Jacqueline Le Bas

* Jacqueline Le Bas
* Jenny Law
* Paní Silverspoon

### Příbuzní

Jean Le Bas (otec), Louise Le Bas (matka), Serge Le Bas (bratr), Bridget O'Sullivan (polosestra), Philippe Le Bas (děda)

### Vztahy

Lucy Renshaw (známost), Lucy Jane Poe (objekt zájmu)

### Povolání

malířka, archeoložka, poskytovatelka kreativních finančních řešení vašich sběratelských problémů

## Výskyt

### Jiné životy

En-Černý Zajíc, Zillah, Meroe, Aurelia Rufina, Mahsa-Maria, Yara (Tamar), Walpurga Rodendorf von Eltz, Magdalen Fleming

### Debut

Kapitola I: Wimbledonská rozehra

Jacqueline: *Jako vím, že to vypadá, že fakt nemám morální zásady, ale mrtvoly většinou neřeším!*
+++

Jacqueline: *Máme plán, jak tam budeš navazovat kontakty?*

Lucy: *Já se necítím na navazování kontaktů.*

Jacqueline: *A cítíš se na to bejt bez domova? Protože jestli ne, tak by ses měla začít cítit na navazování kontaktů. A vůbec, proč tě tu neznají jako Jerryho? To by bylo rychlejší!*

Lucy: *Ne všichni se celej život převlíkají za jin‎é lidi!*

+++

Napoleon IV.: *Vy ničemu moc nevěříte, co... ničemu a v nikoho.*

Věk: 28

Žena menší a drobnější postavy. Má tmavohnědé, až trochu kaštanové, a ne zcela zkrocené vlasy, které navíc nosí ještě na krátko. Její modrošedé oči kontrastují s pletí, která je na šlechtičnu - na kterou si často hraje - až příliš opálená a naznačuje, že se pohybovala v slunečných krajích a úplně tam nezahálela. Obléká se všelijak, podle toho co je zrovna třeba, ale zdá se, že nejpohodlněji se cítí spíš v mužském oblečení... zvlášť, když někam leze či zdrhá. Což se stává docela pravidelně. Navzdory tomu, že náboženským vyznáním evidentně netrpí, na krku nosí poněkud podivný křížek, kterému říká ankh. K tomu také vždy nosí poměrně jednoduchý náramek z irského mramoru, a nemá ráda všetečné irské dotazy na jeho původ.

Povahově je Jacqueline velmi praktická a ekonomicky orientovaná, byť občas sobě navzdory propadá nějakému menšímu idealismu. Často váhá mezi finančními jistotami a revolučními hodnotami. Když si něčeho přihne - což není úplně vzácná událost - je dost sdílnější ohledně svého pohledu na svět, který zahrnuje i velmi liberální postoje ke vztahům s muži... a ženami. Alkohol v ní vyvolává ovšem i trochu násilnější sklony, byť pro nějakou tu ránu nejde úplně daleko i za střízliva. Přes zdánlivou kompetenci - alespoň co se zakázek týče - a ochotu podělit se o své vidění světa, Jacqueline jen málokdy mluví o osobnějších věcech. Zdá se, že krom toho, že nevěří v Boha, nedůvěřuje obecně *nikomu*.

Má ráda přímé jednání (byť s pravdou má občas poněkud volnější vztah), zato moc nemusí poezii a metafory. V duchu francouzské republikánské tradice velmi silně věří v rovná práva pro všechny bez ohledu na rasu, byť ohledně práv ženských je poněkud ambivalentní. Některé by podle ní potřebovaly nejprve dovzdělat. A to pořádně. Také je zastánkyní vědeckých postupů a na nějaké spiritualistické podvody fakt nemá čas, byť pobyt v Anglii a zvláště na podivné Staré faře její racionalitu občas dost trpce zkouší.

Mimo angličtiny a francouzštiny ovládá minimálně také řečtinu, arabštinu a pár tureckých nadávek. Rozhodně *neovládá* skotštinu, navzdory podivnostem v Haddingtonu.

Má roztomilou opičku Bingo. V podivné alternativní dimenzi, kde mají všichni poněkud zvířecí rysy, má Jacqueline tendenci být trochu koňovitá.

