recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Танутамон

**Тронне ім'я (преномен)**: *bȝ-kȝ-Rˁ* — ба-ка-Ра — *«Могутня душа Ра»*

**Власне ім'я (номен)**: *tnwt-Jmn* — Танут-Амон

**Ім'я Гора**: *wȝḥ-mrwt* —

**Танутамон** — останній кушитський фараон на єгипетському престолі, син Шабаки та племінник Тахарки.

## Життєпис

Тахарка в останній рік свого царювання зробив Тануатамона своїм співправителем і намісником Фіваїди.

Коронувавшись того ж року у Напаті, Тануатамон з військом проїхав Єгиптом, де його вітали до самої Дельти. Мемфіс спочатку не прийняв нового фараона, але здався після нетривалого спротиву. Фараон усюди приносив жертви місцевим богам, а у Мемфісі наказав збудувати у храмі нову залу. Дрібні князьки Дельти, які спочатку зачинились у своїх містах, виявили покору та були затверджені у своїх правах. Владнавши єгипетські справи, Тануатамон повернувся до Нубії. Так каже його ієрогліфічний «напис про сон» на горі Джебель-Баркал у Напаті. Літописи Ашшурбаніпала доповнюють його у тому сенсі, що відхід Тануатамона з Єгипту був не добровільним: його вигнали ассирійці, які завойовували країну. Мемфіс був залишений, цар утік також із Фів, які зазнали нового розграбування ассирійцями.

Фліндерс Пітрі знайшов 1896 року біля храму цариці Таусерт шоломи ассирійських солдат. Ассирійські літописи називають Танутамона *Тандамані*. За його правління, як і за правління Тахарки, у Фівах сидів місцевий правитель Монтуемхет, що мав титул «четвертого жерця Амона». Він утримував владу й під ассирійським володарюванням. У написах на статуях, поставлених ним у храмі Мут та знайдених у 1896–1897 роках, а також у карнакському написі він розповідав про свою діяльність з відновлення та наведення порядку у храмах, зруйнованих чи розграбованих ассирійцями.

## Примітки

1. ↑ Peter A. Clayton, Chronicle of the Pharaohs: The Reign-by-Reign Record of the Rulers and Dynasties of Ancient Egypt, Thames and Hudson, London, 1994. стор. 190
2. ↑ Aidan Dodson & Dyan Hilton: The Complete Royal Families of Ancient Egypt. Thames & Hudson, 2004, ISBN 0-500-05128-3

## Джерела

* Эрлихман В. В.: Правители мира
* Танутамон на сайті livius.org
* Танутамон на сайті antikforever.com
Пінеджем II

**Пінеджем II** (д/н — 969 до н. е.) — давньоєгипетський політичний діяч, верховний жрець Амона у Фівах та фактичний володар Верхнього Єгипту в 990—969 роках до н. е.

## Життєпис

Походив з роду Герігора. Син Менхеперра, верховного жерця Амона в Фівах і фактичного володаря Верхнього Єгипту, та Ісетемхеб III, доньки фараона Псусеннеса I. Стосовно дати народження немає відомостей.

Після смерті свого старшого брата Смендеса II, успадкував посаду Верховного жерця Амона у Фівах та владу над Верхнім Єгиптом. Він продовжував політику попередників, підтримуючи гарні стосунки з фараонами Нижнього Єгипту в Танісі, не здійснюючи активної зовнішньої політики. Був сучасником нижньоєгипецьких фараонів Аменемопета, Осоркона і Сіамона.

При ньому особливу роль зіграла його друга дружина Несіхонсу, яка, очевидно, займала низку привілейованих посад, які обіймали чоловіки, зокрема титули голови південних чужоземних країн і царського сина Куша (остання була суто номінальна, оскільки правителі Верхнього Єгипту ще з Пінеджема I не володіли Кушем.

Помер у 969 році до н. е. Після смерті Пінеджема II його мумія разом з останками його дружин і, принаймні, однієї дочки, Несітанебеташру, була похована в гробниці DB-320, що розташовується в Дейр ель-Бахрі над заупокійним храмом цариці Хатшепсут. Згодом, при фараоні Шешонка I, це місце було перетворено в сховок для мумій єгипетських фараонів Яхмоса I, Аменхотепа I, Тутмоса I, Тутмоса II, Тутмоса III, Рамсеса I, Мережі I, Рамсеса II і Рамсеса IX, які були тут перепоховані з метою захисту їх від грабіжників гробниць, де вони і зберігалися до 1881 року, де їх і виявили сучасні єгиптологи на чолі з Емілем Бругша.

