Einburg

**Várostípus:** Erődváros

**Földrajzi elhelyezkedés, adottságok:**
 A város Nordenflusstól két kilométerre északra, a Nyugati puszta
délkeleti oldalán fekszik, a két ország határán. Stratégiai fontosságú
település, vastag falakkal körbevéve, elvesztése a Déliek folyón túli
visszavonulását jelentené, s a területen lévő falvak feletti irányítás
hiányát, melyek így természetesen Északhoz lennének csatolva (Igaz,
gyakran így is két helyre adóznak). Az erőd környéki földek jó minőségű
fekete mezőségi földdel lettek megáldva, lehetővé téve, hogy nagyszerűen
 művelhetőek legyenek békés időkben. A közeli folyó a halászoknak is
elegendő megélhetést biztosít, s így egy köves út is vezet a közeli
halászkolóniába, ahol mintegy 100 ember él és keresi a kenyerét (Vagy
halát)

**Lakosság és Összetétel:** A város teljes
lakossága 1500 fő, ám ebből 1000 katona. Mintegy 100 lakik a folyó
mentén, a többi a falon belül, vagy a földek mellett lévő néhány kisebb
tanyán. A lakosság 85%-a ember, 5% elf, 5% Nefilim, a maradék pedig
vegyes. Érdemes megemlíteni, hogy technikailag nincs sok különbség a
parasztok és a katonák között, ugyanis még a földművelők is jól képzett
harcosok, s a katonák is dolgoznak.

**Vallás:** A lakosság jelentős része Protestáns, bár csekély számban megfordulnak természet imádok és pogányok.

**Történelem:**

V.I.SZ 70. Einburg Első erődjének megépítése, terjeszkedés a Nyugati Síkság területén.
V.I.SZ 72. Einburg Palánkvára megsemmisül, az akkori lakosság egészét lemészárolják
V.I.SZ
 78. Einburg Második Palánkvára, ekkor elkezdik egy kisebb kőfal
építést, ám ez kudarcba fullad, s megint földdel egyenlővé teszik a
helyet.
V.I.SZ 85. Egy vastag kőfal épül a térség köré, miközben az emberek haderejének jelentős része felügyeli az építkezést.
V.I.SZ 222. Megépítik az Einburgi templomot
V.I.SZ
 350. A további terjeszkedésnek hála Einburg sokat veszít prioritásából,
 a legtöbb katonát átrendelik más határokra, erődből várossá változik, s
 akként virágzik fel.
V.I.SZ 430. Gazdasági kapcsolatok a Vámpírokkal, a Neulandereken keresztül
V.I.SZ
 601. A háborúnak hála Einburg megszűnik létezni, s csakis az erődítmény
 marad meg helyén (Minden falon kívüli építményt és házat földig
égetnek. Az erdő megadja magát, a Démonok megadásért elvonulási
kegyelmet adnak a várvédő csekély katonaságnak és parasztságnak). Az
akkori Démonállam egyik célpontjaként nevezi ki a helyet, a két ország
közötti béke eljövetelének követelménye, hogy visszaszolgáltatják az
erődöt az embereknek. Mal'alis elfogadja az ajánlatot.
V.I.SZ 660. A város újraépül, megszületik az Einburgi Eskü.
V.I.SZ 730. Monostor épül Einburg mellett.
V.I.SZ 800. A Nagy Harag Éve
V.I.SZ 803. Kisebb csaták Dél és Észak között, Einburg visszaveri a támadásokat.
V.I.SZ
 810. Esroniel von Himmelreich személyes látogatása az erődítménynél,
ahol ígéretet tesz az akkori Erődparancsnoknak, hogy keze alatt rendes
utánpótlást kapnak a katonák, s virágkozni fog a város.
V.I.SZ 811.
Einburg kapitulál, s csatlakozik a Déli haderőhöz. Észak forrong, a
köznyelvben Verraterburgként (Árulóváros) emlegetik.
V.I.SZ 816 A városhoz csatlakozik mintegy 45 Nefilim, akik itt a fronton szeretnék segíteni a két ország közötti békét.

A
 Nyugati síkság igen veszélyes terület volt a Kataklizma után, sok
óriás, illetve mindenféle másik bestia lakta, arról nem beszélve, hogy
folyón is át kellett hozzá kelni. Az elsőnek megépült erődítmények
egyszerűen nem voltak képesek megvédeni a csekély katonaságot, s így az
ott kialakult lakosság nagy része elhalálozott. A második, méretesebb
palánkvár hasonlóan járt, ám ekkor már megkezdték egy fal építését, amit
 még a támadó vámpírok se tudtak teljesen lerombolni. Fenséges Ferdinánd
 ezen alapokat építette fel sürgetve.