#### **Raný život**

Jacqueline se narodila v Paříži, coby nejstarší dítě v poněkud dysfunkční a zchudlé republikánské rodině Le Bas. Její otec Jean, stejně jako děda Philippe, byli oba archeologové, kteří své vášni zasvětili celý svůj život a představovali si, že Jeanův syn bude v této tradici pokračovat. Jacqueline ovšem archeologii rovněž propadla a jak se zdá, nakonec přesvědčila alespoň otce, že i dívka může být užitečná, a začala ho doprovázet na výpravách. Jediný Jeanův syn, Serge, byl tehdy stejně ještě velmi malý a o archeologii moc zájem nejevil. Jinak byl ovšem velmi roztomilé dítě a Jacqueline si ho velmi zamilovala, a do jisté míry ho i vychovávala, neb otec měl svá velká bádání a s matkou, zdá se, měli Jacqueline i Serge vždy poněkud problematický vztah. Snad i proto, že dost holdovala alkoholu.

Poslední otcova výprava, tentokrát nezvykle do Amazonie, ovšem skončila jeho smrtí, což Jacqueline evidentně velmi poznamenalo, ač o tom mluví málokdy. Leda snad když se jednou za čas probere z nočních můr. Otcovou smrtí se navíc skončily archeologické výpravy, neb děda tehdy ze zprávy zcela zešílel, a byl umístěn v ústavu. O něco později, z neznámých důvodů a tak před deseti lety, Jacqueline náhle z Paříže zmizela. A tvrdí, že se tam nemůže jen tak vrátit, byť vysvětlit to odmítá.

Těžko říct, co dělala v následných letech. Nejspíš věci ne zcela legální, neb se krom archeologie a malování poměrně vyzná i v otvírání zamčených dveří a padělání všelijakých lejster. Sama tvrdí, že hodně cestovala, po Evropě, Blízkém Východě, a především svém milovaném Egyptě. Někdy před pěti lety pak potkala Victorii, která ji prý inspirovala k vytvoření identity *lady Jenny Law*, pod kterou je nyní v Anglii známá. Taky měla nějakou srážku s britským archeologem E. A. Wallisem Budgem, který ji dodnes obviňuje z toho, že mu ukradla sekretářku. A že jednou dozajista skončí v pekle. Posléze pak začala plnit zakázky pro záhadného, ale dobře platícího baroneta Williama Rose, skrze zadání od jejich spojky.

Na počátku první série tak osmadvacetiletá Jacqueline přijíždí do Wimbledonu, kde se má konečně sejít se samotným baronetem Rosem, zatím nepřítomným. Ubytuje se tedy na Staré faře a dlouhou chvíli si krátí převlékáním se za *Jacka* a popíjením v hospodě, kde se seznamuje s místním mladíkem, Jerrym, který se jí začíná velmi zamlouvat.

#### **První série**

Jacqueline, coby lady Jenny Law, stále čeká na Staré faře na ono slíbené osobní setkání se svým tajemným zaměstnavatelem, Williamem Rosem. Tomu také přivezla jistou starověkou krabičku, jenž na jeho příkaz odcizila Francouzům, kteří s ní utekli z obležené Paříže. Předání jí však zkomplikuje baronetova všetečná dcera Alice a následně se objevující doktor Frederik Hansen, který tvrdí, že krabička po právu náleží Dánům. Co ovšem Jacqueline vyvede z míry nejvíce, je objevení se Serge Le Bas, jejího bratra, kterého už deset let neviděla. Vzápětí se ukazuje, že toho pozval do Wimbledonu pod falešnou záminkou právě pan Rose. Jacqueline se s ním kvůli tomu pohádá – a není to poslední hádka. Byť se brzy ukáže, že Jacqueline a Rose jsou vzájemnými opaky, a Jacqueline baroneta moc nemůže vystát, brzy to vypadá, že pan Rose má na ni jisté páky, týkající se jejího bratra, které ji nutí na Staré faře zůstat a pracovat pro něj nastálo.

Jacqueline tak pro něj plní všelijaké zakázky, především zlodějského charakteru, nešetří nadávkami, a získává otravnou sokyni, co jí párkrát něco vyfoukne přímo pod nosem. A přemítá, proč se baronetova manželka Marion tak podobá její dávné známé, Victorii, či srdnatě odolává kázáním navrátivšího se doktora Hansena, že by se taky měla chovat úměrně svému věku a jako dáma. Taky zjišťuje, že mladík Jerry je vlastně Lucy Jane Poe, a byť dívka má podle ní poněkud zaostalé a beznadějně rasistické názory, nelze upřít, že se Jacqueline pořád dost líbí. Snaží se ji tak trochu přivést k osvícenějšímu pohledu na svět, což komplikuje Lucyin otravný a stejně zaostalý nápadník, konstábl Henry Morris, i značná žárlivost jejího vlastního bratra (kterou se Jacqueline snaží řešit snahou dát ho dohromady s Halíd, Lucyinou pokrevní sestrou). A následně také Lucyino dost zvláštní chování a posedlost smrtí Elizabeth Siddal, které občas začíná nabízet otázku, zda je Lucy skutečně *zcela* duševně v pořádku. Při plnění Roseových zakázek ovšem Jacqueline nezahálí a brzy se seznamuje s panem Murrayem, pro kterého začne psát cestopis o Egyptě, i s Johnem Devoyem a jeho irskými kamarády, s kterými se občas účastní zábavy poněkud *na hraně* britského zákona.