## Родина

1. Дружина — Ісетемхеб, донька Менхеперра та рідна сестра Пінеджема II

Діти:

* Псусеннес, фараон XXI династії
* Харвебен, співачка Амона
* Хенуттауї IV, верховна жриця Амона

2. Дружина — Несіхонсу, донька Смендеса II

Діти:

* Танефер
* Масагарта
* Ітауї
* Несітанебеташру.
* Псусеннес III, верховний жрець Амона у 969—944 роках до н. е.

## Джерела

* Andrzej Niwiński, The Wives of Pinudjem II -a topic for discussion, JEA 74 (1988), 226—230
* Aidan Dodson & Dyan Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, Thames & Hudson (2004) ISBN 0-500-05128-3, pp.200-201
* Peter A. Clayton: Die Pharaonen. Herrscher und Dynastien im Alten Ägypten. Weltbild, Augsburg 1998, ISBN 3-8289-0661-3, S. 178.
Двадцять перша династія єгипетських фараонів

**XXI династія** — одна з династій фараонів, що правили в Стародавньому Єгипті під час так званого Третього перехідного періоду.

XXI династію називають «Таніською», оскільки її політичний центр розташовувався в Танісі.

## Історія

Євсевій Кесарійський, цитуючи Манефона, наводить імена 7 фараонів, які правили 130 років. Сучасні єгиптологи хронологічно правління династії відносять до:

* 1085—950 рр. до н. е. (135 років) — за Е. Бікерманом.
* 1070/1069-946/945 рр. до н. е. (бл. 125 років) — за Ю. фон Бекератом.
* бл. 1076–944 рр. до н. е. (бл. 130 років) — за Е. Хорнунгом, Р. Крауссом та Д. Уорбертоном.

Після смерті Рамзеса III почався занепад царської влади в Стародавньому Єгипті. В результаті після смерті Рамзеса XI і закінчення правляння XX династії до влади прийшов верховний жрець Амона в Фівах — Херіхор. Однак паралельно виникла XXI династія, засновник якої, Смендес, був одружений на доньці Рамзеса XI. Фараони XXI династії володарювали в Танісі, але реальну владу вони мали лише в Нижньому Єгипті, який вони контролювали. При цьому області Верхнього і Середнього Єгипту опинилися під владою верховних жерців Ра з Фів і не підкорялися правителям з XXI династії.

Останнім фараоном XXI династії був Псусеннес II, після його смерті на трон зійшов Шешонк I, засновник XXII (Лівійської) династії.

Поховальна маска Псусеннеса IПоховальна маска АменемопетаБронзовий сфінкс Сіамона

## Примітки

1. ↑ Kenneth A. Kitchen, The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC), 3rd edition, 1986, Warminster: Aris & Phillips Ltd, p.531
Ні-Нейт

**Ни-Нейт**, також **Гор-ні-Нейт** — ймовірний давньоєгипетський фараон, який належав до 0-ї Династії додинастичного періоду.

## Життєпис

Нині про його родину відомостей немає. Ймовірно, правив на півдні Єгипту; його царювання мало належати до пізнього додинастичного періоду, і він міг бути сучасником Нармера.

Дотепер ім'я Ні-Нейта відоме лише за двома згадками на спалених вазах, що їх було знайдено у гробниці № 257 в Хелуані. Прочитання імені є проблематичним через те, що його написання погано збереглось. Єгиптологи Едвін ван дер Брінк і Кристіана Келер переконані у читанні імені як «Ni-Neith». Більш точне його звучання поки не визначено.

## Примітки

1. ↑ Edwin van den Brink, Christiane Köhler: *Helwan* In: *Göttinger Miszellen: Beiträge zur ägyptologischen Diskussion* Nr. 187. Ägyptologisches Seminar der Universität Göttingen, Göttingen 2002, ISSN: 0344-385X, S. 57, Abb. 2

## Посилання

* DYNASTY 0 'SEREKHS': Late Predynastic Egyptian Royal Names
Іувелот

**Тронне ім'я (преномен)**: *ḥm nṯr tpi n imn iwlt* — Хемнечер-тепіенамон Іувелот — *«Перший Пророк Амона»*

**Власне ім'я (номен)**: *iwlt* — Іувелот — *«Улюбленець Амона»*

**Іувелот** (д/н —бл. 884 до н. е.) — давньоєгипетський політичний та військовий діяч, верховний жрець Амона у Фівах 894—884 роках до н. е.

