Баба-Яга

Міфологія | протослов'яни

## З Вікіпедії

**Ба́бка- йошка** (язі-баба, гадра, Ježibaba ) — міфологічний образ, широко розповсюджений в російському фольклорі.

### Назва

Назва варіюється
- від "Баба Яга" в чеській, словацькій, російській, болгарській і українській,
через варіації "Jezhibaba"
та інвертною "Яга Баба" (словенською мовою), на «Баба Рога", термін, найчастіше використовується в південнослов'янських народів (Хорватія, Боснія, Сербія і Македонія).

Етимологія імені має кілька варіантів:

* з кореню ( angis — гадина), старословянською — *ажъ*, відповідно проводять жіночу паралель до змія-самця (вужа).
* від ягья (санскр. यज्ञ — *yajña, яйнья*) — обряд жертвопринесення,
* від імені татарського мурзи Бабай-Аги.
* від назви північнокавказького племені Ягів (Язів, Язигів), які в давнину були, вірогідно канібалами з сильними пережитками матріархату.

В билинному циклі про Добриню є епізод бою з «ягою-бабою», аналогічний з боєм його зі змієм. Але цей старий образ ослаб, і вже в словнику Памви Беринди в формі «язя» (що живе і досі в Галичині) це слово виступає як рівнозначне з «чарівницею». В сучасній казці вона — лиха стара баба, особливо небезпечна для дітей, котрих хоче поїдати, але ті різними способами рятуються від неї або її обдурюють. Найпопулярніший варіант — казка про Івасика (Телесика) і Бабу-ягу.

В казках Баба-Яга літає у повітрі на мітлі чи у ступі, поїдає людей, перетворює героя на тварину, пташку чи неживий предмет, хитрощами та чарами намагається одружити своїх дочок, вступає у бій з богатирями, після чого спить довгим сном. В деяких казках вона допомагає героєві досягти мети.

Образ Баби-Яги широко використовувався авторами сучасних казок, а з 90-х років ХХ століття і російського фентезі. Зокрема, образ Баби-Яги зустрічається у Андрія Бєляніна у циклі творів «Таємний розшук царя Гороха» та інших. А у повістю «Лукомор'я» А. Алівердієва вперше в сучасній літературі освітлені дитинство та юнацтво цього персонажа.

Представники міфологічної школи (Афанасьєв) вважали Бабу-Ягу уособленням зими.

Баба-Яга вважалась богинею війни, кровопролиття, людських сварок і суперечок. Вона господарка диких тварин і світу мертвих і мороку, що знаходиться на півночі.

### Сарматське походження

Російський археолог і історик Борис Рибаков пов'язує походження її образу з сарматською та скіфською культурами і бачить у образі Яги відображення боротьби придніпровських слов'ян, які були в ті часи союзниками скіфів, із сарматською навалою. В сарматському суспільстві (і особливо у війську) жінки відігравали значну роль. Одружені жінки мали вирішальне право голосу в державних справах, а незаміжні дівчата брали участь у битвах разом із воїнами-чоловіками (давньогрецька легенда про амазонок, яку розповів Геродот, виникла, можливо, після зустрічі північнопричорноморських грецьких колоністів з такими «дівочими» загонами сарматів). Існує припущення, що сарматська дівчина могла вийти заміж, тільки вбивши ворога у бою.

Сармати, як відомо, перемогли, а у слов'янському усному фольклорі з'явився образ баби-зміїхи (язі), яка живе біля берегу морського, там, де: «отрублены русски головушки торчат на тычинушках».

Той факт, що образ Баби-Яги присутній у фольклорі всіх без винятку слов'янських племен, однозначно доводить, що виник він ще до розселення протослов'ян на початку I ст. н.е. Таким чином, маємо часткове підтвердження гіпотези сарматського походження.

Розповсюдженим епітетом для Баби-Яги є «Яга — кістяна нога». Цей епітет походить від специфічного знаряддя праці — товкача для подрібнення зерна в ступці, який давні слов'яни називали «Яга», і який мав кістяний наконечник для кращого виконання помолу.

### Схожі персонажі інших народів

В Італії є схожий персонаж - Бефана. Вважається, що в ніч на 6 січня Бефана випускає через димохід шкарпетку, заповнену солодощами для хороших дітей і для неслухняних вугілля. В Італії 6 січня є державним святом.