Občas se taky potýká se stíny své minulosti. V jednu chvíli, když se Jacqueline dostane příležitosti modelovat pro pana Thornycrofta, se její reakce zdá být poněkud zvláštní. A následně dost neochotně nese neúnavný zájem malíře Gabriela Rossettiho, který ji také chce učinit svou modelkou, výměnou za lekce – byť příležitost trochu se zlepšit v malbě se jí přece jen zamlouvá. A když v rámci plnění dalšího úkolu zavítá do Britského muzea, sráží se tam s panem Budgem, který jí evidentně stále nezapomněl zcizení jeho sekretářky, i s panem Samuelem Birchem, stařičkým přítelem jejího otce a dědy. Právě od něj získá řadu korespondence, která začne komplikovat její pohled na milovaného otce a přivede ji k pátraní po záhadném předmětu, důkazu dávné civilizace, o který její děda kdysi přišel zásluhou lorda Byrona, dávno mrtvého básníka, o nějž má najednou spousta lidí zájem. Rodinné záležitosti pak ještě víc zkomplikuje příchod irské dívky Bridget O’Sullivan, kterou Jacqueline nemůže vystát, ale odmítá to vysvětlit. V průběhu času pak - při srážce s všehoschopným Richardem Wallacem, či při vykrádání hrobky v Chislehurstu - se taky ukazuje, že obvykle dost nebojácná a chladnokrevná Jacqueline má jistou slabinu, která se snad týká stísněnějších či podzemních místností. Snad. Vysvětlit to opět odmítá. Byť to jednou skoro konstábla Morrise stojí život... ne, že to by snad zrovna *Jacqueline* dvakrát trápilo. Na večírku ex-císaře Napoléona III. v Camden House, kde francouzská šlechta dost zkouší její trpělivost, ale Jacq získává po dlouhých peripatiích skaraba podobného tomu, o kterého děda kdysi přišel (a který nakonec skončil v rukou Charlese Babbage), což ji velmi potěší.

Největší Jacquelinina dilemata se ovšem celou první sérii týkají jejího bratra, jehož eskapády dost zkouší její racionální víru v to, že nadpřirozeno neexistuje (tu ovšem poměrně silně zkouší i celá existence Williama Rose), i rozhodnutí, že věnovat se revolucionářské činnosti může být sice v její rodině tradiční, ale žádné výhody z toho nekoukají. Když pak její bratr, jakýmsi zvláštním poutem spjatý s Charlesem Howellem, málem zemře, začíná se zdát, že Jacqueline své názory na nadpřirozeno i revoluci pomalu přehodnocuje. Pokud tedy zrovna nehledá útěchu na dně flašky, což se vlivem eskapád jejího bratra také dost často stává.

Problémy jejího bratra pak naberou rychlý spád, když se ukáže, že trpí těžkou nemocí, na kterou je k velmi specifickému, experimentálnímu léku třeba přísad pana Rose a expertízy doktora Hansena. Když pak vyjde najevo, že pan Rose je vlastně Edward Trelawny a má za sebou poněkud temnou a krvesajnou historii, Jacq má velké dilema a velké problémy. Rose jí opravdu k srdci nepřirostl, ale potřebuje ho, neb Sergovi jde o čas. A doktor Hansen se naopak snaží Rose dostat za mříže nebo do oprátky - a podaří se mu minimálně dostat ho k soudu, kde Jacqueline těžce lituje, že nemůže pod svým jménem svědčit, když se Hansen vytasí s Lucy (tentokrát posedlou Elizabeth Siddal už značně doslovně) coby korunním svědkem. Soud končí vítězně, ale vyřešeno tím nic není.