A 350-es átrendelés:
Az
ország határai rohamosan nőttek, s tekintve hogy Északon kitolt
erődítmények is voltak, amiknek nagyobb szükséges volt az utánpótlásra
az Einburgban állomásozott katonák mintegy háromnegyedét átvezényelték
ezekre a helyekre, s immáron nem csak erődvárosról, hanem a térség
legjelentősebb mezőgazdasági és kézműves központjáról beszélhettünk,
ahol az erődön belül csak az eredeti lakosok éltek. Ekkortájt mintegy 5
ezer ember élt itt (Főleg az erődön kívül), akiknek végül menekülnie
kellett a Démon ostrom során. Házaikat földig égették, s helyükön máig
elő lehet ásni szenesedett romokat, mely hűen mutatja, hogy mégis
mekkora volt a most már csak kopár fallal körbevett település, s pár
magányos tanya. Ezen eset miatt hozták meg az Einburgi esküt.

 Einburgi eskü:
Egy
 írott szabály, melyet az erődítmény központjában fekvő főbástya falára
függesztettek ki (A polgármester termében), s az azt támogató emberek
mind egy-egy csepp vérüket adták a tintához, mellyel írták. Ebben három (
 S egy negyedik toldalék) fontos parancsolat volt megfogalmazva:
1) A
 Falvédelem záradék: Minden olyan ember(legyen az férfi, nő, gyerek),
aki a falon belül lakik, köteles akár életével is védelmezni a falakat, s
 azoknak rongálása azonnali kézfej levágást von maga után.
2) A
Védelem amit a fal Nyújt: Minden Einburgi polgár szabadon lakozhat a
falakon kívül, s dönthet úgy, hogy nem veszi igénybe az Öregasszony
védelmét, ám ha csata során mégis az erődbe bújna, ki kell fizetnie 200
váltót. Ha nem képes fizetni, akkor kiveheti a részét a védelemben, s
eltekintenek az összegtől. Ha valaki megpróbálja kijátszani a rendszert,
 dönthet, hogy: Két ujját veszik, vagy botsétában vesz részt.
3) A
Polgár törvény: Minden Einburgi lakosnak, éljen falon belül vagy kívül
részt kell vennie egy katonai képzésen, ahol megismertetik velük a
vívás, a lándzsahasználat és az íjászat alapjait, hogy effektíven tudják
 védelmezni a területet. A kiképzők híresek magas szintű oktatásaikról, s
 nagyon megbízhatóak az Einburgi katonák és parasztok ( Átlagban kettes
szintűek, a regulárisok pedig akár ötösök is)
4) A Tanács toldás: A
kormányzó eltűnése után a város életét befolyásoló döntéseket egy öt
tagú tanács hozza meg, s a többség győz. Tartózkodni nem lehetséges.
Mivelhogy Einburg lényegében Erődítmény lenne, a katonaság kétszeres
szavazati jogot kap:
Franz Heim: Egy középkorú, rokkant férfi, jobbja
 helyén fémből formált kardtartó kézzel rendelkezik. A Katonaság
szavazatának egyik részét képviseli.
Alphonse Braum: Fiatal, szőke férfi, kimagasló állással, s tekintélyt parancsoló hideg tekintettel. A katonaság másik szavazója.
Ernest Blutbern: Kopaszkás izmos férfi, egy hatalmas kackiás bajusszal. A földművesek érdekeit képviseli.
Rickert Elhardt: Kövér, vörös hajú férfi, aki a kézművesek és a kereskedők számára hozza a döntéseket.
Helena Blackmoore: Egy középkorú, sötét hajú elf nő, egyetlen más fajú. A nem emberi lények érdekeit képviseli.

Felderítő,
 aki felismerte, hogy nagyszerű hely lenne erődépítésként a Nyugati
síkság területének ezen része. Akkortájt még elég sok vad vámpír s óriás
 kóborolt a terülten, így mindenképpen szükség volt egy olyan központra,
 ahonnan a további felderítőmunkák folytatódhatnak. Terve végül kudarcba
 fullad, amikor is egy akkori Vámpír Hadúr, Gog földig égette a
területet, s magát Alfredot is lemészárolta.

