, що його шлях до повної божественності лежить через виконання пророцтва. І заради цього, він більш ніж готовий допомогти Абаддону у його власній Довгій Війні.

Але Руйнівник не був настільки наївним, щоб одразу повірити демону, який нічого не продемонстрував окрім своїх претензій. Незворушний Вашторр всього-лише порадив Абаддону зібрати настільки велику армію, наскільки той вважатиме за потрібне, а потім супроводити його на сусідній світ Маґдалор. Там, як переконував Вашторр, Абаддон зрозуміє цінність їх альянсу та зможе на власні очі побачити таємничий "наступний фрагмент ключа".

Трохи поміркувавши, Абаддон погодився, впевнений що зможе знищити свого потенційного союзника, якщо той виявиться брехуном. Обережність звичайно має місце, думав він, але перемога належить сміливим.

### Частина Перша: Абаддон

#### Янголи Маґдалору

Маґдалор був рідним світом проблемного Капітулу космічного десанту Залізних Янголів. Маючи серйозні запаси геносім'я та бійців, достатніх для наземної оборони, вони вирішили покластися на космічний бій, усіма силами атакуючи «Мстивий Дух» та інші кораблі Хаосу. На планеті залишилися тільки декілька сотень Залізних Янголів, які закріпилися у Фортеці-Монастирі, відомій як Корона Янголів. Використавши у якості прикриття масовану висадку культистів й десантників Чорного Легіону, Абаддон, Фальк Кібре, та невеликий загін його Носіїв Відчаю телепортувалися прямісінько в серце Корони, де після недовгої битви з трьома бібліаріями Залізних Янголів, стало зрозуміло, що їх супротив приречений, оскільки більша частина сил як на землі, так і на орбіті вже розгромлена бліцкрігом зрадників. З неба сипалися підбиті кораблі, а стаї хель-драконів нищили повітряну оборону. Це був справжній гнів Хаосу.

Придушивши останній серйозний опір, Абаддон вирішив остаточно сплюндрувати фортецю, забравши собі запаси геносім'я, проте глибоко у її підземеллях він знайшов лише наслідки жорстокої різанини й впливу енергій варпу. Хтось вже вирвав серце Корони Янголів... І Абаддон здогадувався, хто це зробив. Демони й мутовані машини Вашторра на найнижчому рівні фортеці атакували останній бастіон Янголів, де до останнього захищалися магістр Німарн та рештки Першої роти. Те що вони захищали – Апотекаріон та Реклюзіам, і були основними цілями Руйнівника. З особистою допомогою Вашторра та його рабів, Абаддону легко вдалося пробитися крізь ветеранів, і на сходах Реклюзіаму після недовгої дуелі вбити магістра Німарна.

Після битви Вашторр і Абаддон увійшли до вкритого трупами Реклюзіаму. Демон проігнорував дорогоцінні гобелени та сяючі клинки, зупинившись перед високим мармуровим стовпом, який плавав у суспензійному полі. До його основи все ще чіплявся шматок породи, а на вершині стояла стара фігура космічного десантника. "Клятвений камінь", так його називали Залізні Янголи. Абаддон спочатку не був вражений стовпом, але після кількох годин розмови з Вашторром, зрозумів його справжню природу. Ось він, той фрагмент ключа, за яким вони прийшли на Маґдалор.

Протягом наступних кількох місяців, Чорний Легіон під керівництвом Вашторра почав збирати по галактиці величезні Космічні Остови, які потім ціною серйозних втрат очищалися від різноманітних ксеносів, а їх структура ще більше змінювалася під дією темного техно-чаклунства Вашторра. Ці Остови незабаром стали відомими як Ковчеги Знамення, і метою їхньою було атакувати світи по всій галактиці, щоб здобути наступні фрагменти Ключа. На чолі кожного став могутній Чемпіон Хаосу з числа слуг Абаддона, або союзних Лордів, які присягнули на вірність Руйнівнику.

#### Флоти Горя

Ще до завершення будівництва нових Ковчегів, Абаддон випустив на галактику ті, які вже були готові. Більше сотні Ковчегів склали цей авангард, кожен супроводжувався флотилією кораблів Хаосу, немов темна пародія на флоти Непереможного Хрестового походу. Помітними атаками цієї першої хвилі були направлені проти крижаних супутників Корбраха та промислових агломерацій Вайнглорії. Після тижнів кривавої облоги світу-святині Луме VI, Залізні Воїни під командуванням варп-коваля Чагри, капітана Ковчега Знамення «Людожер», вдерлися у найпотаємніший релікварій планети, де у стазисному полі зберігався один з Ф'фрагментів ключа – древній, почорнілий від вогню когітатор.

На Хасспі, агенти Альфа-Легіону проникли на покинуте місце розкопок, аби за допомогою рабів-псайкерів дістати фрагмент ключа, яким виявився метеорит, що застряг у корінній породі планети.

На Аґґамеді Ковчег «Кривава Паща» та його ескорт були втягнуті у спустошливу місячну війну проти маніпул світу-кузні Грайя, в результаті якої були знищені цілі планети.

Серед Скупчення Распутар, Ковчег «Прокляття Життя» опинився між вогнів конфлікту однієї з Ліг Вотанн – Кронської Гегемонії, та Ваааґх! Череполома.

У туманності Серпесси капітан Тавак з Повелителів Ночі втрапив у пастку, влаштовану ельдарами Ультве та друкхарі Кабалу Залізного Шипа.

Коли друга хвиля Ковчегів була готова, порчені Остови вже опинилися у кожному сегментумі Імперіуму та в багатьох великих бойових зонах. Іноді вони взагалі ігнорували імперські володіння, націлившись на світи, населені орками, тиранідами або навіть іншими єретичними бандами, аби забрати потрібний фрагмент.  Якби не присутність самих Ковчегів, імперська влада не розглядала б ці інциденти як частину загальної схеми. Приблизно тоді ж знаменитий Лорд Інквізитор Котеас з Ордо Маллеус отримав послання від ельдар, де розповідалося про значно більший план Хаосу. Інквізиція відреагувала відповідним чином, відрядивши слідчі групи, які мали з'ясувати справжню мету Флотів Горя, як їх тепер прозвали. І хоча після проведених розслідувань Імперіум нарешті почав контратаки, з великими втратами захопивши кілька Ковчегів, багато інших все ще продовжували сіяти смерть у галактиці.

