Bitch House

Bitch house

Само с няколко замаха, бабата на Мани разкара всички кучета навън от къщата, след което залости вратата.

Алекс: Много яка баба имаш!

Давид: Направо ни спаси живота!

Мани: Знам, знам. Тази вечер ще спите вкъщи.

Алекс: Ами аз съм съгласна, баба ще ме покрие.

Давид: Нашите сигурно няма и да забележат, че ме няма.

Мани: Значи е решено.

Елза: Нека седнем на по чаша горещ шоколад и да обмислим какво ще правим от тук нататък.

Всички се качиха в стаята на Мани и започнаха да обсъждат.

Алекс: Първата ни задача утре е да се върнем до фабриката и да намерим Артур.

Мерида: Но той може да е мъртав ...

Алекс: Не е мъртав! Усещам го!

Елза: Утре ще разберем със сигурност. Главният проблем е Голиат.

Давид: Съгласен съм, това нещо няма убиване просто.

Мани: Затова ще убием Лилия! След като тя умре и той ще изчезне.

Алекс: По същия начин както драконът Малефицент изчезна, нали?

Елза: Да.

Алекс: Още не мога да повярвам, че убих Петър ...

Давид: О аз мога, защото го видях с очите си! Иначе и аз бих се съмнявал.

Алекс: Чувствам се ужасно ...

Мани: Недей! Струваше си! Нещата бяха на живот и смърт!

Елза: Или той или ние ...

Мерида: Няма смисъл да се чувстваш виновна. Ти спаси приятелите си.

Давид: А и сега сме една крачка напред към победата!

Алекс: Благодаря ви, вече съм по-добре.

- 29.12.2015г. Къщата на Мани 11:30ч. –

На сутринта всички се събудиха и оправиха набързо.

Алекс: Време е! Към фабриката!

Мани: Сигурни ли сме, че Каролина не ни чака пред къщата с армията си от зли кучета, чакащи само глупавата им господарка Круела да им даде знак?

Мерида: Вече излизах да хвърля боклука – нямаше я.

Елза: Добре, значи можем да тръгваме.

Мерида: Чакайте, на капака на контейнера открих бележка.

Давид: И какво пишеше?

Мерида: Не знам, не мога да чета!

Мани: Дай я насам! „Крийте се докато можете. Следващият път няма да има кой да ви спаси! – К“

Давид: Как ни заплашва мършата ...

Мани: Ще я направим на пух и прах! Късметлийка беше, че бяхме изтощени!

Алекс: Ще се разправим с нея по-късно! Да тръгваме!

- Пред старата фабрика а тухли 12:10ч –

Пристигайки там, всички забелязаха, че половината сграда е разрушена от торнадото на Лилия. Те се огледаха и видяха, че торнадото е опустошило целия западен квартал.

Мани: Тази е унищожила града!

Мерида: Мисля, че мястото, където оставихме Артур е в незасегнатата част!

Алекс: Дано!

Всички влязоха и видяха, че мястото, където последно са видели Артур са паднали купчина тухли и навсякъде има кръв.

Елза: О боже мой ...

Мани: Алекс .. съжалявам.

Алекс: Няма за какво ..  ТОЙ Е ЖИВ!

Давид: Какво?

Алекс: Погледнете, има следи от влачене. Той се е измъкнал!

Давид: Оле права си!

Мерида: А всичката тази кръв под тухлите и около тях?

Алекс: Ами беше прострелян, няма как да не е текла кръв. Сигурна съм, че жив! Просто го чувствам!

Елза: Да, но къде е отишъл?

Алекс: Сигурно в нас!

Мани: Въпреки всички не мисля, че с тези рани е стигнал далеч. Може би все още е някъде наоколо.

Мерида: Добре, нека се разделим. Аз и Елза ще обиколим този район, а вие обиколете местата, където мислите, че може да е.

Алекс: Добре, ако го намерите ни звъннете!

Елза: Но нямаме телефони!

Мани: Вземи моя. Добре, че те научих на основните неща.

Така двете групи се разделиха и започнаха да търсят Артур.

- 12:30ч. близо до чешмата в Младост –

Давид: Жаден съм, ей сега идвам.

Алекс: Няма да пиеш сега! Нямаме време за губене.

Изведнъж Мани дръпна двамата зад едната стена на някакъв блок.

Алекс: Какво правиш?

Давид: Жаден съм!

Мани: Тихо, вижте кой е там!

Алекс и Давид погледнаха и видяха Лилия и Голиат да се изкачват по стъпалата на чешмата.

Алекс: Какво правят те тук?

Давид: Сигурно са жадни.

Лилия и Голиат подминаха чешмата и продължиха нагоре.

Давид: О не, не са жадни.

Мани: Мисия Артур е временно отменена! Трябва да проследим Лилия!

Алекс: Охх .. добре!

- 01:05 ч. пред Заразната болница-

Мани, Алекс и Давид проследиха Лилия и Голиат до Заразната болница.

Алекс: Какво по дяволите ще правят тук?

Давид: Не знам, но надали ще организират кампания за дарения.

Мани: Нека влезем и да разберем!

Те се промушиха през дупката, която служеше за вход, след което започнаха да шептят.

Мани: Няма ги тук.

Алекс: Е къде са?

Давид: Сигурно са на горния етаж!