"Majd" Franz Kohle:

Einburg
 második építésének vezetője, trehány parancsnok, aki bölcsnek vélte a
fal építése előtt a mezőgazdaságot erősíteni, ezzel okozva vesztét a
városnak, ugyanis a területen élő vámpírok és Óriások összefogva
söpörték szét a csekély védelemmel rendelkező erődítményt. Az utókor
"Majd Franz"-ként ismeri, s sok anekdota szól arról, hogy mégis miféle
egy szégyenteljes, lusta ember volt. Északon máig használt a "Ne légy
majd Franz" mondás.

Gog:

Azon vámpírok, akik elutasították
 a 13 családba való elrendeződést Északra menekültek, ahol az akkor még
igen gyakori óriásokkal álltak szövetségbe. Majdnem száz évig tartotta
rettegésben a helyet, a csak Gogként ismert vámpír, míg végül Fenséges
Ferdinánd el nem pusztította seregeit, s így a maradék lakosságnak
menekülnie kellett az Északi pusztaföldekre, ahol vagy éhen haltak, vagy
 puritán körülmények között csekély család és vér nélküli kolóniákat
alakítottak ki ( Ezek a családok később elvesztették az átkot, s legtöbb
 ilyen települése már emberek laknak. A történészek szerint ennek oka
valószínűleg az lehetett, hogy nem jutottak vérhez. Ez a felvetés máig
vitatott, s nem lehet alátámasztani vagy cáfolni)

Fenséges Ferdinánd:

Az
 emberi birodalmak egyik régi királya, kedvelt uralkodó volt, leginkább
amiatt, hogy embereivel együtt harcolt a csata legelső sorában. Ő űzte
el a a Nyugati pusztán lakó óriásokat és vámpírokat, egészen a
Pusztaföldekig. Több erődöt és várat emelt, így többek között Einburg
végül most is álló építményét.

Ács Henrik:

Einburg
kormányzója a kétszázas években. Mivel immáron több kitolt erőd
létezett, a városnak nem volt szüksége annyi katonára, s így a legtöbb
embert átvezényelték Északabbra. Einburgba főleg földművelők és
kézművesek költöztek. A legendák szerint maga Ács Henrik is egy hatalmas
 katona volt, ám annyira megszerette az erődöt, hogy inkább lemondott a
harcról, s becsületes mesteremberként élte tovább életét, ács munkák
végzésével. Sok a falon belüli építmény ma is viseli jelét, Z.H
monogrammal, mely a Zimmermann Henrik-et rövidíti.

Erik Heim:

Korábban
 Einburg kormányzója volt, öreg katona, aki nagy tiszteletnek és
szeretetnek örvendett. Híres volt tisztánlátásáról, s logikus
döntéseiről, melyekkel képes volt máig életben tartani a várost. A
háborús időkben megcsappant a támogatás a Fővárosból, s a parasztok
termése immáron nem volt képes kielégíteni az Erőd igényeit, így végül
megadták magukat, s átálltak Dél oldalára, akik betartották az
ígéreteiket, s jelentős támogatást juttattak Einburgnak, mind étel, mint
 felszerelés szempontjából.

A
 várost több kis tanya veszi körbe, jelentős földekkel. Az itt élők
többnyire teljesen a mezőgazdaságnak szentelik az életüket, s a
tehetősebb lakosok egyikei. Az ő földjeik kivételével természetesen
akadnak más vetett telkek is, amik a falon belül lakó polgároké. Nem
kevés ember keresi azzal a kenyerét, hogy itt kint épít házat magának
olcsó pénzen, s napszámosként műveli a bentiek telkeit, ezzel jó
megélhetést biztosítva családjának.

Halász negyed:

Egy
kicsiny, a vízparton található falucska, ahol közel száz ember tengeti
életét halászással. A hely gyakori képe a keskeny, kör formába szűkösen
elhelyezett épületek, a banditákkal való hadakozáshoz szokott erőskezű
polgárok, s a mindenhova kiakasztott hálók, melyek irtózatosan erősen
szaglanak a haltól. Emellett a parton sok kis csónak van kikötve, ezek
elég egyszerűek és rozogák, ám pont megteszik a feladathoz. A hal
számos, jó megélhetést jelent az ittenieknek, s Einburg mindig szívesen
megvásárolja a feles étket, ezzel növelve a saját tartalékaikat.