#### Кортоза III

Один з наймасованіших наступів Хаосу був направлений на світ-фортецю Кортоза III, яку захищали більш ніж 200 полків Імперської Гвардії. У серці її Фортум Прім знаходився військовий музей, де зберігався один з фрагментів ключа – меч. Однак, завдяки провидінню своїх псайкерів, верховне командування планети завчасно дізналося про вторгнення, і тому, коли Ковчег «Людожер» прибув у систему, то зіткнувся не лише з Імперською Гвардією, а й з підкріпленнями – орденом Сестер Битви та Чорними Храмовниками. Однак навіть могутні Адептус не змогли нічого протиставити покращеним темною магією навігаційним системам Ковчегу, які дозволили кораблю швидко обійти підкріплення й напасти одразу на Кортозу III. Штурм очолила банда Синів Гниття, під командуванням Ґулторґа Занепалого, який окрім пошуку фрагменту переслідував власні цілі, направлені на служіння Нурґлу.

З метою зробити Богу Розпаду підношення, Ґулторґ відправив дві банди – Чумних Воронів та Гвардію Паразитів на боротьбу з Імперським флотом, а сам зі своїми Синами Гниття, полками ренегатів Морбідакса, вівісекторами Темних Механікус й Лицарями Хаосу Дому Укусу розпочав штурм самої Кортози. Після пекельної висадки, бої розгорнулися на територіях Муніфики Максима, укріпленого гірського хребта Абсолютіс Колоссі та широчезних військових полігонів. Натовпи демонів Вашторра лізли крізь слиз, на який вірусна зброя перетворила тисячі лоялістів, та навіть потвори Варпу не змогли протистояти бронетанковому спису, котрий пронісся між баштами Аркадія Балліста та рушив на полігони, відкинувши назад Лицарів Хаосу. У той самий час розгорілася жорстока орбітальна битва, в якій імперські підкріплення намагалися шляхом абордажів прорвати блокаду єретиків, але не досягли нічого, окрім знищення кораблів з обох боків.

Попри поразку на орбіті, єдність Імперських захисників на поверхні усе ще залишалася міцною, і перемогти її було не по зубах навіть Синам Гниття. Командна вертикаль Ґулторґа руйнувалася, банди починали воювати самі по собі, а іноді навіть одна проти одної, тож Занепалому довелося зняти сили з наземного театру воєнних дій та повернутися на Ковчег, аби захистити його від Імперських атак. Це була саме та помилка, заради виправлення якої серед лав зрадників за наказом Абаддона тихо чекали агенти Альфа-Легіону. Їм вдалося перехопити вокс-канали та змусити значний контингент зрадників покинути свої позиції й кинутися у лобову атаку на Фортум Прім. Раптовому нападу таки вдалося пробити участок захисту фортеці, та викрасти фрагмент ключа, але через це позиції зрадників по всій системі розпалися.

#### Контратаки

Коли почалася друга хвиля наступу, усім вже стало зрозуміло, що дії Хаосу мають під собою спланований стратегічний задум, а не є поодинокими випадками рейдів Космічних Остовів. Незважаючи на це, ніхто не міг зрозуміти кінцеву мету Абаддона, або передбачити місце появи наступного Ковчега. Але не тільки люди брали участь у цій війні... Занурюючись у самі глибини космосу, Ковчеги привертали увагу інопланетних жахіть, набагато древніших за людство. Таємничі Калавассі, які до останнього захищали свої володіння, смертельно небезпечні Поневолювачі, яким вдалося знищити Ковчег «Чорна Вежа», тираніди флоту-вулею Кракен, зграї яких наводнили Ковчег «Ридаючий Бог» та змусили Палача Улґату разом зі вцілілими легіонерами з боєм відступити вглиб судна. Усі вони хотіли знищити військо Абаддона.

Та незважаючи на невдачі, Ковчеги продовжували свою місію. Деякі світи ксеносів самі того не підозрюючи, приховували у собі фрагменти Ключа. Наприклад під пустельною поверхнею світу Вол дрімав комплекс гробниць некронської династії Сарехан, у чорному камені якого була похована одна єдина урна, потрібна силам Хаосу. Банда Тисячі Синів, яка на неї полювала, повним складом висадилася на планету зі свого Ковчега «Багряний Звір», та заскочивши сплячих некронів зненацька вирвала серце їхнього захисту, перш ніж відкопати урну з фундаменту гробниці. Задоволений роботою, Лорд Хасомет повернувся на свій флагман, і наказав флоту відправлятися. Однак невідомо для Тисячі Синів, володар Волу на ім'я Сомтатек – вбитий у своєму власному стазисному склепі – воскрес за допомогою таємничих технологій у сусідньому васальному світі. Обурений тим, що його так ганебно вбили, Сомтатек зібрав флот кораблів-гробниць і всі свої вцілілі легіони, з якими кинувся у погоню за «Багряним Звіром». Він помститься Хасомету, навіть якщо йому доведеться перелетіти через усю галактику.

Система Оналпа, і без того серйозно пошрамована минулими атаками банд ренегатів, отримала нову загрозу у вигляді Флоту Горя «Колосс», та його жахливого наповнення – Темних Механікус й Титанів Хаосу. Відчуваючи себе непереможними, прокляті маґоси на своїх кораблях розлетілися по системі, жадібно атакуючи багаті на археотек планети системи. Саме розсіювання ескорту виявилося вирішальним для капелана Юліана та його ударної групи Ультрамаринів, які вирішили атакувати «Колосс». Захисники Ковчега і саме судно усе ще залишалися смертельними ворогами, атака коштувала життів кожного Ультрамарина з абордажної партії. Але вцілілим десантниками вдалося викликати розплавлення двигунів, яке призвело до вибуху та знищило Ковчег.

Приблизно в той самий час ельдарські корсари Діамантового Кігтя вистежили Ковчег «Пожирач Надії». Ксеноси непомітно прослизнули на борт, і вдарили одразу по командному центру. Так само швидко забравши свою частку наживи, пірати знову зникли у космосі, залишивши знищення Ковчега людському флоту.