В Болгарії крім власне, Баби-яги є ще Дядько Яг з аналогічними функціями. Вважається, що він, як і Баба-яга забере неслухняних дітей у велику торбу.

Схожа на іранський образ Ажі.

Баба-Яга, Ягіня у білорусів. У босняків ще іноді називають Baba Roga, Baba Zima.

Образ Баба Яга має численні аналоги у віруваннях європейських народів та їхніх найближчих сусідів, таких як німецька фрау Холі, Vîjbaba румунська, угорська відьма Bogorkań, італійську Betunia Betana, у адигеїв Нашгушідза або Нагучіца, у кетів (сибірський народ, самоназва "людина") Хоседем, киргизько-казахські Жалмауиз Кемпір: в її переконання Киргизької варіант демона - поява кліща баба в лахмітті, що живуть в горах, лісах, далеко від людського житла, який викрадає дівчину в свою хатину, висмоктує їх кров і, нарешті, їсть - цим вона близька до демона żałmauyz казанських татар, подібні істоти ми знаходимо в уйгурів, башкирів, узбеків і ногайців та албанців - Syqenëza. Також подібна до грецької Кирці [3].

## На сайті svetlana.ucoz.ua/blog/baba\_jaga/2012-06-28-232

Баба-Яга, лісова стара чарівниця або відьма, - популярний фантастичний образ в східнослов'янській казкової традиції. Найчастіше вона зустрічається в казках, де головними персонажами є маленькі діти або Іван-царевич, розшукує або добуває свою наречену і «заморські» дивини. В образі Баби-Яги закарбувалися багатовікові культурні нашарування, і він як і раніше залишається для дослідників одним з найбільш загадкових і суперечливих.

### Ім'я

У різних місцевих традиціях ім'я Баби-Яги може мати різні варіанти і оголосовування: в білоруських і українських говорах - Баба-Півдня і Баба-Язя, у росіян - Баба-Ягабова, Ега-биха, Егибиниха, Яга-Ягинишна і подібні. Близькі Бабі-Язі персонажі з іменами, спільнокореневими східнослов'янським, зустрічаються також в казках поляків (Jedsi baba), словаків (Jezi baba), чехів (Jezinka). У слов'янських мовах слово «яга» і його похідні пов'язані з поняттям небезпеки, мук і жаху, злості. Так, в болгарській мові слово «еза» означає «мука, мука», старосербское слово jeza - «хвороба, кошмар», сербохорватської jeziv - «небезпечний», словенське jeza - «гнів», а jeziti - «гнівати», чеське jezinka - «зла баба». Нерідко в казках Баба-Яга іменується також відьмою або чаклункою, що пов'язано з міфологічною основою її образу.

### Зовнішність

У народній свідомості Баба-Яга представлялася злою столітньою старою. Крім того, у казках вона зображується потворною. Непривабливість Баби-Яги пов'язана, насамперед, з її незвичайною ногою. Як правило, про стару йдеться: «Баба-Яга кістяна нога». Власне, вказівка на кістяну ногу в текстах казок виступає як постійний епітет Баби-Яги, що римується з її ім'ям.

Іноді опис Баби-Яги має продовження: «Баба-Яга костяна нога, морда глиняна». У деяких казках нога Яги представляється не кістяною, а дерев'яною або залізною.

На думку дослідників, незвичайна нога пов'язана з первісною зооморфністю вигляду міфологічного персонажа, що був прообразом казкової Баби-Яги.

У міфології різних народів відомі подібні антропоморфні персонажі, що мають ноги тварин: Пан, фавни, різні карлики, демони, біси і т. п. Разом з тим прообраз Баби-Яги, як, втім, потім і вона сама, настільки міцно були зв'язані з уявленнями про смерть і з образом смерті, що ця тваринна нога змінилася в народній свідомості кістяною ногою, тобто ногою мерця. Через костеногости Баба-Яга в казках ніколи не ходить: вона або літає, або лежить, тобто, згідно міфологічних уявлень, проявляє себе не як жива істота, а як мрець. Часом її приналежність до світу мертвих простежується у визначенні її ноги як разложившейся: «Одна нога дпа, інша наземна».