Nefilim táborok:

Úgy
 ötven méterre a város északi falától található egy kicsiny sátorkör,
itt lakozik a városban élő nefilimek nagyja, jellegzetes jurtaszerű
épületeikben, s helyenként földből felhúzott falaikkal, melyekkel ha
komoly védelemként nem is, de puszta megszokásból körbeveszik a tábort.
Bárkit szívesen látnak, sőt, a város gyermekeit különösen gyakran
próbálják átcsalogatni erre, hogy képesek legyenek őket maguk mellé
állítani a háború ellenzésében. Nem szólnak bele a közigazgatásba,
önellátóak, s csakis a helyi templomnak segítenek néha be. Leginkább
olyan, mintha ott se lennének, néhány különleges alkalom kivételével,
mikor is megpróbálnak megállítani egy-egy ostromot vagy támadást,
több-kevesebb sikerrel.

Utcák:

A város nem igazán osztható
 fel negyedekre, szinte mindenhol megegyezik a térség arculata:
Macskakővel, vagy döngölt földdel kirakott pedáns utak, s kicsiny,
díszítéssel nem rendelkező katonai egyszerűségű vályogházak, melyek
szinte egymástól megkülönböztethetetlenül állnak. Igen könnyű itt
eltévedni, ám szerencsére szépen rendezett a hálózatos elhelyezkedés, s
pont emiatt kis idővel és gyakorlással bármelyik pontját se perc alatt
meg lehet találni, az egyébkét kifejezetten csöpp kis településnek.

Fal:

A
 Város egy nagyobb fal veszi körbe, tekintélyes 8 méteres magasságban
nyúlik az ember fölé, biztosítva, hogy kellőképpen nehéz legyen bevenni.
 Két kapu nyílik belőle, egyik északra, másik délre. A fal átmérője úgy
három méter, így kifejezetten vaskos. A négyszögletű építésének minden
sarkán egy-egy bástya fekszik, s nyílvető helyezkedik el, illetve
lőrések az íjászoknak. Szinte bárhol feljuthat az ember a lépcsők
falára, ahonnan védelmezni lehet a hatalmas kőasszonyt a támadók
seregeitől.

Kapuk:

A kapuk erős meteorfémből lettek
kovácsolva, így véletlenül se könnyű őket feltörni, emellett pedig a
várost körbevevő vizesárok ( Ezt a Nordenflussból vezették ide) még
nehezebbé teszi ezen feladatot. Ha egy ellenfél mégis képes lenne a
felvonható hídon keresztül bejutni, a fal tetején találhatóak rések,
melyeken le lehet lőni, illetve forró vizet és olajt folyatni, ami
biztosan végez az onnan ostromló ellenfelekkel. A bejáratnál áll egy-egy
 őrbódé, melyekbe bele lehet bújnia az éppen ott állomásozó katonának, s
 egy kicsiny kályha biztosítja pont csak azt a meleget, amely lehetővé
teszi, hogy télen éppen ne fagyjanak meg.

Őrtűz:

Einburg
rendelkezik két kitolt állással is, ahol egyenként 10-10 elit katona
lakozik. Ezek az őrposztok kicsiny kőépületek, leginkább lakóhelynek, s
nem védekezésnek lettek építve. A tetejükön egy hatalmas máglya
található, melynek meggyújtása azt jelzi, hogy egy sereg közeledik a
város felé. Ezen óvintézkedésnek hála Einburg mindig készen áll egy
lehetséges támadásra, s a város falán éjszaka elhelyezett őrök állandóan
 ezeket a 10 kilométerre lévő kitolt állásokat figyelik.

Bástyák:

Négyszintes,
 12 méter magas épületek, melyek sok helyen lőrésekkel vannak ellátva,
hogy az emberek képesek legyenek biztos helyről támadni az ostromlókat.
Valamikor régen szürkésre volt vakolva a külsejük, de mostanság már csak
 csupasz gránit. A szintek között létrán lehet közlekedni, melyek gyors
információáramlást tesznek lehetővé. A fallal egy emeleten lévő terem
két oldalon is nyílik, melyeken ki lehet jutni az erődítményre (Itt
belülről zárható ajtók vannak, hogy ha egy-egy oldal elesne, ne a
bástyában lévők még tudjanak védekezni). A legtöbb terem
fegyverraktárként szolgál, bár akad köztük iroda is.