Флот Горя «Клинок Підземного Світу» проривався крізь зону бойових дій Чалнат. Одна виснажлива битва за іншою не пройшли даром для флоту, і скоро титанічний Ковчег залишився один. Саме тоді на нього напав набрід, відомий як Вбивці Джекора. Ренегати спробували захопити корабель, та замість смертних, чи навіть пост-людських супротивників вони зіткнулися із сонмом кошмарних демонів, чиї ефірні тіла були поєднані з розплавленою металічною плоттю. Зовсім скоро механічна чума поширилися і серед Вбивць. Механічні нарости виривалися з їхніх тіл та бойового спорядження, затягуючи одних волаючих від болю десантників глибоко у механізми Ковчега, а інших перетворюючи на частини живих кораблів, слуг техно-демонів. Незабаром «Клинок Підземного Світу» отримав новий ескорт, зроблений з викривлених кораблів Джекора, та наповнений страждаючими, напівметалічними істотами, які раніше були людьми.

Коли від нападу Ковчега «Терор Ночі» постраждали агро-світи Поясу Саґанас у глибині Імперіуму Нігілус, Криваві Янголи, очолювані Командором Данте сповнені рішучості відправилися на перехват, але досягнувши місця знаходження Ковчега були досить здивовані, бо той висів у космосі абсолютно порожній, зібравши навколо себе кільце з уламків бойових кораблів єретиків. Спустившись на Ковчег, Данте та його бойові брати виявили залишки сірки та широкого біомеханічного зараження, змішані з химерними зів'ялими рослинами. Були й трупи. Мертві єретики-астартес і культисти купами лежали у мовчазних залах та коридорах. Деякі мали вибухові поранення, які свідчили про снаряди болтера, а інші були розрізані якимось великим лезом. Витративши на пошуки кілька днів, Криваві Ангели не змогли знайти жодної підказки, яка б вказала на долю «Терору Ночі». Наказавши проаналізувати зразки, Данте повів своїх воїнів назад до кораблів, вирішивши дізнатися більше про цю зловісну подію.

Ще один з Флотів Горя під командуванням Леді Мейв з Дому Ґрендл, мав відняти фрагмент у занедбаної імперії зеленошкірих, яка повільно помирала у системі Полігадра. Та замість неї, флот натрапив на процвітаючий анклав Великої Туріанської Ліги, де від орків залишилися самі дрейфуючі уламки. Більше того, Рід розрізав на частини планету, де мала знаходитися ціль Леді Мейв, і її залишки вже давно зникли у череві колосальних шахтарських кораблів. Психічний слід фрагмента тепер вів далеко у галактичне ядро, але перед тим як кинутися у погоню, збочений кодекс честі Мейв вимагав покарати Рід за їх втручання, що призвело до нової війни на вцілілих планетах Полігадри.

Інші види ксеносів теж не дрімали, усвідомлюючи загрозу Флотів та усіма силами намагаючись відшукати їх і знищити. Світи-кораблі Ультве, Саім-Ханн, Іме-Лок звернулися не тільки до Людської Інквізиції, а й до своїх братів – Арлекінів, за допомогою яких намагалися створити потужний альянс між Азуріанами, Друкхарі, Корсарами та Екзодітами, щоб потім, використовуючи тактику вдарив-відступив, якось уповільнити, або перенаправити безжальний наступ Флотів Горя.

Схожу діяльність розгорнув і Імперіум. Окрім Інквізитора Котеаса, багато інших агентів священних Ордосів різними методами чинили супротив Флотам Горя. Деякі працювали у тінях, виконуючи брудну роботу руками маріонеток, хтось віддавав перевагу відкритим нападам, реквізуючи потрібні війська, або просто передаючи інформацію керівникам Непереможного Хрестового походу та магістрам Космічного Десанту. Ціль залишалася незмінною – перехопити й ослабити якомога більше Ковчегів, перш ніж вони досягнуть потрібних їм світів.

Абордаж «Морбідія» термінаторами Залізних Рук капітана Албаара; космічна битва на самому краю чорної діри, відомої як Виюча Яма; загадкове знищення флоту «Тінь Жнеця» разом з атакованою ним планетою Родіар – усі ці події з високою імовірністю були сплановані Інквізицією.

Найефективніше у абордажах Ковчегів себе показали Космічні Десантники та Бойові Сестри, виняткова дисципліна, моральний дух й спорядження яких грали вирішальну роль у жахливих коридорах древніх кораблів. Висадка на Космічні Остови і їх очищення були надскладними задачами навіть коли вони просто випадково з'являлися крізь Варп, одиноко дрейфуючи космосом, а з появою керованих, озброєних та захищених ескортом Ковчегів, така сама місія по абордажу потребувала присутність цілого Імперського військового флоту тільки заради мінімальних шансів на успіх. Лише деяким капітулам Космічного Десанту з могутніми флотами вдавалося проводити подібні операції самотужки. Серед них були Чорні Храмовники, Багряний Плач та Тризуби Пустоти, які змогли нанести Флотам Горя серйозну шкоду. Іншим ж капітулам – і особливо Адепта Соррорітас – не так пощастило з кораблями, тож вони були змушені просити допомоги Навіс Імперіаліс. Не один Флот Горя зіткнувся з жорстокою ефективністю цієї комбінації, коли обстріли ленс-лучами та макро-торпедами імперців прикривали абордажні партії закутих у силові обладунки вбивць.

Небагато місій з перехоплення можна назвати успішними – у багатьох випадках перемогою вважалося просте пошкодження, або уповільнення Ковчегу. Більшість нападів були відчайдушною спробою врятуватися перед лицем хвиль єретиків, або спробою виграти час для евакуації планети чи пошуків агентами Інквізиції того артефакту, за яким прийшли слуги Хаосу. А на сумнозвісному Траціан Прімаріс, у суб-секторі Тіт та на Савларі, контратаки були зведені нанівець ще до того, як Флоти Горя полетіти далі сіяти різанину.