Звичайне уяву вражають й інші риси зовнішності Баби-Яги. Потрапляючи до неї, герой найчастіше бачить її лежачою на підлозі, печі або помостах, що розтягнулася при цьому з кута в кут. Не тільки нога, але й інші частини тіла Баби-Яги зображаються в казках незвичайними: «А у неї голова лежить в одному кутку хати, а ноги в іншому», «Лежить баба-яга, кістяна нога з кута в кут, ніс в стелю вріс», «Баба-Яга з кута в кут перевертывается: однією губою підлогу пере, а носом трубу затикає». Ніс Баби-Яги іноді представляється залізним або таким довгим, що «на гака висить». Особливістю зовнішнього вигляду Баби-Яги є різко підкреслені жіночі ознаки. Причому вони надмірно перебільшені; так, вона зображується жінкою з величезними грудьми: «Титки через грядку», «На печі на дев'ятому цеглу лежить баба-яга, кістяна нога, ніс в стелю вріс, соплі через поріг висять, тить ки на гака замотані, сама зуби точить». Часом статеві ознаки Баби-Яги в казкових текстах змальовуються більш ніж відверто: «З хати вискочила баба-яга, костяна нога, ж жилена, м мылена». При цьому вона завжди сприймається носіями традиційних уявлень як стара. Багато казкарі не описують зовнішність Баби-Яги, згадуючи лише, що вона стара або старезна, сива, беззуба, страшна стара. Іноді в текстах казок відзначається одноглазость Баби-Яги, що, згідно міфологічних уявлень, що є ознакою потойбічної природи образу.

### Атрибути

Образ казкової Баби-Яги наділений стійкими атрибутами. Одним з них є клюка або палиця, що володіє чарівними властивостями. Клюка Баби-Яги така, що від удару нею «ніякої богатир не може на світі жити». З допомогою своєї палиці-песта вона може перетворити на камінь все навколо, в тому числі і героїв-богатирів. Так, в одній з казок вона плескає товкачем по голові героя і примовляє: «ти, Федір Водо-віл, сірим каменем, лежати від нині і до віку». У багатьох казкових сюжетах в якості атрибутів Баби-Яги виступають знаряддя жіночої праці, більшість з яких пов'язані з вогнищем і готуванням їжі: коцюба, лопата, пест, ступа, помело. Цим предметам, незважаючи на їх утилітарний характер, у традиційній культурі надавалося магічне значення. У казці ж ступа, наприклад, виявляється предметом, на якому Баба-Яга пересувається в просторі, замітаючи при цьому сліди помелом. Іноді Баба-Яга зображується також сидить за прядкою і прядущей нитка; а її веретено й клубочок ниток набувають у казковій реальності чарівні властивості.

Головним атрибутом цього персонажа є незвичайна хатинка, що має особливе розташування в казковому просторі. Вона знаходиться «дуже далеко», десь «за тридев'ять земель, за огненною рікою», в темному дрімучому, непрохідному лісі, де немає «ні стежечки, ні дорожечки». Це місце, де «порожньо навкруги, не бачити душі людської», куди «птах не пролетывает, звір не прорыскивает» і куди «навіть ворон російської кістки не доносить». Таке місце у міфологічній свідомості сприймається як потойбічний світ. Досягти хатинки може тільки герой, і його кінь по коліна в воді, по груди в траві йде». Саме житло Баби-Яги особливе. Це хатинка на курячих ніжках, на петушьей голяшке», «на курячих ніжках, на баранячих ріжках», «на курьей ніжці, собачої голешке», «на курячих лапках, на веретенных п'ятах». Хатинка не просто стоїть, вона крутиться. Часто Іван-царевич виявляється просто перед гладкою стіною хати - «без вікон, без дверей» - а вхід до неї знаходиться з протилежного боку. Часом про це будові кажуть: «У цієї хатинки ні вікон, ні дверей, - нічого немає». Вона завжди відкритою стороною звернена до тридесятому царства, а закритій - до царства, звідки прийшов герой. Він не може обійти хатинку, тому що вона ніби стоїть на якійсь невидимій межі, через яку подорожній ніяк не може переступити. В одній з казок так і говориться: «Стоїть хатинка - а далі ніякого ходу немає - одна пітьма непроглядна; нічого не бачити». На думку дослідників, зовнішні ознаки цього житла - відсутність вікон і дверей, неможливість її обійти, а також тіснота всередині (простір хатинки включена тілом Баби-Яги: ноги по кутах, ніс в стелю вріс) - зближують його з обителлю небіжчика - труною.