## Життєпис

Був сином фараона Осоркона I та цариці Ташедхонсу. Найперша згадка про нього міститься на так званій Стелі привілеїв, котра зберігається в Каїрському музеї, з тексту якої відомо, що Іувелот був юнаком на 10-му році правління Осоркона I, що відповідає близько 912—910 роках до н. е. Відповідно він міг народитися між 925 та 920 роками до н. е.

Державницький шлях розпочав у війську, виявивши хист до керування загонами. На Стелі привілеїв повідомляється, що північною межею територій, що знаходилися під управлінням Іувелота, коли він служив військовим командиром, було місто Асьют.

На посаді Верховного жерця Амона його ім'я з'являється починаючи з 5-го року царювання анонімного фараона, серед Текстів ніломер в Карнаці. Згідно з останніми дослідженнями цим фараоном був Такелот I. вважається, що Іувелот отримав посаду Верховного жерця Амона в Фівах та намісництво над Верхнім Єгиптом після смерті свого брата Шешонка боизько 894 року до н. е.

На своїй посаді продовжував політику попередника щодо зміцнення позицій правлячої династії у південних провінціях, придушуючи невдаволення серед місцевої знаті та жерців, що почалися після смерті Осоркона I. Але все ще замало відомостей стосовно його конкретних дій. Помер Іувелот близько 884 року до н. е. Його владу успадкував брат Смендес III, незважаючи на наявність дорослих синів.

## Родина

Дружина — Таденітенбаст, сестра (можливо зведена) Іувелота

Діти:

* Уаскауаса
* Хаемуасет, керівник маєтності Храма Амона у Фівах
* Джедесесанх

## Джерела

* Kenneth Kitchen, The Third Intermediate Period in Egypt (1100—650 BC), 1996, Aris & Phillips Limited, Warminster, ISBN 0-85668-298-5
* Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Artemis & Winkler, München 1997, ISBN 3-7608-1102-7, S. 140.
* Gerard Broekman, «The Nile Level Records of the Twenty-Second and Twenty-Third Dynasties in Karnak», Journal of Egyptian Archaeology 88 (2002), pp. 170—173.
* Franco Cimmino, Dizionario delle dinastie faraoniche, Milano, Bompiani, 2003, p. 328, ISBN 88-452-5531-X.
Нігеб (фараон)

**Нігеб** — давньоєгипетський фараон додинастичного періоду, який правив Нижнім Єгиптом наприкінці IV тисячоліття до н. е. й умовно належить до нульової династії.

## Життєпис

Відомості про нього містяться лише на Палермському камені, дотепер немає жодного іншого свідчення про його особу. Його ім'я перекладається як «Пов'язаний з плугом».

## Примітки

1. ↑ Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. S. 181
2. ↑ Ludwig David Morenz: Bild-Buchstaben und symbolische Zeichen. S. 209

## Література

* *Schneider Thomas.* Lexikon der Pharaonen. — Düsseldorf : Albatros, 2002. — 327 с. — ISBN 3-491-96053-3.
* *Ludwig D. Morenz.* Bild-Buchstaben und symbolische Zeichen: Die Herausbildung der Schrift der hohen Kultur Altägyptens. — Fribourg : Academic Press, 2004. — 373 с. — ISBN 3-7278-1486-1.
Bunkers

**Machine-gun Bunker** is a extremely effective defensive structure that excels at stopping infantry assaults. suppresses enemy infantry, slowing down their movements while ripping them to shreds. However, AT guns and tanks have an easy time destroying them.

**Anti-tank Bunker** is the tank version of the machine gun bunker. It deals heavy damage to tanks and other vehicles, however, differing from the machine gun bunker, is the ability to be upgraded with the anti tank guns and armor piercing shells, allowing them scale better into the late-game as terrors to enemy tank masses. However, they do not possess the ability to attack infantry, so approach them with flamethrowers for quickly shred them if machine gun bunkers are not conjoined with them.

There is an additional variant which is just a bunker that can load troops inside. Both bunkers can be upgraded to become even stronger at the Tech center.
Верховний жрець Ра

**Верховний жрець Ра** — найвища посада в культі сонячного бога Ра в Стародавньому Єгипті у Геліополі.

## Особистості

* Достовірно відомо, що цю посаду обіймав Імхотеп, що був радником фараона III-ої династії Джосера (2630—2611 до н.е.).
* Також цю посаду обіймав державний діяч Рехмір у часи Нового царства під час правління фараонів Тутмоса III і Аменхотепа II.

