Vare Grenskog

Vare Grenskog ble født i en liten by hos en liten familie hvor hun var veldig ønsket. Moren og faren ville gi henne den tryggeste og beste barndommen de kunne tenke seg, i håp om at hun ville bli hos de for alltid i Innkantskogen. De advarte Vare om alt det farlige som fantes i verden utenfor deres lille by og forbi skogen, og for hver historie om monstre og beist ble Vare mer og mer interessert og forundret over at det kunne finnes så mye spennende i verden. Hun begynte å utforske skogen bak huset, og lekte at hun var alver og trollmenn, og kunne redde landsbyer og kjekke gutter fra drager og monstre.

Ettersom hun ble eldre utviklet lekene seg til lukrative jobber i skogen som jakt og fiske, og en stund forsynet hun byen med diverse viltkjøtt hun fikk gode penger for på markedet. En dag Vare dro på en spesielt lang tur på Galgetind, oppdaget hun en liten gruppe trollmenn som eksperimenterte på et dyr hun aldri hadde sett maken til utenfor en hule. Dyret snakket et helt ukjent språk hun aldri hadde hørt før, og hun ble så forbauset og nysgjerrig over aktiviteteten på Galgetind at hun ikke visste hvor hun skulle gjøre av seg. Men som en trent jakter visste hun at akkurat som en kanin på våren ville trollmennene bli skremt og forsvinne hvis hun avslørte at hun hadde sett de. Istedet for å si noe kom hun tilbake til Galgetind hver dag i over en måned og studerte deres bevegelser, vaner og rutiner, og lærte om deres skikker og ritualer. Hun fant fort ut at hulen deres var et slags laboratorie for magiske vesner, og omtrent hver tredje dag dro en eller to av trollmennene ut for å finne nye dyr. Tre dager etter dette igjen kunne hun igjen glimte dyrene, men da hadde de blitt til et monster av en blanding mellom dyret det opprinnelig var og et helt annet. Monstrene snakket alltid det samme språket, og gjennom lesing av boken «språkenes underlege ophavgd» som hun hadde sneket til seg fra skolemesteren i byen en dag, oppdaget hun at det var celestial de pratet.

En dag Vare kom hjem fra turen sin til Galgetind fortalte foreldrene hennes om at en by i nærheten hadde blitt angrepet av et merkelig vesen ingen hadde sett før, og at det hadde ført til at byen hadde blitt splittet mellom de som trodde at dyret var en Gud sendt fra mystiske makter og de som ikke trodde det. Det hadde til og med gått så langt at de troende hadde drept resten, og døpt om byen til «Cealditis». Vare kunne ikke tro sine egne ører, og neste dag satte hun ut for å utforske fenomenet. Da hun nærmet seg byen hørte hun en velkjent sang, på celestialsk. Hun løp inn i byen, og så raskt at hele byen var forhekset av et stort monster, som var halvt hest og halvt ørn. Et av monstrene til trollmennene hadde kommet seg løs. Vare spurtet bort til et hus, og klatret opp på taket, for siden hun hadde vært der da monsteret ble skapt, visste hun også at det hadde et svakhetspunkt. Hun stelte seg opp med sin jakterbue og pil i hånd og ropte ut «cealdiaris kratshox».

Monsteret kom byksende mot henne med et skrik og åpnet munnen, klar til å sluke henne hel. Da monsteret var millisekunder fra å sluke henne skøyt hun pilen rett inn i ganen på beistet og gjennomboret hjertet som hang fra en gjeksel på høyre side i munnen. Beistet gav fra seg et siste lite gurgel før det falt livløst ned, og krympet til ørnens originale størrelse. Vare skyndet seg å stappe monsteret ned i sekken, og løp fra byen før noen skulle oppdage at det var hun som hadde reddet dem - for hvordan skulle hun vel forklare hvordan hun hadde klart det, en halfling kan da hverken celestial eller ønsker å drepe et vesen med en pil og bue, hadde hun blitt avslørt hadde hun vel blitt drept selv for å svikte halflingfreden. Hun løp og løp, med kun ett mål for øyet - å konfrontere trollmennene med deres aktiviteter en gang for alle. Men selv om hun hadde studert trollmennene i lang tid hadde hun ikke sett for deg responsen hun kom til å få da hun kom frem. Trollmennene var sjeleglade for at hun hadde klart å drepe monsteret, og ga henne en lønning på mer gull enn hun noen sinne hadde sett før. Gullet glimtet så fint som hun aldri hadde sett før, og for første gang i livet kjente hun sitt virkelige kall - Vare kunne drepe for penger. Den lysten som vokste opp i henne var både skummel og forlokkende, og hun kjente at halflingblodet hennes freste i protest, men lykken og lysten var sterkere. Da hun forlanget en forklaring på hvordan situasjonen hadde kommet ut av hånd på en sånn måte forklarte de at de utforsket måter å krysse forskjellige dyr på, men at det hadde blitt skapt mange monstre de ikke hadde klart å fange inn igjen, og av en eller annen merkelig grunn snakket de alle celestial, et språk man ikke kom over ofte på denne kanten av verden.