У казці хатинка Баби-Яги виявляється своєрідною сторожовою заставою. Пройти далі, перетнути цей кордон можна тільки проникнувши в саму хатинку і пройшовши крізь неї. Щоб зробити це - як в одній з казок говорить герой, «щоб мені зайти і вийти», - хатинку потрібно повернути. Для цього необхідно вимовити слова заклинання: «Хатинка, хатинка! Стань до лісу задом, до мене передом». Іноді в текстах казок це заклинання звучить більш розгорнуто: «хатинко, Хатинко, повернись до лісу очима, а до мене воротами: мені не вік вековать, а одна ноць ноцевать. Пусти перехожого». В одній з казок герой, крім виголошення заклинання, здійснює ще одну магічну дію - дме на хатинку: «За старим присло-вію, за мамину сказанью: «Хатинка, хатинка, - мовив Іван, дмухаючи на неї, - стань до лісу задом, до мене передом»». Тільки після цього виявляється вхід: «Хатинка вернулася до них передом, двері самі відчинилися, вікна відкрилися».
У багатьох казках житло Баби-Яги відрізняється ще однією дивною і страшною слухача оповідання особливістю. Будинок або палац злої баби обгороджений тином, на кожній з тичинок якого стирчить по голові, і тільки на одній тичинки голови немає. Часом огорожа навколо хатинки зовсім зображується складається з частин людського тіла: паркан - з чоловічих кісток, на його кілках - черепа, замість засува - людська нога, замість запорів - руки, замість замка - гострі зуби. Все це вказує на те, що люди виявляються жертвами Баби-Яги. Більше того, з багатьох казок стає ясно, що цей персонаж наділяється такою рисою, як людожерство, яка співвідносить образ небезпечної баби з міфологічними уявленнями про персоніфікованої смерті. В одній казці про Бабу-Язі йдеться: «Біля цього будинку був дрімучий ліс, і в лісі на галявині стояла хатинка, а в хатинці жила баба-яга; вона нікого до себе не підпускала і їла людей, як курчат». В іншій казці вона зображується сидячою і толкущей в ступі людей; побачивши дівчину, Баба-Яга вишкіряє зуби і погрожує: «Я тебе в ступі истолку». Найчастіше Баба-Яга відразу зазіхає і на життя героя, який прийшов в хатинку: «З'їм я тебе, молодець, я тридцять років целовецьего м'яса не їла». Про людоїдство Баби-Яги свідчить і те, що під час погоні за богатирями вона проковтує двох з них. Особливо яскраво мотив людоїдства Баби-Яги розроблений в казках, де головним героєм виявляється хлопчик - Липунюшка, Лутонюшка, Глинышек, Івашка, Терешечка, - якого вона спеціально викрадає, щоб засмажити і з'їсти. Щоправда, хлопець обманює стару, і вона замість нього з'їдає своїх дочок.

### Родина

Образ Баби-Яги може бути охарактеризований як міфологічний через її «родинні» відносини. Крім невдалих дочок, засмажених кмітливим хлопчиком, у ряді казкових сюжетів Баба-Яга може мати три, дев'ять, десять, дванадцять, сто дочок-перевертнів: дівчат, то кобил або корів. Чарівні кобилиці можуть також обертатися волчицами, зайцями, рыбицами. У деяких сюжетах Баба-Яга виступає в ролі матері трьох багатоголових зміїв - Чуда-Юда, Ідолища і Издолища - або їхніх дружин. Дочки чи невістки Баби-Яги наділені міфологічними характеристиками і, насамперед, оборотничеством: вони можуть перетворюватися в різні предмети, за допомогою яких намагаються помститися героям за смерть своїх чоловіків. Баба-Яга сама радить однієї з них обернутися «ліжечком тисового і пуховою периною», інший - криницею, «ключовою водою і чаркою золотий», третьої - «кущиком ракитным і ягоди изюмны». Дотик до цих предметів має погубити богатирів, розірвати їх «на крейди маковы зернятка». Крім того, Баба-Яга може складатися в «спорідненої зв'язку» з іншими фантастичними персонажами: вона може бути матір'ю Змія Горинича, Вітру; рідною сестрою діда-чарівника, Чуда-Юда, Горуна Горуновича; рідною тіткою головного героя або його нареченої; кумом їй може доводитися сірий вовк. Якщо Яга складається в родинних стосунках з ким-небудь з героїв, то вона завжди є ріднею дружини чи матері героя, але ніколи - батька героя. Дослідники вважають, що пояснення цьому слід шукати в матриархальных відносинах минулого.