## Історія

У подальшому згадки про Верховних жерців Ра зникають, ймовірно, у зв'язку зі злиттям культу солярного бога Ра з культом фіванського бога Амона в образі Амон-Ра. Також недовго за часів фараона-реформатора Ехнатона культ Ра злився з монотеїстичним культом Атона.

## Див. також

* Жрецтво Стародавнього Єгипту
* Верховний жрець Атона
* Верховний жрець Амона
* Верховний жрець Птаха
* Список єгипетських богів

## Література

1. Gunn B. An inscribed statue of king Zoser // Annales du service des antiquites de l’Egypte. — Le Caire. (ASAE). Vol. 26. 1926. P. 177 — 196.
2. Sethe K. Imhotep, der Asklepios der Ägypter. — Leipzig, 1902.
3. Schäfer H. Eine altägyptische Schreibersitte // ZÄS. Bd. 36. 1898. S. 147 — 148.
4. Gardiner A. Imhotep and the scribe’s libation // ZÄS. Bd. 40. 1902 — 1903. S. 146.
5. Wildung D. Imhotep und Amenhotep: Gottwerdung im alten Ägypten. — Berlin, 1977.
Набу

**Набу** — божество вавилонського пантеону. Набу був богом писців і покровителем мудрості та наук. Він вважався сином та довіреним Мардука, і його значення зростало разом із батьковим. Тісні стосунки між цими богами підкреслювалися тим, що їхні головні святилища містилися поруч — у Вавилоні та Борсіппі. Набу також був писарем Мардука й писав для нього таблиці долей, завдяки чому користувався неабияким впливом. Його символ - палички для письма. Одночасно Набу вшановували як бога рослинності.

## Примітки

Таблиці долей, які писав Набу для Мардука можна трактувати як прообраз сучасних ефемерид, тому божество Набу вважають також і богом астрономії.
Джедхонсуефанх

**Тронне ім'я (преномен)**: *ḥm nṯr tpi n imn rˁ* — Хемнечер-тепіенамонра — *«Пророк Амон-Ра*
**Власне ім'я (номен)**: *ḏd ḫnsw iw.f ˁnḫ* — Джедхонсуефанх — *«Хонсу, що говорить і Він живе»*

**Джедхонсуефанх** (д/н — 1045 до н. е.) — давньоєгипетський політичний діяч, верховний жрець Амона у Фівах у 1046—1045 роках до н. е.

## Життєпис

Походив з роду Герігора. Син фараона Пінеджема I. У 1046 році до н. е. став наступником свого брата Масагарта на посаді Верховного жерця Амона під час великих потрясінь, що відбувалися в Фівах. Низка дослідників припускає, що Джедхонсуефанх помер насильницькою смертю. Це цілком може пояснити його нетривалу каденцію.

Все, що відомо про цю людину, зводиться до єдиного напису з його ім'ям на саркофазі його сина (нині загублений). Відповідно до задокументованих джерел, цей напис свідчив: «[..] ра, син Першого Пророка Амона, Джедхонсуефанха, сина Володаря Двох Земель, Пінеджема, Улюбленця Амона, Першого Пророка Амона», ім'я Пінеджем було поміщено у царський картуш.

З невідомих причин помер або загинув у 1045 році до н. е., після цього верховним жерцем Амона став Менхеперра.

## Родина

Дружиною Джедхонсуефанха, швидше за все, була Джедмутесанх — *співачка Амона*, яка була похована в гробниці MMA60 в Дейр-ель-Бахрі.
The Book of Spells

***The Book of Spells*** is a prequel to the *Private* series.

## Synopsis

The year is 1915 when sixteen-year-old Eliza Williams arrives at the Billings School for Girls in Easton, Connecticut. Her parents expect her to learn the qualities of a graceful, dutiful wife. But Eliza and her housemates have a dangerous secret: They’re witches. After finding a dusty, leather bound spell book, the Billings Girls form a secret coven. Bonded in sisterhood, they cast spells–cursing their headmistress with laryngitis, brewing potions to bolster their courage before dances, and conjuring beautiful dresses out of old rags. The girls taste freedom and power for the first time, but what starts out as innocent fun turns sinister when one of the spells has an unexpected-and deadly-consequence. Magic could bring Eliza everything she’s ever wanted...but it could also destroy everything she holds dear.
Німлот (жрець Амона)

**Тронне ім'я (преномен)**: *ḥm nṯr tpi n imn rˁ nsw nṯrw* — Хемнечер-тепіенамонра несунечеру— *"Перший Пророк Амон-Ра*

**Власне ім'я (номен)**: *nmlt— Німлот —*

**Німлот** (д/н —бл. 845 до н. е.) — давньоєгипетський політичний діяч, верховний жрець Амона у Фівах 855—845 роках до н. е.

