Jaunās Gaismas klosteris

**Jaunās Gaismas klosteris** ir senākā līdz mūsdienām saglabājusies cilvēku veidotā celtne, kā arī senākais cilvēku klosteris un viena no nozīmīgākajām cilvēku svētvietām Rietumzemē. Tas atrodas uz klints kontinenta austrumu piekrastē, Senajā Krastā. Klosteri ieskauj plašs dārzs. Tā centrā atrodas liels akmens, kurā redzama cilvēka pēda. Leģendas vēstī, ka šo pēdu atstājis pirmais Rietumzemes krastā izkāpušais cilvēku ceļotājs. Ģeoloģisku pārbīžu rezultātā klosteris attālinājies no piekrastes - šobrīd tas atrodas apmēram divdesmit metrus virs jūras līmeņa un dažus simtus metru no okeāna. Klostera celšanas laikā leģendārais akmens atradies vien pāris metrus virs jūras līmeņa (paisuma laikā).

## Nozīme sabiedrībā

Klosteris ir populāra svētceļojumu vieta. No tuvām un tālām vietām šeit ierodas ļaudis, kam nepieciešama gudrība pirms lēmumu pieņemšanas vai cita veida palīdzība. Svētceļnieki tradicionāli apmetas vienkāršās teltīs, kuras ierīko zem masīvajiem apkārt augošajiem kokiem. Šeit vienmēr atrodami dažādi tirgotāji, amatnieki un meistari. Tāpat sastopami ubagi, kuri ģērbjas ļoti trūcīgi, tomēr dienas laikā var nopelnīt vairāk par pilsētas amatnieku. Par kārtību rūpējas sargu patruļas.

## Pārvaldība

Klosteri pārrauga Jaunās Gaismas mūki. Viņi ir devuši nabadzības solījumus, tādēļ ģērbšanā un uzturā ir ļoti pieticīgi. Lai gan viņiem nav uzkrātu bagātību vai politiskās ietekmes, labā slava ļauj neraizēties par jaunu aicinājumu trūkumu.

Klostera vadītājs ir abats. Par abatu tiek ievēlēts kāds no Jaunās Gaismas klostera mūkiem, kad iepriekšējais vadītājs ir aizgājis mūžībā. Atšķirībā no daudziem citiem klosteriem, kuru vadītāji pārsvarā veic tikai administratīvo darbu, no Jaunās Gaismas klostera abata tradicionāli tiek sagaidīta arī reliģiski literāru darbu rakstīšana.

## Arhitektūra un teritorijas iekārtojums

Klostera ēkai apkārt atrodas labiekārtots dārzs ar akmens soliem un pastaigu celiņiem. Dārzu ieskauj augsts akmens mūris ar galvenajiem vārtiem rietumos un mazajiem svētceļnieku vārtiem austrumos. Dārza austrumu daļā ir leģendārais akmens ar pēdas nospiedumu. Svētceļnieki parasti dodas pie akmens, kāpdami augšup pa taciņu, kas sākas piekrastē, un iziedami cauri austrumu vārtiem. Uz rietumiem un dienvidiem no dārza plešas dižkoku audze, kurā svētceļnieki ierīkojuši telšu pilsētiņas. Uz ziemeļiem no dārza ir kapsēta. Vairākus kilometrus uz dienvidiem atrodas Sarkanā Viļņa ciemats.

Ne īpaši augstais vai plašais klosteris viscaur veidots no rūpīgi apstrādātiem akmeņiem. No akmens ir ne vien sienas, griesti un kāpnes, bet pat soli, galdi un gultas. Valda uzskats, ka tas darīts ar mērķi nodrošināt klostera telpu ilgmūžību cauri laikmetiem. Un mērķis ir sasniegts - akmens ne vien garantē drošību pret ugunsgrēkiem, bet arī nav pievilcīgs laupījums sirotājiem.

Klostera logi ir nevis četrstūraini, bet gan ar noapaļotu augšējo daļu. Tie pārsvarā ir veidoti kā krāsainas vitrāžas, kurās visbiežāk atainoti ziedi un suņi. Līdz mūsdienām šajā teritorija ir liela ziedu daudzveidība, kas izskaidro to parādīšanos vitrāžās. Dažādi ziedi simbolizē dažādus tikumus. Savukārt suņi logos attēloti tādēļ, ka šeit krastā izkāpušie cilvēku ceļotāji sastapušies ar vilkiem, kurus laika gaitā pieradinājuši. Tādējādi jau kopš pašiem pirmsākumiem Rietumzemes cilvēku uzticami pavadoņi bijuši pieradināti vilki un vēlāk dažādu šķirņu suņi.

Uz ziemeļiem no labiekārtotā dārza atrodas kapsēta, kur daudzu paaudžu gaitā apglabāti mūki un abati. No klostera cauri dārzam līdz kapličai ved taisns, bruģēts ceļš. Lielākā daļa apbedījumu ir izgrebti pazemes velvēs, kurās var nokļūt caur kapliču.

Klosterim ir plaši pagrabi ar daudzām garām un sazarotām ejām, kas aptver plašu teritoriju. Šajās ejās ir apslēpta ieeja noslēpumainajā Jaunās Gaismas arhīvā.

## Jaunās Gaismas arhīvs

No klostera pagrabiem dziļi pazemē ved akmens kāpnes, kuru galā atrodas Jaunās Gaismas arhīvs. Tas glabā unikālas vēstures liecības, tostarp šķietami zudušus un leģendām apvītus dokumentus. Kāpnes vijas lejup cauri vairākiem mākslīgi uzturētiem atmosfēras slāņiem. To mērķis ir saglabāt vienmērīgu gaisa mitrumu un temperatūru, lai novērstu vēsturisko priekšmetu bojāšanos.