Іронічно, що деякі з найбільш вдалих атак на Ковчеги, були здійснені іншими бандами зрадників, які намагалися втрутитися у плани Абаддона, або ж просто захопити корабель заради корабля. Так сталося з Ковчегом, який разом з ескортом зник у Мейлстромі, зазіхнувши на території Червоних Корсарів. Ще один став жертвою фанатичних Носіїв Слова, які вбачали у самому існування Ковчегів образу для Темних Богів, і тому випустили на волю хвилі ненажерливих демонів, які знищили одразу екіпаж Ковчега, Носіїв, і сусідній шахтарський світ.

Одного разу, Ковчег «Дисгармонійна Панахида» опинився під атакою кхорнатів на шляху до системи Хірон, де зберігався один з важливих фрагментів ключа, що змусило Абаддона самого з'явитися на полі бою. Холоднокровно знищивши демонів, Руйнівник пішов далі, вирішивши власними руками забрати фрагмент з поверхні Хірона Терцій, для чого довелося спочатку вирізати тамтешніх гвардійців Кадіанського полку. Саме під час тієї битви, Вашторр повідомив Абаддону, що на одному зі світів, Малакбаелі, де знаходиться інший важливий фрагмент ключа, був помічений сам демонічний примарх Анґрон. Червоний Янгол бився з Четвертим Флотом Непереможного Хрестового походу, і міг полегшити пошуки фрагменту, тому Вашторр прийняв рішення самостійно відправитися на Малакбаель й прослідкувати за ситуацією.

### Частина Друга: Анґрон

#### Повернення Червоного Янгола

Одне з головних нещасть Імперіуму, демонічний примарх Анґрон, нещодавно повернуся у Матеріум, та зібравши навколо себе відомих Лордів Хаосу Пожирачів Світів, у тому числі Коссолакса та Каракку Кривавого Кулака, банди Космічного Десанту Хаосу, і навіть найманців ксеносів, як у старі часи повів свій флагман «Завойовник» у бій. Відроджений Червоний Янгол вів свій кривавий похід на світ Малакбаель, де мусив знайти та знищити Хоральний Механізм – маяк, який мучив його своїм нестерпним психічним сяйвом. Саме цей Механізм став головним виграшним фактором для Четвертого Флоту Непереможного Хрестового походу, але для слуг Хаосу він був анафемою, немов сам Астрономікан.

Ще до того, як про повернення Червоного Янгола стало відомо, загін Сірих Лицарів під керівництвом Дрістанна Кромма, брата-капітана 4-го Братства відправився у систему Малак на бойовому крейсері «Невблаганний» з наміром дослідити тамтешні варп-аномалії. Обговоривши природу Хорального Механізму з майстром флоту Трінком Абкондісом, Кромм висадився на поверхню Малакбаеля, де пуританський Інквізитор Глорі Емаґна вже займалася дослідженням маяка, який виявився реліктом Темної Ери Технологій – приладом, що може фокусувати психічну енергію, і маючи достатню кількість душ псайкерів для його роботи, можна було б створити повноцінний другий Астрономікан. Зрозумівши, що на світло Механізма швидко з'являться єретики, Кромм віддав наказ імперцям готуватися до масштабної війни.

Невдовзі після візиту Кромма, Абкондіс наказав усім бойовим групам надіслати будь-які можливі підкріплення назад на Малакбаель, щоб зміцнити його оборону. Першим прибув адмірал Ігнацій Пелл з трьома оперативними групами бойової з групи «Бетаріс», а Завадан Маель привів чотири оперативні групи з бойової групи «Домінус», яка знаходилася під його керівництвом. Наступною на борту свого легкого крейсера «Милосердя у Смерті» прибула каноніса Веріті Кейд з Ордену Срібної Плащаниці. Слідом за нею – майстер бойової групи «Джовія» Персефа Ксенг разом з особистим флотоносцем «Щедрий на ненависть» і п'ятьма оперативними групами та майстер бойової групи «Кілокс» Джозайя Болсетт Третій з двома повними оперативними групами. Відгукнулися навіть Космічні Десантники капітулу Тризубів Пустоти, очолювані їх магістром Йошаро ДюГалем.

Найпотужніша бойова группа «Альфае» була розгорнута Абкондісом по всій системі Малак, а сам майстер флоту з двома оперативними групами, на своєму флагмані «Честь Терри» залишився на орбіті Малакбаеля. Інші оперативні групи мали захищати Малакру й Малакшет, а ще одна під командуванням Айри Тренодара розділилася на маленькі патрульні ескадрони. Бойовій групі «Фортракс» було наказано спостерігати за Малакандріасським поясом астероїдів, відомим як Безплідний берег.

І поки у космосі повним ходом йшла підготовка до битви флотів, на землі навколо Хорального Механізму виріс величний бастіон, названий Фортецею Світла. За короткий термін, система Малак наповнилася величезною кількістю захисних сил, прорвати які було майже неможливо.

Після завершення вибудовування оборони пройшов тиждень. Тиждень, сповнений... Нічим. Не було жодної ознаки зрадників чи вторгнення, і багато смертних, навіть сам Абкондіс, почали сумніватися у наказах Кромма та роздумувати над використанням флотських ресурсів в іншому місці. Тому майстер флоту майже відчув полегшення, коли о сьомій годині восьмого дня велетенський флот Хаосу вирвався з Варпа на краю системи Малак.

#### Битва за Малак

На чолі флоту Хаосу, великого настільки, щоб завоювати цілий сектор, летів Ковчег Знамення «Стигійське Серце», а за ним безліч інших, абсолютно різних між собою суден. Невеличкі фрегати, крейсери часів Єресі, творіння темних маґосів та демонічні машини розміром з корабель, усі вони прямували точно на Малакбаель, тимчасово ігноруючи усі інші світи у системі. За інших умов, така кількість кораблів могла би легко викликати паніку серед імперців, але Абкондіс й решта його підлеглих були підготовлені до зустрічі з армадою. Майстри груп Тренодар та Ксенг моментально отримали наказ іти на перехоплення, а інші захисні флоти Малаквара, Малакшета й самого Малакбаеля повинні були стати другою хвилею.