## Життєпис

Син фараона Осоркона II і цариці Джедмутесанх (ім'я якої також може писатися як Мутуджанхес). Про дату народження нічого невідомо. Послідовано обіймав керівні посади (з близько 870—865 років до н. е.) — головний рахівник, намісник Верхнього Єгипту, військовик, командувач армією, Верховний жрець Херішефа і Володар Пі-Сехемхеперра і Гераклеополя. Всі ці титули перераховуються на Каїрській стелі JDE 45327, датованій 16-м роком царювання Осоркона II, що відповідає близько 856 року до н. е.

Близько 855 року до н. е. Німлот вступає на посаду Верховного жерця Амона в Фівах, залишивши правління у Гераклеополі одному зі своїх синів. Це відбулося після повалення влади місцевих жерців, що у 874 році до н. е. оволідили Фіванським регіоном.

Важається, що урядування Німлота було досить коротким, оскільки проти його призначення в якості Верховного жерця у Фівах виступила низка впливових фіванських родин, що зрештою призвело до тривалого 10-ти або 15-річного протистояння, яке ще більше послабило всю країну.

Німлот помер до закінчення правління свого батька. Його син Такелот (майбутній фараон Такелот II) отримав титул Першого Пророка Амона наприкінці царювання Осоркона II. Це підтверджується збереженими рельєфами в так званому «Храмі J» в Карнаці, які зображують Верховного жерця Такелота як головного учасника якоїсь релігійної церемонії, влаштованої на честь правлячого царя Єгипту Осоркона II.

## Родина

Дружина — Тентсепех III

Діти:

* Такелот, Верховний жрець Амона у 845—835 роках до н. е., Фараон у 840—815 роках до н. е.
* Каромама II, дружина фараона Такелота II
* Джедптахефанх, володар Гераклеополя з 856 року до н. е.
* Шепенсопдет I

## Джерела

* Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Albatros, Düsseldorf 2002, ISBN 3-491-96053-3, S. 165.
* Franco Cimmino, Dizionario delle dinastie faraoniche, Bologna, Bompiani, 2003 ISBN 88-452-5531-X
Такелот I

**Тронне ім'я (преномен)**: *Ḥḏ-ḫpr-Rˁ-stp.n-Rˁ*  Хеджі-хепер-Ра-сетеп-ен-Ра*""*

**Власне ім'я (номен)**: *Tklt mr.j Jmn*  Такелот мері Амон *«Такелот, улюбленець Амона»*

**Такелот I** — давньоєгипетський фараон з XXII (Лівійської) династії.

## Життєпис

Був сином Осоркона I. Правив 38 років: у 905–880 роках до н. е. він був співправителем свого батька, потім упродовж 13 років правив самостійно. Коли фараон Осоркон I помер то саме Такелот I успадкував його владу у Бубастісі, проте новий фараон отримав в особі брата Шешонка потужного противника. Почався розбрат між лівійськими вождями, що сильно послабило династію.

Від його правління не знайдено жодного пам'ятника, що містив би ім'я фараона.

Від своєї дружини Капес мав сина Осоркона, котрий і став його спадкоємцем відомим як фараон Осоркон II.

## Джерела

* Эрлихман В. В.: Правители мира
* Такелот I на сайті antikforever.com
Осоркон Старший

**Тронне ім'я (преномен)**: *ˁȝ-ḫpr-Rˁ stp.n-Rˁ* — аа-хепер-Ра сетеп-єн-Ра — *«Велике явлення Ра, обранець Ра»*

**Власне ім'я (номен)**: *wsrkn* — Осоркон

**Осоркон Старший** — давньоєгипетський фараон з XXI династії.

## Життєпис

Був сином вождя лівійського племені ма (мешвеш) Шешонка Старшого, братом Німлота А, дядьком Шешонка I й першим фараоном лівійського походження, який правив у Єгипті.