Med Vares naturlige evne til å jakte, store nysgjerrighet for alt som er annerledes, og hennes nyoppdagete ønske om gull tok trollmennene henne til seg og betalte godt for hvert monster hun klarte å drepe. Med dette fikk hun også tilgang til et stort bibliotek av språk og kunnskaper, og ble en kjær student hos trollmennene. I denne jobben lærte hun seg å jakte alle slags mulige monstre, og mens lysten etter gull og søken etter flere vesner, språk og oppdagelser økte, innså Vare at Innkantskogen var for liten for henne. Da hun fortalte foreldrene at hun skulle forlate Innkantskogen og reise ut for å utforske verden ble de veldig lei seg for at hun ville velge å dra, og håper bare at en gang i tiden vil halflingblodet hennes kjenne kallet til å komme hjem til Innkantskogen, skape et hjem der, og bli for alltid.

Når vi møter Vare har hun vært på reisefot i to år, blitt en god skytter og kjent med mange på sin reise. Hun tar oppdrag fra lokale tavernaer hvor hun har alliert seg med flere barder, og har nå for første gang begitt seg ut på det åpne hav, noe som egentlig byr halflinger imot. Da Vare Grenskog begynte reisen over havet til Odros var hun en annen hårfot, en hårfot uten store bekymringer, med et klart moralsk kompass som viste henne hvem som var onde og hvem som var gode. Men i Odros har kompasset sakte men sikkert begynt å spinne som om hun var fanget på en pol, og vissheten om hvem som er gode og hvem som er onde har blitt visket ut. Men selv om vissheten ikke er der, stoler Vare like sterkt på sitt eget innstinkt, og har hun bestemt seg for om noen er gode eller onde kan det være vanskelig å overtale henne om noe annet. Men nysgjerrigheten til Vare, og lysten til å oppdage mer har ikke blitt svekket, og om noe er hun bare mer motivert for å oppdage mer av verden.

Kjærligheten for Robert hadde fått Vare til å innse at dyr var verdt mer enn bare gullprisen for deres pels og kjøtt, og Vare vet nå at hun vil gjøre alt for å beskytte de dyrene som er gode. Ved å se drager for første gang i sitt liv har hun også fått et stort nytt mål i livet, hun ville temme en drage, og ha den som kjæledyr, akkurat som Robert, og hun vet at den beste måten å oppnå dette på er å fortsette med gjengen sin.

Før Odros hadde Vare for det meste reist alene, og møtet med gruppen hun har reist med i Odros har forandret henne mye. Der hun før var veldig fascinert av alver og skeptiske til nye raser er hun nå mer sikker på seg selv i møte med det ukjente, og stoler på at gruppas avgjørelse som oftest vil lede til det beste utfallet, og at hun uansett vil få en del nye skatter og gull på veien. Miron har lært Vare at man kan finne mye enighet i uenighet. Av Aranor har hun fått bekreftet at ikke alle er til å stole på, og at selv de nobleste skapningene kan gjøre ting som er feil. Av Mohinder har hun lært at ærlighet kommer i mange former, og at man ikke alltid må fortelle sannheten, og av Olav har hun lært at selv gamle vennskapsbånd kan få knuter, men at tråden ofte er litt glattere og glir seg ut av knuten igjen fort når man kjenner hverandre godt.