Одночасно тисячі торпед вдарили по армаді єретиків, зануривши прокляті кораблі у вихор вогню й вибухів. Але один залп не міг спинити зрадників, які своєю руйнівною відповіддю нанесли лоялістам ще більші втрати, вкладаючи в атаки усі свої навички й лють. Імперські адмірали помітили, що їхні дії були направлені тільки на дві цілі – пробитися до Малакбаеля і купити час, наче вони на щось чекали. Однак абордаж силами Тризубів Пустоти лінкора класу «Осквернитель» Червоних Корсарів і тріумфальне знищення гранд-крейсера класу «Відразливий» здається змінили тактичну ситуацію на користь лоялістів. Впевненість Абкондіса росла, і він вже хотів назвати Сірих Лицарів панікерами, які нічого не знають про космічні бої, як раптом, за одну-єдину секунду, усе змінилося.

Астропати приєднані до Хорального Механізму на Малакбаелі почали дико кричати, поки з їх ротів лилася кров, ворожильні дзеркала Сірих Лицарів усі разом розбилися на маленькі шматочки, а прилади злетіли з розуму. Тільки тоді в систему увійшов справжній флот зрадників. У декілька разів більший за попередній, він закрив собою космос, і над усім цим невблаганно плив «Завойовник», на корпусі якого стояв сам Анґрон.

Навіть через десять тисяч років болі та невпинної різанини, Анґрон усе ще залишався примархом, і його таланти полководця нікуди не зникли. Червоний Янгол розділив великий флот на три метафоричні мечі, кожен з яких мав свою власну жертву. Перший сформувався навколо Ковчега Знамення «Зловісний Горн» і з усіх сил помчав до Малакри, щоб створити у захисників помилкове враження лобової атаки та змусити окопатися, замість вступу у контратаку. Але насправді "мечу" був потрібен тільки гравітаційний колодязь Малакри, через який можна немов з рогатки вистрелити себе до Малакбаелю, прорідивши при цьому бойові порядки лоялістів. Другий "меч", флагманом якого стала бойова баржа Пожирачів Світів «Знекровлювач» швидко піднявся над галактичною площиною і узяв курс на Малакандріасський пояс, крізь який можна було б атакувати захисників Малакбаеля з іншого напрямку. І найголовніший, третій "меч" Анґрон повів по дузі навколо Малака, щоб випірнути з умовного дна галактичного плану та з усіх стволів «Завойовника» нанести смертельний удар захисту Малакбаеля. Лютий клич Анґрона досяг кожного смертного у системі, посіявши страх й показавши просту істину – Червоний Янгол прийшов на бійню. Комісарам доводилося придушувати заворушення за заворушеннями одночасно на судах та планетах, проте на кожен корабель чи бастіон, який впав в паніку, був другий, який зберігав дисципліну та порядок. Для багатьох людей Четвертого флоту це була далеко не перша битва з силами Хаосу. Сам майстер флоту подавав підлеглим приклад, зустрівши потенційну загибель з холодною головою.

Зрозумівши, з якою загрозою тепер доведеться розбиратися, Абкондіс швидко почав змінювати свої порядки та схеми, вибудовуючи новий план оборони. Для цього довелося відкликати назад майстра групи Тренодар, змусивши її покинути переслідування «Стигійського Серця», але втрат вже було не минути. Серед перших загиблих опинилася вся шоста оперативна група з числа «Фортраксу», які разом з Кігтями Пустоти капітана Угоші мали протидіяти «Знекровлювачу» у поясі астероїдів. Не розрахувавши свої можливості, оперативна група стрімголов кинулася на єретиків, які, однак, просто задавили лоялістів своєю кількістю. Кігті Пустоти, сподіваючись відновити баланс спробували розпочати абордажні атаки на кораблі Носіїв Слова, зазнавши поразки і там. А жорстоке вбивство капітана Угоші й підрив «Благородного Леза», ударного крейсера Кігтів, тільки закріпили остаточне знищення та розкол оперативної групи.

Поки єретики добивали вцілілих Кігтів, в іншій частині системи «Зловісний Горн» разом з ескортом на вбивчій швидкості нісся на Малакру, яку зі свого крейсера «Крик Гніву» мав захищати адмірал Ігнацій Пелл. Організувати достойну протидію безумному маневру Каракки Кривавого Кулака адмірал не міг, адже половина його сил були попередньо направлені на допомогу у знищенні «Стигійського Серця», і тільки зараз намагалися пробити собі шлях назад. За декілька годин до того, Сестри Битви каноніси Кейд дісталися світу Малакшет, де раніше були розквартировані три повні оперативні групи. Відправивши їх на Малакру, каноніса залишила собі тільки частину планетарного гарнізону, з яким і збиралася зустріти потенційну атаку у найкращих традиціях Адепта Соррорітас. Подібна обережність каноніси на декілька годин відтермінувала знищення Пелла армадою Каракки. Отримавши необхідні підкріплення, адмірал нарешті віддав наказ відкрити вогонь по кораблям єретиків, які не зупиняючись продовжували свій шалений марафон на Малакру.

Хоча Кхорнатів і прийнято вважати берсерками, які особливо не замислюються над планом власних дій, у маневрі Каракки прослідковувався холодний, точний розрахунок. Тонко влетівши у атмосферу Малакри, кораблі Кривавого Кулака дозволили гравітаційному колодязю планети затягнути себе вниз, але в останній момент розвернулися навколо своєї осі та на повному ходу врізалися у розділені захисні формації лоялістів, які перед тим відійшли у сторони, тікаючи від зіткнення. Не всі пережили подібний трюк, дехто неправильно розрахував курс, або взагалі його не розраховував, та врізався у поверхню Малакри, влаштувавши серію катастрофічних вибухів, а дехто втратив керування й врізався у кораблі супротивника. Те що сталося потім, можна сміливо називати космічною бійнею. «Зловісний Горн» ні на мить не зупиняючи обстріл пролетів крізь пошматовану імперську флотилію, не залишивши їй ані шансу на швидке повернення боєздатності чи переслідування. Самого Пелла ледь не вбила абордажна партія Пожирачів Світів, від якої його врятувала вчасна телепортація Ультрамаринів з ударного крейсера «Прандіум». Розлючений і наляканий, адмірал передав канонісі Кейд, що вона має повертатися на Малакбаель. Ані Малакшет, ані Малакру їм не втримати.

