ג'ק המרטש

כותב: אופק ברקוביץ'

זה התחיל ביום שבת אחד רבתי עם ההורים שלי כל היום אז החלטתי ללכת לטייל בחוץ לנשום קצת להירגע הרחוב היה די ריק אבל אמרתי לעצמי שזה כנראה בגלל ששבת וכולם בבתים המשכתי ללכת כשהחלטתי לשבת על הספסל ולשחק בטלפון ממולי ראיתי כלב שחור והכל נהיה קר ממש ממש קר ניסיתי לקום אבל לא הצלחתי לזוז כיאלו הגוף שלי היה קפוא פשוט משותק הכלב התחיל להתקרב אלי התחלתי להילחץ יכולתי להריח את ההבל הפה שלו זה היה נוראי ואז הוא נעלם הגוף שלי עדיין היה קפוא בכמה דקות אחרי זה לא הצלחתי להזיז שריר המחשבה שהתזוזה הכי קטנה שלי תגרום לדבר הזה לשמוע אותי ולחזור עזרתי אומץ ועשיתי צעד קטן ואיטי לא קרה כלום עשיתי עוד אחד תוך כדי שהגוף שלי רועד לא קרה כלום לקחתי נשימה עמוקה והתחלתי ללכת לאט לאט צעד אחרי צעד עד ניסיתי לשכנע אותי שהכל בסדר זה זה רק הדימיון שלי לא קרה כלום ואז חשבתי על זה שוב למה אני כל כך מפחד כיאלו זה היה סתם כלב אבל אבל משהו הרגיש שונה אני לא הצלחתי להסביר הרי זה היה סתם כלב מה יכול להיות כל כך מפחיד בכלב שחור ראיתי שכבר מאוחר ומחר יש לי בית ספר אז החלטתי ללכת הביתה

הגעתי הביתה בשלום ולא ראיתי את ההורים שלי הלכתי לחפש אותם בהתחלה הלכתי לסלון הטלוויזיה דלקה אבל אף אחד לא היה שם

אחרי זה הלכתי לחדר השינה שלהם האור היה דולק אבל אף אחד לא היה שם

וככה עברתי חדר חדר והם לא היו שם בסוף הגעתי לחדר שלי הם לא ראיתי אותם והתיישבתי על המיטה הם בטח יצאו לחפש אותי או משהו אמרתי לעצמי כדי להירגע חזרתי לסלון לראות קצת טלוויזיה אבל כשהדלקתי את הטלוויזיה ראיתי את ההורים שלי קשורים עם חבל סביב הצוואר ושני הידיים שלהם מחזיקות נואשות בעמוד שתלוי בין שני הקירות הם יודעים שאם הם יעזבו את העמוד החבל שסביב הצוואר שלהם יחנוק אותם והם ימותו העיניים שלהם היו כל כך מפוחדות כמעט כיאלו מאחורי המצלמה עומד השטן הידיים שלהם הזיעו נראה כיאלו הם החזיקו את המעקה הרבה זמן זה נמשך כמה דקות שבהם חשבתי מה אני יכול לעשות ניסיתי לחפש סימנים על הקיר משהו הכי קטן שיגיד לי איפה הם ואז אמא שלי נפלה הפנים של נהפכו לכחולות כאשר היא מנסה נואשות לנשום אבא שלי הוריד יד אחת והרים אותה היא נראתה חלשה ואז אחרי כמה שניות המסך נכבה ניסיתי להדליק אותו שוב ושוב אבל כלום לא קרה התחלתי לבכות הבנתי שאני לא אראה את ההורים שאני אהיה יתום ואז כשחשבתי שהכל נגמר שמעתי דפיקה בדלת הלכתי לאט לאט לכיוון הדלת וכשהסתכלתי בעינית של הדלת ראיתי את ההורים שלי הם היו חלשים הידיים שלהם היו אדומות ואמא שלי נשענה על אבא שלי מהר פתחתי להם את הדלת ואז הם נפלו נפלו ישר על הפרצוף הפכתי אותם וראיתי את זה שניהם שכבו שם כשהפכתי אותם ראיתי שהצוואר של שניהם שוסף לא פעם אחת אלא פעמיים והיה חתך עמוק בבטן שלהם יכולתי לראות את הקיבה שלהם התחלתי להקיא המחשבה הראשונה שלי הייתה להתקשר למשטרה ואז הבנתי שאם אני אתקשר אני יהפוך לחשוד מספר אחד אז החלטתי לקבור את הגופות שלהם מאחורי הבית באותו הלילה לא הצלחתי לישון רק חשבתי על מי עשה את למה ואיך ויותר גרוע התמונה של שני ההורים שלי שוכבים על הרצפה מתים לא יצאה לי מהראש