Незважаючи на те, що в історії Стародавнього Єгипту було кілька правителів з іменем Осоркон, Осоркон Старший традиційно не має порядкового номеру.
Памі

**Тронне ім'я (преномен)**: *wsr-Mȝˁt-Rˁ stp.n-(J)mn* — усер-Маат-Ра сетепен-Амон — *«»*

**Власне ім'я (номен)**: *pȝ-my mrj-Jmn* — па-мі мері-Амон —*«Памі, улюбленець Амона»*

**Памі** — давньоєгипетський фараон з XXII династії.

## Життєпис

Ім'я Памі («Кіт») вказує на зв'язок з культом сонячної богині-кішки Баст.

Ступінь родинних зв'язків Памі та його попередника Шешонка IV незрозумілий. Є припущення щодо тотожності Памі й «Великого вождя машавашів (лівійців)» Пімая, третього сина Шешонка III. Проти такого висновку свідчить різна етимологія тих імен, а також те, що у такому разі Шешонку III спадкував би не Шешонк IV з непевними правами на престол, а Памі.

Деякі відомості про правління Памі взято зі стел у похованні биків-Апісів у Серапеумі. За Памі там було муміфіковано двох Апісів — на другому й шостому роках правління.

## Джерела

* Эрлихман В. В.: Правители мира
* Памі на сайті antikforever.com
Тисячоліття давньоєгипетської цивілізації

В Єгипті є прислів'я: «*Людина боїться часу, а час боїться пірамід*». І дійсно, єгипетські піраміди настільки древні, що неможливо точно визначити їх вік. Цікаво, що різні джерела підтверджують: єгипетська цивілізація набагато давніша, а ніж ми думаємо.

Офіційно прийнято вважати, що історія цивілізованого Єгипту почалася приблизно в п'ятому тисячолітті до нашої ери. Однак багато джерел наводять зовсім інші дати і вказують на те, що задовго до цього часу в Єгипті вже існувала розвинена цивілізація.

Знаменитий Геродот (484-425 роки до нашої ери) в «Евтерпі» (другій частині своєї знаменитої «Історії») писав:

Ці числа, наведені батьком історії, як називають Геродота, набагато перевищують ті, що прийняті в офіційній історіографії Єгипту.

Візантійський історик Георгій Синкелл, що жив в VIII столітті, теж писав досить цікаві речі про древні єгипетські династії:

Знаменитий філософ і вчений Діоген взагалі стверджував, що єгиптяни вели астрономічні спостереження майже за 49 000 років до появи Олександра Македонського, до слова, народженого в 356 році до нашої ери.

А грецький філософ Симплікій Килікийський, що жив в VI столітті нашої ери, пішов ще далі і написав, що єгиптяни вивчали космос протягом 630 000 років!

Манефон, верховний жрець храму міста Геліополя, що жив в III столітті до нашої ери, написав унікальну «Історію Єгипту». У ній перераховувалися різні династії єгипетських царів, складені по справжнім документами. Однак праця Манефона загинув під час пожежі в Олександрійській бібліотеці разом з безліччю інших безцінних рукописів Стародавнього світу. З «Історії» Манефона збереглося лише кілька уривків, які цитувалися в працях стародавніх істориків Юлія Африкана і Євсевія.

І ось як виглядала історія Єгипту в описі жерця Манефона.

Погодьтеся, що ці числа ніяк не відповідають тому, що ми знаємо про Стародавній Єгипет!
Піанхі

**Тронне ім'я (преномен)**: *wsr-Mȝˁt-Rˁ* — усер-Маат-Ра — *«Могутній правдою Ра»*

**Власне ім'я (номен)**: *pjj* — Пі —*«Той, хто вижив»*

**Ім'я Гора**: *sḥtp-tȝwj.fj* — Сехетеп-тауї-фі — *«Той, хто умиротворив дві землі»*

**Ім'я небті**: *ḥqȝ-Kmt* — хека-Кемет — *«Повелитель Єгипту»*

**Піанхі** (араб. بعنخي) — нубійський (ефіопський, кушитський) цар та єгипетський фараон (на даній посаді правив з 728 по 721 до н. е.). У Єгипті встановив владу XXV династії. У 728 році роздроблений Верхній Єгипет був легко загарбаний військами Піанхі. Тепер не єгиптяни правили нубійцями, а навпаки, нубійці оволоділи Єгипетським царством.