Поки більшість найбільш дисциплінованих та підготовлених сил залишилися навколо Малакбаеля, усі інші у системі виявилися не готові до настільки серйозної загрози Хаосу. Ця неготовність виявилася фатальною для патрулів під командою Тренодар та Ксенг, які об'єднали власні сили після сутички зі «Стигійським Серцем» та вирушили у самовбивчу атаку в саме серце зрадників. Окрім Імперського Флоту з ними йшли кораблі різноманітних капітулів Астартес:  Білих Шрамів, Імперських Кулаків, Виючих Грифонів і Базилікон Астра. Спочатку все проходило непогано для лоялістів, адже на противагу кількості зрадників вони мали власну віру та дисципліну, які попервах допомагали у знищення Пожирачів Світів, які немов скажені пси, мали звичку битися поодинці, і рідко приходили один одному на поміч. У такій ситуації найкращою тактикою стала "розділяй і нищи", завдяки якій вдалося позбутися трьох великих єретичних кораблів. Якщо точніше, то героями тих маленьких перемог стали Ворн Ділас, кодіцій Імперських Кулаків який особисто очолив абордаж «Закривавленого Ікла» і діставшись містка зміг повернути ленс-батареї проти суден ескорту, які такого підступу зовсім не чекали, та Хібоґен-Хан з його Білими Шрамами, що серією ризикованих маневрів вивели з ладу цілих два ударних крейсери. Сама Тренодар не лишилася осторонь, коли з трьома могутніми кораблями, у тому числі флагманом «Блискучим» здійснила власну останню, та найбільшу помилку – спробувала вбити «Завойовник».

Три бойових кораблі одночасно кинулися на «Завойовник», марно сподіваючись що зможуть щось протиставити древньому лінкору, який пережив Великий похід, Єресь, і 10.000 років проливав кров в ім'я свого вісім раз проклятого легіону. Перший корабель лоялістів – лінкор досить незвичайного класу «Оберон» під назвою «Верасіті» прийняв на себе значну частину пострілів «Завойовника», що однак не врятувало інший лінкор «Клинок Аквіланта» від серйозних ушкоджень, які змусили його вийти з бою. Коли жертва залишилася одна, «Завойовник» прибіг до улюбленої тактики Пожирачів Світів – випуску Ведмежих Кігтів, які міцно вхопили «Блискучий», повільно підтягуючи його ближче. І тоді в битву вступив сам Анґрон. Вилетівши прямо крізь корпус «Завойовника» він помчав у відкритий космос, несучись немов криваво-червона комета. Серед лоялістів почалася паніка. Сподіваючись знищити його, ленс-пушки розвернулися у напрямок примарха, одночасно випустивши лазерні промені, здатні виводити з ладу гігантські лінкори, але все марно. Після прямого потрапляння "ленсу" тіло Анґрона моментально відновлювалося у польоті, він став кулаком Кривавого Бога і так само наскрізь пробив фрегат Імперського Флоту, що посмів вистрелити у нього.

"*Знищити «Блискучий»*"

"*Вбивати. Калічити. Палити*"

Коли його не зупинили ні другий, ні третій ленс-постріли, доля «Блискучого» стала очевидною. Матеріалізувавшись прямо на містку лінкора, Анґрон розірвав корабель на частини, закінчивши славетну історію майстра групи Тренодар і її команди. Схожа доля спіткала ще чотири капітальні кораблі Флоту та бойову баржу Білих Шрамів «Кінь Кумблаї». Ксенг, яка тепер залишилася єдиною з командирів, віддала наказ відступати. Битву у пустоті вони програли.

Усі інші планети втрачено. Тепер надія була тільки на останній космічний рубіж – захист навколо Малакбаелю, який вже потерпав від атак флоту «Знекровлювача». Щоб зупинити його, Абкондіс направив оперативні групи Альфае 2 та Еразм-7 на флангові дуги, а флот майстра групи Болсетта відправив вперед одночасно у якості прикриття та великого тарана, який зможе розсіяти єретиків. На диво, подібні кліщі спрацювали, змусивши Лорда Дреаґ'ора екстрено зупинити свій ривок, але не зупинитися повністю. Та не варто забувати про сам «Знекровлювач», який попри все продовжував слати крізь космічну порожнечу смертельний вогонь у рабів трупа-на-троні. На зустріч йому сунули одночасно Сірі Лицарі зі своїм крейсером «Невблаганний», Кігті Пустоти та сам Абкондіс. Можливо, вони б навіть перемогли, якби не одна дуже важлива змінна, про яку не варто забувати ні на секунду – Анґрон. Він вже розправився з останніми кораблями Ксенг, і тепер кинувся у різанину на орбіті. Будь-яке впорядковане командування зникло, лоялісти билися самі по собі, зустрічаючи хвилі Пожирачів Світів, культистів та демонів. Абкондіс викликав на дуель «Знекровлювач», космічні десантники ДюГаля помирали сотнями, а Анґрон прорізав собі шлях до атмосфери планети, звідки міг би впасти на поверхню.

Каноніса Кейд теж зустріла свій останній бій. Разом із вцілілими Сестрами Битви та Астартес вона стала стіною проти «Зловісного Горну», очоливши його абордаж. Незабаром, зв'язок з її партією зник, і єдиною підказкою щодо її долі можна вважати те, що «Зловісний Горн» раптово стрибнув у Варп перед тим, як досягнути Малакбаеля.

#### Падіння планети

На своїх демонічних крилах, розідраний хвилями психічної енергії Червоний Янгол приземлився над центральним куполом Хорального Механізму. Можливо, якась його маленька частинка бажала бути знищеною у світлі маяка, але вона вже давно загубилася у найдальшому кутку жорстокої душі примарха, в розумі якого залишилося місце тільки болю й гніву. Колись благородний гладіатор, а нині раб Кхорна кинувся на захисників, ігноруючи їх постріли та рубаючи голову кожного, кого бачить, і незабаром дістався Фортеці Світла, залишивши по собі гори трупів. Першим його пунктом призначення стали ракетні шахти Фортеці, на шляху до яких він ревів від ненависті, безжально вбиваючи космодесантників та збиваючи Валькірії. Примарх банально перенавантажив усі системи, спричинивши катастрофічну ланцюгову реакцію, яка викликала вибух, що знищив серйозну частину оборони, але навіть новоутворене пекло не зупинило його. Мечем й сокирою Анґрон продовжував вбивати, у його скаліченому розумі енергії Хорального Механізму та Цвяхів М'ясника змішалися разом у агонізуючому крещендо, вимагаючи лише одного – знищити Хоральний Механізм назавжди.