Když později Jacq, v doprovodu Serge, navštíví opět pana Birche, dojde k mnohým odhalením. Skončí se tak její dlouhá a marná snaha utajit před Sergem, že Bridget je jejich polosestrou - výsledkem aféry mezi Jeanem Le Bas a Mary O'Sullivan - a Serge, který si nepamatuje z dětství to, co Jacqueline, se s tím smíří o dost rychleji. Birch jim také pomůže přeložit záhadné hieroglyfy na skarabovi a nasměruje je, kde jejich děda ukryl prsten, poslední součást mechanismu skaraba. Poněkud rozčilená Jacq se pak v noci s pomocí Alice, která má v držení kuličku tvořící třetí část mechanismu, pokusí vše složit dohromady a odhalit, po čem děda s otcem tak dlouho pátrali. Odhalení je to poněkud dramatické, neb skarab je evidentně spojen s nějakými jinými dimenzemi a dost nebezpečnými silami. Jacqueline tam málem uvázne navždy, nebýt Williama Rose, který ji s nasazením vlastního (ne-)života dostane ven. Což se tomu docela vyplatí, neb když je o pár dní později unesena Alice a Rose se ve snaze ji zachránit chytne do pasti svého poněkud nemrtvého bývalého milence, nemá Jacqueline ani *příliš* *mnoho* komentářů ohledně nutnosti jeho záchrany... či jeho krmení.

K tomu se také ukáže, že její známá Victoria není žádnou Marioninou zapíranou a neoblíbenou tetičkou, jak Marion dosud tvrdila: Marion, skutečným jménem Margaret, je totiž podobně krvesajné stvoření jako Rose a na své různorodé ženské příbuzné si ráda hraje ve službách jejího veličenstva. V rámci řešení důsledků posledních událostí má ovšem Jacqueline své vlastní starosti, neb se jí nejprve vrací příznaky jisté nemoci, kterou prý již delší dobu trpí - a vzápětí se opět střetává se svou známou černou zlodějkou, která se snaží vyloupit Starou faru. Zlodějka utíká, ale na místě po ní zůstává medailónek, který Jacqueline okamžitě poznává. Patřil jejímu otci.

#### **Aliasy**

##### **Lady Jenny Law**

Šlechtična, která momentálně pobývá na Staré faře a poznává krásy místního rurálního prostředí. Má netradiční módní vkus: k až příliš krátkým a většinou příliš nezkroceným vlasům nosí oděvy evidentně ušité z dobrých a kvalitních látek, mající přesto o poznání jednodušší a umělečtější střih, než je běžné. K nelibosti některých navíc zásadně nenosí korzety. Mabel Taylor se domnívá, že by mohla být velmi hezká, kdyby všechny tyhle nedostatky napravila, ale evidentně o to vůbec nejeví zájem. Nějakým, blíže nespecifikovaným způsobem, pracuje pro pana Rose. Zato jeho ženě slíbila namalovat rodinný portrét. Prý se jedná o příbuznou samotného Edwarda Lawa, hraběte Ellenborough.

##### **Jack**

Pomocná síla během střeleckých závodů a občasný sluha hraběte Spencera, který velmi zajímal doktora Hansena. Trochu se podobá mladíkovi, co v zápase porazil konstábla Morrise a prokázal že drobné, ale mrštné a rychlé lidi je neradno podceňovat. Také prej pracuje na železnici a všude jinde, kde se dá. Kamarád Jerryho, Billa a Johnnyho. Často viděn také ve společnosti Johna Devoye a dalších Irů. Nejčastěji v hospodě.

Momentálně řeší prácičku pro Jamese Stephense, která by mohla mít až revoluční uplatnění.

Tvrdí o sobě, že je odevšad, ale původem je z Paříže, a že vyrostl na stejné ulici jako Serge Le Bas.

##### **Paní Silverspoonová**

Ne, ne tamta paní Silverspoonová. I když zájem o starožitnosti mají obě. Tato paní Silverspoonová, šlechtična, která miluje svého manžela a nesnáší divochy, zvláště pak jejich exotickou služku, je vynálezem pana Rose. Účel má dvojí - získat hledaný vějíř od markýze z Hertfordu, aniž by se do toho zapletlo Roseovo jméno... a implementaci plánu, kterým se baronet Rose snaží naučit svého přítele Morrise smyslu pro humor.

Podle Jacq za tento plán Rose ještě zaplatí.

##### **Madame Marion**

Dáma s neschopným manželem knihomolem, která si chybějící povyražení musí shánět po zařízeních madame Rachel v Soho. V skutečnosti způsob, jak osvobodit mladého Louise z pasti, ve které uvízl. Byť Louis byl trochu zklamaný, že to celé bylo fakt jen naoko.