## Визнання Піанхі фараоном Єгипту

Попередник Піанхі Кашта посилив Кушитське царство з центром у Напаті настільки, що традиційні зв'язки Напатского царства з фіванським жрецтвом перетворилися на певний політичний вплив на фіванські правлячі кола, полегшуючи об'єднання частини Єгипту під владою XXV (нубійської) династії його наступником. У 728 році до н. е. ефіопи під проводом Піанхі взяли Фіви, а незабаром — і Мемфіс. Піанхі заборонив грабувати підкорені міста, навіть приніс жертву у храмі Птаха, у Мемфісі. Корумпованому жрецтву цього було досить і воно визнало владу нубійців. Видатний полководець, фараон Піанхі, пізніше залишить спадкоємцям наступне військове правило:

Але в цей же час окремі території Єгипту все ще підпорядковувалися Осоркону IV (XXII династія, 730-715 до н. е.), Тефнахту I і Бокхорісу (XXIV династія, 727-715 до н. е.). На зборах в Атрібісі, де правив Педіісе, всі правителі роздробленого Єгипту, крім Тефнахта, у тому числі номінальний верховний фараон Осоркон IV (V), визнали Піанхі повноправним фараоном. Тефнахт, не вступаючи в конфлікт з Піанхі, також визнав владу нубійців, і Піанхі вважався формальним правителем всього Єгипту.

Піанхі помер у 721 році до н. е.. Після нього Єгиптом став правити Шабака.
Псусеннес III

**Тронне ім'я (преномен)**: *tit ḫprw rˁ stp n rˁ* — Тітхеперура-Сетепенра — *«Вияв вигляду Ра, Обранець Амона»*

**Власне ім'я (номен)**: *pȝ sbȝ ḫˁ n niwt mr imn* — Пасебхаенніут-Меріамон — *«Зірка, що сходить у Фівах, Улюбленець Амона»*

**Псусеннес (Пасебхаенніут) III** (д/н — між 944 до н. е. та 938 до н. е.) — давньоєгипетський політичний діяч, верховний жрець Амона у Фівах у 969—944 роках до н. е.

## Життєпис

### Дискусія щодо походження

Походив з роду Герігора. Син Пінеджема II, верховного жерця Амона і фактичного володаря Верхнього Єгипту. Стосовно матері Псусеннес а немає чітких відомостей. Його ім'я засвідчено в одному з папірусів, виявлених в схованці в Дейр ель-Бахрі (DB-320).

Стосовно діяльності Псусеннеса існують розбіжності: деякі науковці ототожнюють його з Псусеннесом II, що став у 967 році до н. е. останнім фараоном XXI династії. За цієї версією у 969—867 роках до н. е. був правителем Верхнього Єгипту на посаді Верховного жерця Амона в Фівах. Після смерті фараона Сіамона у 967 році до н. е. розширив владу на Нижній Єгипту, не став призначати якогось свого родича на посаду верховного жерця Амона в Фівах, як це зробив його предок Пінеджем I. Тоді об'єднання Єгипту відбулося у 967 році до н. е.

Інші вважають його молодшим братом Псусеннес II, що став Верховним жерцем Амона після смерті батька (на це ймовірно вказує особисте, альтернативне ім'я — Пасебхаенніут). З огляду на це можливо Псусеннес був зведеним братом фараона Псусеннеса II. Останній мав більш вагові родинні зв'язки з фараонами з Танісу, ніж молодший Псусеннес, мати якого могла бути лише знатна фіванська жінка. На користь існування окремого Псусеннеса свідчить те, що після смерті Псусеннеса II новому фараону Шешонку I довелося підкорювати Фіви та увесь Верхній Єгипет. Втім це потребує додаткового дослідження.

### Панування

За час свого правління мав меньший вплив ніж його попередники, більшу владу перебрав брат-фараон. Тим самим відбулося фактичне об'єднання Стародавнього Єгипту. Це підтверджується відсутністю натепер згадок про будь-яку діяльність Псусеннеса III.