У космосі Абкондіс продовжував відважно боронити планету від підкріплень кхорнатів, поки адмірал Пелл добивав рештки флоту «Зловісного Горна», який без помітної причини стрибнув у Варп. Космічні десантники Кігтів Пустоти, Імперських Кулаків та Виючих Грифонів узяли на себе «Завойовник», який вже вів битву у верхніх шарах атмосфери, одночасно намагаючись допомогти Анґрону й висадити десант. Розуміючи, якою дірою у захисті є присутність Анґрона сама по собі, Абкондіс змінив курс своєї «Честі Терри» напереріз «Завойовнику» та його флотилії менших кораблів, кожен з яких або кидався на флагман лоялістів, або намагався встановити безпечні зони для висадки Титанів. Та навіть ця остання атака не пройшла як задумав Майстер Флоту. Кігті жаху Пожирачів Світів обліпили «Честь Терри», принісши у собі того, хто був другим по небезпечності після Анґрона – Кхарна Зрадника. Тепер життя команди флагмана вимірялося хвилинами. Орда м'ясників нарізала на шматки смертних, Ультрамаринів лейтенанта Сципіона, Кастеланів Механікус, навіть сервіторів. Лейтенант Сципіон прямо сказав Абкондісу, що якщо він не хоче поповнити собою гори черепів, то мусить покинути корабель. Розуміючи, що лейтенант має рацію, Абкондіс віддав наказ усім боєздатним екіпажам терміново припинити бій на орбіті та передислокуватися на поверхню, де їм усім доведеться взяти участь у захисті Хорального Механізму та протриматися до прибуття теоретичних підкріплень адмірала Пелла.

На поверхні Малакбаеля ситуація складалася не краще. Об'єднані війська захисту, серед яких лицарі Дому Террін, Сестри Битви ордену Діви Мучениці, полки Імперської Гвардії Корпусів Смерті Крігу й Артилеристів Улату ціною величезних втрат намагалися відтіснити назад зрадницьких Титанів та Темних Механікум, машини яких вбивали тисячі лоялістів у відповідь на одну власну поразку. Біля ніг Титанів порчені скітарії і темні сервітори хапали лоялістів для своїх жахливих експериментів, паралельно чинячи опір взводам Крігу, які як завжди не відступали ані на крок перед обличчям єретехів.

Та навіть такі труднощі були краще за ситуацію у Освяченому Стерні, місті-космопорту яке горіло у руках Лорда Інвоката. Зусилля Імперських Кулаків й Синів Медузи пішли прахом після масованого орбітального бомбардування, під прикриттям якого їхали колони важких танків та демонічних машин Інвоката. Сам Інвокат верхи на своєму демонічному звірі скакав крізь фланги Кулаків, на ходу рубаючи закуті у жовті шоломи голови. По всій планеті святині і важливі стратегічні об'єкти стали місцями кривавих баталій – святилище Сяючого Бога-Імператора, храм на горі Ефнарі, бібліотека Зоряних Пілігримів, вони тонули у крові й ніякі підкріплення Абкондіса більше не могли розвернути хвилю різанини.

Абкондіс, який знехтував попередженням лейтенанта Ультрамаринів на користь свого власного обов'язку, зробив останній подвиг. Очоливши атакуючий спис, навіть коли його корабель став полем для бійні Кхарна, він кинув усю вогневу міць своєї «Честі Терри» проти «Завойовника». Машинний дух зрадницького флагману збунтувався, і не бажаючи бути знищеним, ініціював екстрений перехід у Варп, залишивши кхорнатів без прикриття. Але насолодитися своїм тріумфом Майстер Флоту не зміг, адже на момент втечі «Завойовника» Кхарн все ж таки досяг містку «Честі», і останньою вокс-передачею від Трінка Абкондіса стали лише постріли й крики.

Ріки крові, пролиті на Малакбаелі не пройшли безслідно. Коли остання червона крапля впала на терези Кривавого Бога, ті нарешті хитнулися, і крізь розлом у реальності на планету вирвалися тисячі демонів Кхорна. Їх поява стала мечем палача для Імперської Гвардії, полки якої були або повністю вирізані, або втекли, не в силах втримати присутність палаючих демонів. Ніде різанина не кипіла з такою силою, як всередині Фортеці Світла, де після відкриття розлому навколо Анґрона з'явилися спочатку вісім Кровоспрагів, а за ними інші демони й машини Кхорна: Пушки-Черепа, Кровопускачі, Криволами та навіть надважкий Володар Черепів. Ця жахлива армія швидко знесла останніх імперських захисників зовнішнього кола Фортеці та вибила браму у внутрішнє святилище, де Анґрон легко розправився з бастіоном Імперських Кулаків, який стояв між ним та Хоральним Механізмом.

Брат-капітан Кромм на борту «Знекровлювача» теж продовжував іти до цілі – могутнього демон-принца Дреаґ'ора, якого він разом з братами мав вигнати назад у Варп. Втративши багатьох своїх Лицарів, неймовірними зусиллями Кромм зміг відправити демона назад у кричуще пекло, чим здобув одночасно дві перемоги – позбувся демона й вивів з гри «Знекровлювач», який без свого хазяїна почав швидко помирати, що однак не сильно допомогло зупинити атаку примарха на планеті. Тричі проклявши витрачені життя та час, Кромм наказав телепортувати себе на планету, сподіваючись, що зможе перемогти Анґрона і вдруге.

Битва розгорілася з новою силою, але не всі були так готові брати у ній участь. Ковчег «Стигійське Серце», яким командувала банда слуг Тзінча вже давно був пошкоджений, тому його капітан – Апофарі Квін почав було виводити корабель з системи, очікуючи усього, окрім одного... Під бій блискавок та крики команди, на містку з'явився Вашторр.