התעוררתי בבוקר למחרת

התעוררתי הרגשתי הקלה חשבתי שהכל היה חלום הלכתי להעיר את אמא שלי לבכות קצת לספר לה על החלום ולסיים אם זה אחת ולתמיד הם לא היו שם רציתי אל מאחוריי הבית שלי וראיתי את שני הקברים המאולתרים שהכנתי להם החלטתי שאני עומד לנקום קראתי באינטרנט על סוגי רצח כדאי לנסות להתאים בין רוצח לשיטה אבל לא יצא כלום ואז חיפשתי בדיוק את מה שקרא להם כתבתי שיסוף גרון וחתך בבטן הדבר הראשון שעלה היה ג'ק המרטש נכנסתי והתחלתי לקרוא אני לא יצטט לכם מויקפידה אבל בקיצור חוקרים חושבים שהוא אחראי על 11 מקרי רצח שקראו להם "רציחות וייטצ'אפל אבל רק חמישה מהם בטוח שלו הם תיארו את חמשת מקרי הרצח שלו התחלתי לקרוא וקיבלתי שוק הרצח של ההורים קרה בדיוק כמו שהרצח של הקורבן השני קרה שניהם נחנקו לפני ששיספו להם את הגרון

ולשניהם חתכו את הבטן המשכתי לקרוא ללא תוצאות הרציחות היו דומות אבל אם כמה מאפיינים שונים נגיד ברצח השני הוא שם את האיברים הפנימיים של הקורבן הונחו על כתפיו

ועכשיו אתם בטח שואלים את עצמכם מההתחלה מהכלב השחור קשור לסיפור אז ככה אחרי קריאה שנייה של מקרי הרצח נזכרתי בכלב שאלתי את עצמי אם זה היה סתם צירוף מקרים או שזה אמור לסמן משהו הסתכלי באינטרנט שוב אבל בלי תוצאות החלטתי לפנות לחבר שלי הוא ממש חכם הוא חייב להבין כמובן שלא סיפרתי לו את כל הסיפור רק שאלתי אם הוא מכיר משהו שכלב שחור מסמל מיד הוא אמר לי שבכמות דתות לגרים יש צורה של כלב שחור אז שאלתי אותו מה זה גרים כמובן שהוא אמר לי שאני צריך לקרוא עוד אבל זירזתי אותו קצת בחוצפה ואז הוא אמר לי הגרים מסמל מוות כשחוזי עתידות רואים את הגרים זה אומר שאתה עומד למות הוא שאל אותי למה אני שואל אז ניתקתי מיד לא רציתי לספר לו לא יכולתי לספר לו הוא לא היה מאמין אבל היה דבר אחד שלא היה הגיוני בסיפור אם אני ראיתי את הגרים למה ההורים שלי מתו ואז קראתי שוב על ג'ק והבנתי שזה לא מסתדר מסע הרציחות התחיל בשנת 1888 אז נגיד והוא היה בן שלושים כשהתחיל עכשיו הוא בן 133 קצת מאוחר לחזור לעניינים שמעתי על מקום בלונדון שנקרא הצינוק של לונדון שמעתי שמספרים שם על הסיפור חיים שלו אז הלכתי אולי אני אגלה משהו גיליתי