### Троїна

Специфікою жанру казки є потроєння образів, дій. Тому досить часто в деяких сюжетах потроюється і образ Баби-Яги: герой на своєму шляху зустрічає по черзі трьох сестер. У таких випадках іноді вводиться їх розрізнення за віком, силі, знанням та іншими ознаками: перша Баба-Яга - «дерев'яна нога, олов'яний око»; друга - «кістяна нога, срібний око»; третя - «сталева нога, золоте око».

На міфологічну основу образу Баби-Яги вказують його численні риси, які збереглися в текстах казок. Так, наприклад, Баба-Яга нерідко зображується як господиня лісових звірів, що має над ними необмежену владу. В одній з севернорусских казок вона скликает звірів так: «Де ви есь, сірі вовки, всі біжите біжите і котитеся в одно місце і в єдиній коло, вибирайте проміжне собою, якій більше, якій едреньше за Іваном-царевичем бігти». Або: «Вийшла баба на ганок, крикнула голосом - раптом, звідки тільки взялися, - набігли всякі звірі, налетіли всякі птахи». У казці про Кощее молодша Баба-Яга відсилає героя до старшої зі словами: «Попереду по дорозі живе моя велика сестра, може, вона знає, чи є у неї на те відповідачі: перші відповідачі - звір лісовий, інші відповідачі - птах повітряна, треті відповідачі - риба і гад водяний; що є на білому світі, все їй підкоряється». Причетність помічників Баби-Яги до всіх трьом частинам світового простору говорить про її винятковому статус, якому в міфологічних уявленнях товариств, які перебували на ранніх стадіях розвитку, відповідав статус господині всесвіту. На цю архаїчну лінію в образі Баби-Яги вказує і те, що їй підкоряються не тільки звірі, але і природні стихії: «Вийшла баба на ганок, крикнула голосом гучним, свистнула молодецьким посвистом; раптом з усіх боків піднялися, повіяли вітри буйні, тільки хата трясеться!» Іноді вона так і називається в казці - «матір'ю вітрів». У Баби-Яги можуть також зберігатися ключі від сонця. У зв'язку з цими особливостями Баби-Яги показово і те, що вона майже завжди називається старою, що в міфопоетичне свідомості, крім вікової характеристики, означає ще й її статус старшої над іншими.

Баба-Яга не тільки велить тваринами, але і в її власному образі простежуються зооморфні ознаки: вона «кричить по-зміїному», «реве по-звірячому». Крім того, вона може приймати вигляд різних тварин і досягати при цьому фантастичних розмірів: наприклад, стає кішкою розміром з сінну копицю або свинею, у якої одне ікло риє в землі, а інший в небі. У казках, де Баба-Яга бореться з героями, вихідцями з Російської землі, вона і в своєму образі може приймати не просто гігантські, а космічні розміри: так, щоб погубити богатирів, вона задумує вийти на дорогу, розкрити рот - «одна губа по землі, інша земля поднебесью».

Міфологічна основа образу Баби-Яги така, що він закріпився в казкових сюжетах, окремі мотиви яких сходять до давніми переказами етіологічного характеру. В одній з казок Баба-Яга постає у вигляді Змії, яка женеться за героєм, щоб його з'їсти. Вона проковтує кинутий їй противником «бухон» хліба, який зроблений наполовину з солі, і від спраги випиває ціле озеро. Герой може закинути їй в пащу п'ять пудів сиру і п'ять пудів солі або стіг сіна і стіс дров. В деяких варіантах сюжету Баба-Яга встигає також заковтнути двох богатирів - братів героя. Сам же він встигає сховатися в кузні. Своєю мовою Баба-Яга з трьох разів пролизывает залізні двері кузні. Ковалям вдається схопити її кліщами, вони запрягають Ягу-Змія в плуг і «кладуть межу» через болота, ліси і гори до самого моря. Тут Баба-Яга випиває море і лопається, а з неї з'являється всяка нечисть: гадюки, жаби, ящірки, павуки, «пуголовки», черв'яки і «всякі такі», що вказує на зв'язок Баби-Яги з чином землі і відповідно на її хтоническую природу.