#### Прокляття Вбивці

Голос Інквізитора Емаґни рознісся воксом, накликаючи загибель на голови зрадників, коли вона наказала своїм техно-адептам відключити останні запобіжні системи на малозрозумілому Хоральному Механізмі, вивільнивши масивну психічну хвилю, яка могла знищити ефірних сутностей світлом Бога-Імператора. Караючий удар з чистої енергії змусив Анґрона в агонії впасти на землю, а менших демонів знищував із самого плану буття. Кожна наступна хвиля спалювала все більше зрадників, але побічним ефектом стали крики псайкерів, силою під'єднаних до Механізму, які кожен смертний захисник тепер чув у своїй голові. Окрім того, чиста сила Імматеріуму викликала у звичайних людей видіння, образи, дивні бажання та ідеї. Та незважаючи на це, план Емаґни здається працював – без своїх демонічних союзників, культистів і гвардійців-ренегатів Пожирачі Світів швидко втрачали власну могутність, а єдиними демонами залишилися Анґрон та його вісім Кровоспрагів, які хоч самі страждали від болю, але не припиняли іти крізь хвилі світла Анафеми до Хорального Механізму.

Коли розлючений Анґрон вже дістався внутрішнього святилища, у бій вступили сама Емаґна, Нащадки Темпестус та 60 Сірих Лицарів Кромма, які одразу почали ритуал вигнання, поки Темпестус падали в муках перед обличчям демона. Термінатори Сірих Лицарів і два лицаря-дредноута наблизилися до Анґрона, змусивши його впасти на коліно, але з прибуттям гвардії Кровоспрагів, дредноутам довелося відволіктися на нову загрозу. Не дивлячись на енергію Механізму, сили Хаосу заполонили внутрішню кімнату, а сама Інквізитор Емаґна була обезголовлена однією з демонічних істот. Але Сірих Лицарів так просто не зламати – Кромм та його Паладини продовжували наступати на Анґрона, завершуючи свій ритуал. Безумний, загнаний у кут Анґрон накинувся на Паладинів, розчленувавши кількох, поки не отримав потужний удар Молотом Демонів Кромма. І ще один, і ще, Кромм бив Анґрона, вкладаючи у кожен удар праведну ненависть Імператора, але момент він вже втратив. Червоний Янгол випустив з рук свій демонічний меч Самні'арій і однією долонею схопив руків'я молота Кромма, не даючи Дрістанну поворухнутися, а другою, де лежав Хребтолам легко розрубив хороброго брата-капітана надвоє.

Нарешті очистивши шлях від перешкод, Анґрон підійшов до Хорального Механізму, і вдарив його своєю сокирою.

У момент знищення Механізму, чистий гнів Анґрона перетворив його на надприродній канал, який з'єднав Матеріум та Імматеріум. Коли він вдарив по маяку, то передав не лише власну злість, а й злість Кривавого Бога. І тоді, непереможний гладіатор, син Імператора, обраний Різанини, відчув істинний страх. Сам Кхорн встав зі свого титанічного Трона Черепів й направив меч у Червоного Янгола, який просто не міг боротися з подібною силою, зробивши примарха порталом для своєї енергії. Хоральний Механізм розлетівся на друзки у величезному багряному вибуху, розтерзавши і Анґрона, і Кровоспрагів. Перед тим, як його розум знову відправився у Варп, Анґрон встиг побачити як Прокляття Вбивці Кхорна разом з новими ордами демонів вирвалося з того місця, де раніше стояв Хоральний Механізм.

Втрата Хорального Механізму стала катастрофою для Імперіуму. Вибух розірвав сам Малакбаель навпіл і спричинив хвилю божевілля, яка прокотилася усією системою та вбила майже всіх на планеті за лічені хвилини. Евакуюватися вдалося лише невеликій кількості космічних десантників, які прорвалися крізь варп-шторми на орбіті, куди десятками провалювалися великі кораблі.  Малаквар та навіть далекий Малакшет потрапили під бурю уламків, що виникли після смерті Малакбаеля. Схожа доля спіткала флот адмірала Пелла, суда якого теж зазнали важких втрат. Але з огляду на наступні події, померлим, мабуть, пощастило.

За кілька хвилин після смерті Малакбаеля божевілля охопило всіх живих лоялістів. Воїни Імперіуму почали впадати у божевілля берсерків, обертаючись один проти одного та виючи хвали Кривавому Богу. Нові слуги Трону Черепів більше не могли говорити, або відділити друга від ворога. Тільки одиницям зі звичайних людей вдавалося протистояти безумству, яке тепер лютувало на руїнах Четвертого Флоту, але і вони швидко падали під мечами колишніх союзників. На борту його власного флагману, адмірала Пелла заживо з’їла його скажена команда.

#### Приз Вашторра

У вируючу безодню незаплямованого Варпу повів Вашторр узяте під контроль «Стигійське Серце», немов інферальний човняр, якому всеодно на новостворений шторм. Він пішов по руїнах Малакбаеля, шукаючи оболонку, де колись стояла геотермальна котушка Хорального Механізму, а зараз палала руна Кхорна. З кожним метром наближення до цілі, «Стигійське Серце» розпадалося на частини, з яких Аркіфейн легко сформував собі сходи. Ось воно. Місце, де раніше знаходилося ядро планети. Узявши звідти камінь, темніший за ніч, який просто не може існувати у реальному світі, Вашторр відступив у Варп-портал. Своєї цілі він досяг.

Після поразки на Малакбаелі, увесь Четвертий Флот втрачено. Хвиля безумства не оминула Навігаторів з Астропатами та перетворила 80% бойових груп Альфае, Бетаріс, Домінус, Фортракс, Еразм, Джовія та Кілокс на берсерків. Космічні десантники і Сестри Битви піддавалися прокляттю так само легко, як Інквізитори, священники, та звичайні слуги. Тільки Сірі Лицарі, Сестри Тиші й Кустодії залишилися повністю недоторканими. Катастрофа посилювалася тим фактом, що уламки Четвертого Флоту, які залишилися у галактиці, почали вбивати усе що бачать, прорізаючи криваві шляхи аж до Імперіуму Санктус, і були оголошені Екскоммунікат Траіторіс.

Катастрофа Четвертого Флоту ще довго буде переслідувати Імперіум.