אחרי הסיור הבנתי שהוא גר או לפחות רצח באזור שנקרא וייטצ'אפל ועל שם המקום הזה נקראת סדרת הרציחות חיפשתי את המקום ומצאתי החלטתי שיהיה חכם לחפש שם דיברתי עם כמה אנשים הם עזרו לי להגיע וזהו אני עומד פה זאת שכונה ארוכה מאוד אבל שנייה לפני שנכנסתי קפאתי שוב משהו במקום הזה הפחיד אותי בטירוף ואז נזכרתי בשני ההורים של תלויים מהתקרה מנסים להחזיק את עצמם וישר אחרי זה עוד תמונה של שניהם שוכבים על הרצפה מתים ואז הכעס שלי התגבר על הפחד רציתי פנימה בחיפוש אחרי משהו הכי קטן אחרי ריצה של שעה וחצי הגעתי לסוף לא מצאתי כלום התיישבתי על הרצפה חושב איך להמשיך עכשיו ואז חשבתי על זה הקורבן השני נמצא מת בבית מספר 29 אם הוא ביצע את הרצח הראשון שוב אולי הוא מתכנן לבצע שוב גם את השני התחלתי לרוץ לשם אחרי כמה דקות ריצה הגעתי לזה בית מספר 29 הבית היה ישן ורקוב כיאלו לא היה בו אף אחד במשך שניים חלק מהחלונות היו שבורים והחלק השני סדוקים אבל יותר מהכל הוא הרגיש רע כיאלו דברים רעים קרו שם ואז ראיתי משהו ראיתי כלב כלב שחור וגדול שעמד על הראש של הבניין הפחד חזר עליי אולי כל זה זה זה בכלל מלכודת אולי אולי הוא רוצה שאני אכנס אחרי עוד כמה דקות של מחשבה על מה לעשות עכשיו חשבתי על זה אני סתם מפחד הרי הוא אמור להיות מת מזמן מי מגיע לגיל 133 אפילו עם הטכנולוגיה שיש לנו נכנסתי פנימה צעד אחר צעד כל צעד שלי אני מרגיש יותר ויותר כיאלו גל של אופל דוחף אותי חזרה אתם מכירים את ההרגשה הזאת כיאלו משהו רע קורה בפנים וזה מנסה להרחיק אותכם משם אז זה זה התעלמתי מההרגשה הזאת בזמן שאני ממשיך ללכת מנסה להבין מה אני מתכנן לעשות לו או מה אני מצפה לראות ואז הגעתי לדלת הדלת הייתה רקובה כיאלו היא פה מיליוני שנים אבל הידית הידית הייתה חמה כיאלו מישהו השתמש בא לפני שתי שניות פתחתי את הידית וראיתי בית וכשאני אומר בית אני מתכוון סתם בית בית רגיל לגמרי היו בו את כל הטכנולוגיה שיש בכל בית רגיל הכל היה מסודר ונקי כיאלו מישהו גר שם אפילו נקי יותר כיאלו זה מוזאון התחלתי ללכת עברתי מחדר לחדר ולא מצאתי כלום עשיתי את זה שלוש פעמים אבל לא היה שם שום דבר מוזר שום דבר חשוד פשוט פשוט כלום הייתי עייף והיה מאוחר אז החלטתי ללכת ולחזור מחר ואז ראיתי את זה על הדלת כניסה היה כפתור הוא היה מוסתר מוסתר טוב ניסיתי לבדוק אם זה כפתור או סתם משהו מוזר בדלת אחרי כמה שניות הבנתי שאין לי איך לבדוק את זה חוץ מללחוץ על זה אאאזזזז לחצתי לפני שהספקתי להבין מה קורה(קול של פיצוץ)שמעתי פיצוץ בא מהחלק האחורי של הבית רצתי לשם וגיליתי דלת נוספת שיש שם פתאום לא הבנתי איך וגם לא ניסיתי כל מה שעניין אותי בשלב הזה היה למצוא את הבחור הזה ולהרוג אותו

אני נכנס(להגיד בקול דרמטי)(קולות של דלת נפתחת) החדר היה חשוך לגמרי התחלתי להתקדם לאט לאט עם הידיים מקדימה כדי לוודא שאני לא נתקע בכלום אחרי כמה זמן שאני הולך האור נדלק בחדר לא היה כלום חוץ מכיסא חיפשתי למשהו כל דבר שיכול לעזור לי התסכלתי מסביב אבל כלום ואז כשהחזרתי את העיניים לכיסא ישב עליו מישהו הוא היה הוא היה פשוט מוזר הוא לא היה בצבע אחר או בלי איבר בפנים הוא היה רגיל אבל משהו בו משהו אמר לי שהוא לא רגיל הוא התחיל לדבר עלי אבל לא הצלחתי להבין מילה אבל בין כל הגיבריש הזה הבנתי מילה אחת בואאאאאא בניגוד למה שחשבתי שיקרה כשאני אגיע לא זזתי רציתי לנקום את המוות של ההורים שלי אבל הפחד שלי גבר על הוא דיבר שוב אבל הפעם הבנתי אותו

ג'ק: אז אתה עומד להיות קורבן מספר שתיים

אני: מה על מה אתה מדבר

ג'ק: לפני הרבה הרבה שנים ביצעתי 5 רציחות מפורסמות מאוד אבל עכשיו אנשים פשוט שכחו הם חשבו שאני מת אבל אני לא מוכן שהם ישכחו אותי בגלל זה עשיתי עסקה עם השטן מהיום כל חצי שנה אני עומד לחזור ולבצע את כל חמישת הרציחות שלי שוב ושוב ושוב עד שיזכרו אותם לנצח ועכשיו כמו שאמרתי אתה קורבן מספר שתיים

> ©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©
>
>