Központi Bástya:

A
 város közepén található körformájú torony, 15 méter magas, s
hozzávetőleg kétszer akkora területű, mint a kisebbik bástyák. Öt
szintből áll, s egy pincével, mely fegyver lerakat. Hellenburgi
kivitelezéshez hasonlítóan középen található a lépcsősör, s így
nagyszerűen védhető akár az utolsó emberig, ugyanis minden szinten
egy-egy fém kapu található, ami megnehezíti a bejutást. Az első két
szint az elitkatonák lakhelye (50 ember), a harmadik leltározó hely, a
negyedik a volt Kormányzó személyes része (Jelenleg ez kezelendő a
tanácsteremként, s csakis formális találkozókkor van bármi szerepe ), az
 ötödik pedig egy végső védői tér, olajforraló üstökkel, kövekkel, s
persze fegyverekkel. Emellett a Tetőre is ki lehet jutni, ahol négy
darab rögzített ostromíj fekszik, melyekkel akár a falon túlra is lehet
támogatni. Minden szint lőrésekkel van ellátva.

Templom: A
központ bástyától 20 méterre, a főút fele található a város temploma.
Mintegy 7 méter magas a torony, az épület pedig mindössze 5. Kicsiny,
fehér kőből formázott egyszerű építmény, egyetlen hajóval. Katolikus
szokásnak megfelelően épült, ám azóta a protestánsok eltávolították
belőle a kápolnákat és a kegytárgyakat. Kifejezetten egyszerű, még
eredeti építése során se tartalmazott sok díszítést, s belépve is csak
pár sor fehér pad és a szentély fogadja az embert, felpillantva pedig a
gerendasor. Nem rendelkezik orgonával. A toronyba a gerendák mellett
vezető alacsony soron keresztül lehet eljutni, mely a kicsiny haranghoz
vezet, illetve egy icuri-picuri szobába, ahol a helyi lelkész lakik (
Itt csak egy szekrény, egy ágy, s egy minden falat betöltő könyvespolc
lelhető fel. Az egész terem nem nagyobb 5 négyzetméternél )

Monostor:

Nem
 messze a várostól található egy csekély méretű, úgy 20 lelkész
tanoncnak helyt adó parókia. Egyszerű fehérre mázolt épület az egész,
középen a monostoroktól megszokott keringővel, s kis kerttel, ahol
étküket termesztik. Emellett fellelhető még itt egy kisebb istálló, s
egy karám a jószágoknak, melyekkel ők maguk rendelkeznek. Az egész hely
mindössze egy kis könyvtárnak ad helyet, s pár szobának, illetve néhány
templomosnak, akik védelmezik a tanoncokat.

Kard kocsma:

Einburg
 három italozójának egyike. Az Északi kapunál található, s semmivel se
több, mint egy pici (40Nm), sötét terem, ahol karcolt asztalok pihennek
mocskos székek között, bujkálva a pult elől. A helyi olcsó kocsma lenne,
 ide térnek be az emberek, ha két szelet kenyeret, egy darab hagymát, s
egy korsó sört szeretnének mindössze 50 váltóért. Nincsenek kiadó
szobák, még a nyúzott képű, sötét arcú kocsmáros sem alszik itt.

Lusta Üsző fogadó:

Einburg
 legnagyobb ivója, az ide utazó vándorok fő célpontja. A legtöbb
nagyvároshoz képest eltörpülő méretekkel rendelkezik, ám minden
fellelhető benne, amire szüksége van az embernek: Fűtött termek,
viszonylag tetű mentes szobák, meleg ételek és hideg italok. Belépve két
 sor (Az asztalok összetolt hossza úgy 12 méter) düledező, borfoltos
asztal fogadja a látogatót, mellé illő kényelmetlen kis sor székkel.
Elsőre lesüt róla, hogy főleg katonák kedvelt ivóhelye, s nem meglepő
módon a kocsmáros ( Aki a bejárattól jobbra található egy pultnál) is
egy karcolt arcú mogorva alak, aki bár bárkit kiszolgál, s nem is
szűkmarkú az itallal, mégsem képes egyetlen jó szó kibökésére sem. A
pulttal szemben fekszik a kályha, ami előtt pár extra szék található,
hogy a hosszú útról érkező ember ki tudja olvasztani a tagjait. A két
sor asztal végén egy lépcsősor vezet fel, ami az egyszerű szobákba viszi
 azokat, akik itt is szándékoznak aludni. Nem jelentős a felszerelés:
Kis priccsek szalmával, egy pokróccal párnával, egy asztal, egy hokedli,
 s egy veder.