Образ Баби-Яги-войовниці у багатьох своїх рисах співвідноситься з епічними богатирськими персонажами, які мають міфологічну природу. Насамперед, вона, незважаючи на свою вікову характеристику, наділяється непомірною силою. Так, вона може тримати «лясиночку» у тридцять пудів, боротися одночасно з двома богатирями: в одній з казок вона двох «братків по чашше ташшила і била». При цьому Баба-Яга не відчуває ударів російського богатиря, сприймаючи їх як комарині укуси: «Ех, як росіяни комарики покусують!»

У казках Баба-Яга володіє вміннями, які у народній свідомості кваліфікуються як магічні. Вона, наприклад, може переносити чинності з одного істоти на інше; так, одна з кобил, дочок Баби-Яги, розповідає героєві про чудесне жеребенке, свого брата: «А чи є у нас брат, у стайні лежить в гною і їм шкура сосьмула, - ну, нас баба-яга бье і силу виймаючи, а яму укладая». До таких умінь належить і здатність Баби-Яги сон насилати на героїв. Іноді, щоб герой не зміг вирішити поставлене йому завдання - випасти незвичайний табун коней, - вона присипляє його з допомогою чарівних предметів: «сиру сонливого і хліба дранливого». В інших казках в стан тимчасової бездіяльності, подібного сну, Баба-Яга вводить героя і його полювання (мисливських тварин), перетворюючи їх у камінь. Вона ж потім дме на камені, і оживають камені. У народних уявленнях сон сприймався як тимчасова смерть. І в казковій реальності Баба-Яга виявляється тією істотою, яка розпоряджається життям і смертю персонажів. У багатьох казках вона навіть є берегинею сили і життєвої субстанції, що втілюється в образі чарівної води. В одних сюжетах це дві бочки - з сильною і слабкою водою, - які герой міняє місцями, щоб здолати Бабу-Ягу або іншого супротивника. В інших сюжетах це два джерела або колодязя: в одному з них мертва вода, в якій все живе гине, а в іншому - жива (целящая, молода) вода, в якій мертва пташка оживає, засохла гілка пускає паростки і цвіте, у безрукого відростають руки, а в який осліп відновлюється зір.

### Як джерело життя

Крім того, що Баба-Яга володіє джерелом життя, вона також є і володаркою найрізноманітніших чарівних предметів. Це і клубочок, який показує дорогу; і незвичайні тварини і засоби пересування - Сівка-Бурка, крилатий кінь, килим-самоліт, чоботи-самохідки. Це і всілякі чудасії: гуслі-самогуды - «самі скачуть, самі пісні грають», срібне блюдечко і золоте яблучко - «сам катається», срібне намыко і золоте веретенце - «сама пряде», золоті п'яльця і срібна голка - «сама шиється», золоті яблука, меч-кладенець та інші. Багато предметів, що належать Бабі-Язі, мають золоту окраску. Навіть деякі тварини на службі у старої відзначені цією ознакою: золота пташка або золотий зайчик приводять героя прямо до неї. На думку дослідників, золото і золота забарвлення предметів - це знак їх приналежності до потойбічного світу, що ще раз свідчить про причетність Баби-Яги до «іншого» казковому світу. Цей світ може бути не тільки «далеко», але і «глибоко», під землею. І в деяких казках в підземному царстві, у Баби-Яги, яка воює з російськими богатирями, є працівники, які виготовляють для неї військо. Це чарівні ковалі, кравці, ткачі, чоботарі. Коваль раз стукне молотком про кувалду - солдат, ще стукне - інший. Кравець чи швачка «раз кольне до себе і від себе голкою - солдат з конем», над «пялами» (п'яльцями) «змахне голкою - вискочить богатир» або «козак з пикою». Дівчина-ткаля «як кине утоцину - вискочить богатир» або «махне човником, так і вискочить солдатів з тесаком». Швець «шилом кольне, то й солдат з рушницею, на коня сідає, в лад стає».

## Література

* Історія української літератури. Михайло Грушевський

## Виноски

1. ↑ 1,0 1,1 В.Дубровський/ Словник московсько-український. Видавництво: Рідна мова. Київ, 1918. С.-542
2. ↑ *Киреевский И.Р.* Мифы древних славян. / ООО Книжный Клуб «Клуб Семейного Досуга». Харьков Белгород, 2009, 240 с.
3. ↑ Рибаков Б. Рождение Руси. М.: «АиФ Принт», 2003. — 447 с.: ил. — (Серия «Русь многоликая»).