Elijas

**Elijas** (hebr. אֱלִיָּהוּ - "Dievo galybė) - biblinis Dievo pranašas, gyvenęs karaliaus Ahabo laikais Izraelyje IX a. iki Kr.

Elijas gyveno asketišką gyvenimo būdą, daug keliavo, buvo stipri ir charizmatiška asmenybė, aplink kurią labai greitai susibūrė būrys jaunų pranašų, sekusių jo mokymu ir kovojančių su stabmeldyste.

Nuo pat vaikystės Elijas paskyrė save Dievui, jis apsigyveno dykumoje, kur leido laiką melsdamasis ir pasninkaudamas. Tuo metu Izraelio karaliumi buvo Ahabas, kuris agitavo žmones tarnauti stabams. Jo žmona karalienė Jezabelė buvo aktyvi stabo Baalo šalininkė ir jo kulto gynėja. Tarp nedaugelio kovotojų su šiais kultais buvo ir Elijas. Jis kvietė žmones atgailauti, atsigręžti į Vienintelį Dievą ir tarnauti Jam.

Pagal Dievo paliepimą Elijas eina pas karalių ir paskelbia, jog dėl jo bedievysčių šalyje nebus nei lietaus, nei rasos iki kol Ahabas atgailaus. Taip ir nutiko. Prasidėjo didelė sausra, į šalį atėjo badas. Elijas tuo metu gyveno dykumoje šalia mažo upelio, maitinosi duona ir mėsa, kurią jam atnešdavo varnai (1 Kar. 17:3-6).
Kuomet upelis išdžiūvo, Dievas liepė Elijui eiti į Sareptos miestą ir apsigyventi pas vieną našlę. Našlei ir jos sūnui buvo likę miltų ir aliejaus vienam kartui. Elijas liepė iš pradžių pagaminti maistą jam. Našlė taip ir padarė, dėl ko Elijas padarė stebuklą: jos induose nesibaigdavo nei aliejus, nei miltai. Vėliau našlė patyrė dar vieną stebuklą - susirgo ir mirė jos sūnus, tačiau pagal Elijo maldą jis prisikėlė.

Badas tęsėsi tris su puse metų. Pagal Dievo paliepimą Elijas vėl eina pas Ahabą ir pasiūlo jam surinkti Karmelio kalne visus Baalo pranašus ir visą tautą, kad būtų padarytas galas sausrai. Ahabas surinko visus. Elijas pasiūlė padaryti du aukurus su auka - vieną jo Dievui, kitą Baalui. Tuomet paeiliui melsti, kad iš dangaus nužengtų ugnis ir uždegtų auką. Kieno Dievas taip pasielgs - tas ir bus tikras gyvas Dievas. Visi sutiko.
Visą dieną Baalo pranašai meldėsi, šoko, pjaustė save ir kitaip mėgino išprašyti ugnies iš Baalo. Nieko nevyko.
Vakare Elijas liepė apipilti jo aukurą su malkom vandeniu, kad vanduo užpildytų aplink iškastą griovį. Jis meldėsi ir tuoj pat iš dangaus nužengė ugnis, uždegė auką ir išgarino visą vandenį. Visa tauta apimta baimės krito ant žemės ir šlovino Elijo Dievą. Elijas gi liepė išžudyti visus Baalo pranašus. Po to jis meldėsi Dievui, netrukus pasirodė tamsūs debesys ir pradėjo stipriai lyti.

Karalienė Jezabelė labai supyko ant Elijo ir pradėjo jį persekioti. Elijas slėpėsi nuo jos dykumoje.

Elijas Dievo paliepimu patepė pranašu Eliziejų, kuris tapo jo mokiniu ir ištikimu palydovu. Kartą Elijas tarė Eliziejui: "Kol aš esu su tavimi, prašyk manęs ko tik nori." Eliziejui paprašė, kad Dievo Dvasia, esanti Elijuje, būtų dvigubai ant Eliziejaus. Elijas atsakė: "Daug tu prašai, bet jeigu pamatysi kaip aš būsiu paimtas nuo tavęs, - gausi."

Eliziejui pavyko tai pamatyti. Kartą jiems beinant, atsivėrė dangus ir iš jo nusileido ugninis vežimas ugningais žirgais ir Elijas pakilo viesulu į dangų. Nuo Elijo pečių nukrito skraistė, kurią pakėlęs Eliziejui gavo dvigubos jo Dvasios. Daugiau Elijo žemėje niekas nebematė.

Elijas yra laikomas vienu didžiausių žydų pranašų ir reikšmingiausia "žodinių pranašų" figūra.

Buvo išpranašauta, kad prieš Kristaus atėjimą į žemę, nužengs Elijas, kuris turės paruošti kelią Mesijui. Pagal Jėzaus liudijimą šią Elijo funkciją atliko Jonas Krikštytojas.

Elijo istorija Biblijoje aprašoma nuo 1 Karalių knygos 17 skyriaus iki 2 Karalių knygos 2 skyriaus.