Piac: A város nyugati oldalán elterülő kisebb üres
placc, ahova aztán a keddi és szombati napokon a legtöbb kereskedő
pokrócra, vagy standokra kiteszi a portékáit. Nem sok érdekes dolog akad
 itt, teljesen átlagos termékeket árulnak az emberek, melyeknek persze
véletlenül se rossz a minősége, csak ugye bárhol máshol meg lehetne őket
 venni olcsóbban. Ezen térségben található még emellett több kovács, s
patkolóműhely is, melyeknek köszönhetően sosincs jóféle fegyverből hiány
 a városban( Ezeknek a minősége jóval átlagon feletti, mégiscsak egy
háborúhoz szokott, határvidéki területről van szó).

Egy
 "közkedvelt" büntetés, mely Einburgban még nagyobb szeretnek örvend,
mint máshol. Alapvetően annyiból áll, hogy a város főútján felsorakozik
egy jó adag ember, bottal kezükben, s a büntetett személynek végig kell
gyalogolnia a közel 150 méteres távon (Előtte és mögötte egy-egy
lándzsás biztosítja, hogy valóban gyalogol), hogy megfizessen bűneiért,
miközben az emberek üti-vágja a husángokkal. Nem sok halál történtét
még, de azért persze nem unprecedens, elvégre mindenki maga ítélete
alapján vág oda, éppen nagyon erősen, vagy sehogy sem. Aki végigjárta a
távot, annak bűne megbocsájtva. Tekintve, hogy nagyon fájdalmas tud
lenni, nem részesül megszégyenítésben, aki végig bírja, sőt, majdnem
dicsőség megmukkanás nélkül lejárni.

Einburgi icce:

Az
Einburgi icce egy sajátos mértékegység, melyet főleg sör és bor
méréséhez szoktak használni. A megszokott 7-8 deciliter helyett más
félliteres. A történet szerint Ács Henrik vezette be, aki igencsak híres
 volt szomjáról, s mindig kétszer annyit kért, mint más emberek.

Verratburg:

Észak
 szemében még mindig teljesen megbocsájthatatlan Einburg kiválása, s így
 rettenetes utálattal adóznak minden itten iránt. Sokféle mondás
hallható ezen jóemberek hűségének kérdésességéről, például a
következőek: " Forgatja a köpenyét, mint egy Einburgi" vagy "Úgy
hazudik, mint egy Einburgi". Az ország kifejezetten vissza szeretné
szerezni magának a létfontosságú települést, ám eddig nem sok hadi
sikerrel rendelkeztek.

Az Öregasszony:

Sokan
Öregasszonynak hívják a falat, mely elnevezés egészen koránra nyúlik
vissza. Régi időkben mintegy 100 embert kellett megégetni, ugyanis egy
saját, istenkáromló bálványvallást szándékoztak indítani, melynek
imádata a fal felé irányult. Az inkvizíció és a Katolikus egyház acélos
kézzel gyomlálta ki a bolondok társulatát. Ettől függetlenül megmaradt a
 köztudatban a becenév, s emiatt sokan ma is így szokták hívni.

Nefilim hatások:

A
 helységre beköltözött Nefilimek állandóan a békéért harcolna, s nem egy
 esetben megpróbáltak kisebb összecsapások közepére is bekerülni, hogy
képesek legyenek a békét kiharcolni. Az emberek vegyes érzelmekkel
kezelik őket, ám esetek többségével nincsen bajuk népükkel. Leginkább
egy kisebb táborban lakoznak észak irányába, hogy azonnal bármilyen erre
 közeledő, vagy innen távozó sereg útjába állhassanak.

Vasárnapi Próba:

Erődvárosként
 fontos, hogy minden itt lakó jó erőben, s fegyveresen kellőképpen
képzett legyen. Éppen emiatt, a vásár üres placcán minden vasárnap harci
 gyülekezeteket tartanak az emberek, ahol fafegyverekkel és pajzsokkal
gyakorolják a csatát, az olyan részeken, ahol nincs kővel kirakva a tér.
 Emellett ezen gyakorlások végén különleges erőpróbákat is szokás
tartani, ahol a legerősebbek harcolnak egymással, s különböző tétekre
végzik ezt. Ilyenkor a nézők akár fogadhatnak is, s a szerencsejáték
ezen formája teljesen elfogadott. Eltűnése előtt a polgármester is
szívesen kivette részét ezekben a játékokban, komoly harcos hírében
állt, bár sosem volt képes legyőzni a Lusta üsző csaposát, akit sokan
csak démonként szoktak emlegetni, irtózatos ereje miatt.