Алекс, Давид и Мани се качиха по едните стълби, които водеха до малка площадка преди другите стълби, които водеха към втория етаж. Те се спряха на площадката, защото чуха глас.

Лилия: Ти пък какво правиш тук?

Каролина: Не е ли ясно?

Лилия: Получих СМС от телефона на Митко да дойда тук. Къде е той?

Каролина: Оф, че си тъпа. Това е капан за бога! Намерих телефона му след битката ви на кариерата и се възползвах, за да те привлека тук.

Лилия: Ъмм, мисля, че тази, която е в капан си ти, защото ти си затворена тук с Голиат!

Каролина: Сега ще проверим дали е така!

Круела: Кученца мои – излезте!

Всякакви породи кучета излязоха от стаите и наостриха зъби срещу Лилия и Голиат, а Мани, Алекс и Давид просто подслушваха и шпионираха какво става. Голиат размаха бухалката си започна да убива едно по едно кучетата, които му се мятаха навсякъде.

Лилия: Ти сериозно ли си мислиш, че твоите жалки песчета ще го убият?

Каролина: Не, но ще им спечелят време.

Лилия: На кого ще спечелят време и за какво?

Круела: На моите далматинци!

Лилия: Ооо, моля те. Далматинците не са страшни и не ядат хора.

Круела: Не ме интересува. Ще правят каквото им казвам! РАЗКЪСАЙТЕ Я!

Алекс забеляза, че става напечено и изпрати СМС на Елза и Мерида да дойдат.

Единия от групата далматинци скочи към Лилия и захапа за лявата ръка, но тя успя да се откъсне от него и го метна към едната стена. Кучето беше успяло така да си забие зъбите, че й беше разкъсало плътта и течеше много кръв.

Лилия: Ахх ти! Ще си платиш тъпкано заради това!

Круела: Кажи го на кучетата ми, които ще нападнат едновременно този път.

Около шест-седем кучета заобиколиха Лилия и бяха готови да скочат към нея, когато тя разпери ръца и ги издуха към каменните стени. Няколко от кучетата дори паднаха през прозорците.

Лилия: Нямаш повече кучета, а?

Круела: Имам, но те се занимават с глупавия ти герой!

Лилия: и сега какъв ти е плана? Как си мислиш да ме убиеш?

Лилия се изсмя като луда, а Круела извади голям продълговат нож.

Круела: Ще те убия сама!

Лилия започна да бяга из стаите, а Круела я гонеше. Не след дълго Лилия се спъна в един камък в коридора и Круела успя да я настигне.

Круела: Последни думи?

Лилия: ГОЛИАТ ПОМОЩ!

Чувайки зова на своята господарка, Голиат замахна с бухалката си и с всичка сила я заби в пода. Ударът беше толкова силен, че пода се пропука и целият втори етаж рухна. Круела първа се изправи и се насочи към Лилия, която беше  безсъзнание.

Каролина: Круела, ела веднага и ми помогни!

Круела: Просто използвай силата си и се измъкни.

Каролина: Не мога да се съсредоточа, боли ме ръката ужасно много.

Круела отиде и измъкна Каролина изпод камъка. Половината от кучетата й бяха мъртви, а много други бяха ранени. В това време и Голиат се надигна.

Каролина: Нямаме какво повече да правим тук.

Круела: Другият път няма да се проваля!

Каролина и Круела избягаха, а Голиат грабна Лилия през рамо и също си тръгна.

По това време Давид, Мани и Алекс бяха затиснати под голямо парче бетон.

Алекс: Просто страхотно ... сега ще умрем от липса на кислород.

Мани: Сигурна съм, че Мерида и Елза ще дойдат скоро и ще ни измъкнат.

Давид: А защо не се измъкнем сами?

Давид докосна с ръка парчето бетон и го замрази, а Алекс използва електроенергия.

Мани: Еми нищо не стана ...

Давид: О, съжалявам, че силите ми не могат да чупят бетон. Ако имаш по-добра идея заповядай ...

Мани: Ами ако можех да си използвам силите без да ви опърля всички ни, повярвай ми щях.

Алекс: ВСИЧКИ ЩЕ УМРЕЕЕЕМ!

Тогава парчето бетон се размърда и влезе лъч светлина, а след малко цялото се измести. Всички успешно се измъкнаха.

Мерида: Живи ли сте?

Алекс: Какви ви отне толкова много време?

Елза: Ами ти ни каза просто да дойдем. От къде да знаем къде?

Алекс: Ами бързах, за да не изтърва битката на кучките.

Мани: Как ни намерихте все пак?

Мерида: Звука на разпадащ се етаж се разпространи навсякъде. Не само ние ви намерихме. Скоро половината град сигурно ще дойде тук.

Давид: Убеден съм, че градът в момента е в Запада, който напълно разрушен, но както и да е.

Елза: И всъщност какво стана тук? Видяхме Голиат да си тръгва. Да не сте го победили?

Мани: Съвсем не, дори не сме се били. Само гледахме Лилия и Каролина. Като цяло те изобщо не ни забелязаха, но станахме косвени жертви.

Алекс: Също така няма смисъл повече да търсим Артур. Сигурна съм, че той сам ще ни намери и може би дори вече е в нас. Да се прибираме и ще се чуем.