Він помер близько 944 року до н. е. За іншою версією, що було зміщено з посади впливовим військовиком Шешонком, що готувався до здобуття влади над усім Єгиптом. Незрозуміло, коли це сталося: або в часи правління Псусеннеса II, чи пізніше. Водночас, є відомості, що Шешонк I (тоді вже став фараоном) пізніше 5-го року свого правління (відповідає близько 938—030 рокам до н. е.) прибув до Фів, де без опору підкорив Верхній Єгипет. Тому напевне Псусеннес III тримався у Фівах до 939 року до н. е., коли втратив владу. Невідомо чи загинув при цьому, або набув статусу приватної особи. З Псусеннесом III припинилося правління нащадків Герігора. Посаду Верховного жерця Амона в Фівах отримав син засновника XXII династії — Іупут.

## Джерела

* Federico Arborio Mella, L'Egitto dei faraoni, Milano, Mursia, 1976 ISBN 88-425-3328-9
* Karl Jansen-Winkeln: Relative Chronology of Dyn. 21. In: Erik Hornung, Rolf Krauss, David A. Warburton (Hrsg.): Ancient Egyptian Chronology. Brill, Leiden/Boston 2006, ISBN 978-90-04-11385-5, S. 218—233
Ітієш (фараон)

**Ітієш** — давньоєгипетський фараон додинастичного періоду, який правив Нижнім Єгиптом наприкінці IV тисячоліття до н. е. й умовно належить до нульової династії.

## Життєпис

Відомий лише завдяки Палермського каменя, дотепер немає жодного свідоцтва про його особу. Його ім'я перекладається як «Завойовник земель».

## Примітки

1. ↑ Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. S. 138, 139
2. ↑ Ludwig David Morenz: Bild-Buchstaben und symbolische Zeichen. S. 209

## Література

* *Schneider Thomas.* Lexikon der Pharaonen. — Düsseldorf : Albatros, 2002. — 327 с. — ISBN 3-491-96053-3.
* *Ludwig D. Morenz.* Bild-Buchstaben und symbolische Zeichen: Die Herausbildung der Schrift der hohen Kultur Altägyptens. — Fribourg : Academic Press, 2004. — 373 с. — ISBN 3-7278-1486-1.
Шешонк III

**Тронне ім'я (преномен)**: *wsr-Mȝˁt-Rˁ stp.n-Rˁ* —усер-Маат-Ра сетепен-Ра — *«„*

**Власне ім'я (номен)**: *ššnq mrj-Jmn* — Шешонк мері-Амон —*«Шешонк, улюбленець Амона»*

**Ім'я Гора**: *kȝ-nḫt mstjw-Rˁ* — ка-нехет месетіу-Ра — *«Могутній бик Ра»*

**Шешонк III** — давньоєгипетський фараон з XXII (Лівійської) династії.

## Життєпис

Про його правління відомо небагато. За часів царювання Шешонка III Єгипет втратив свою політичну єдність. Починаючи з восьмого року його правління фараони XXII династії керували тільки Нижнім Єгиптом зі столицею у Мемфісі. У Фівах фараоном себе проголосив Петубастіс I, який заснував XXIII династію, що правила паралельно з XXII.

Шешонка III було поховано у королівській гробниці NRT V у Танісі, але її ще у давнину було розграбовано.

## Джерела

* Эрлихман В. В.: Правители мира
* Шешонк III на сайті antikforever.com
Шешонк IV

**Тронне ім'я (преномен)**:
**Власне ім'я (номен)**:

**Шешонк IV** — давньоєгипетський фараон з XXII династії.

Деякі єгиптологи припускають, що існували два фараони з однаковим тронним іменем. Другий з них вважається представником XXIII династії, що правила у Верхньому Єгипті.

## Примітки

1. ↑ D. Rohl: ‘Questions and Answers on the Chronology of Rohl and James’, *Chronology & Catastrophism Workshop* 1986:1, стор. 22
Аменемопе

**Аменемопе** (\*XIV ст. до н. е. ) — давньоєгипетський політичний діяч XVIII династії, верховний жрець Амона у Фівах за володарювання фараонів Аменхотеп IV.

## Життєпис

Походив зі знатного роду. Висловлюється гіпотеза, що міг бути сином чаті (візиря) часів фараона Аменхотепа III. Десь наприкінці 1370 — на початку 1360-х років до н. е. стає верховних жерцем Амона після Мая.

Напевне намагався очолити спротив релігійній реформі фараона Аменхотепа IV. Проте невдало: більшість маєтностей та скарбів храмів Амона було конфісковано й передано храмах Атона. Можливо в цій боротьбі Амененопе загинув чи опинився в ізоляції.

Згадки про нього було знищено, залишилися окремі відомості. Є думка дослідників, що він обіймав посаду нетривало. Після нього протягом правління фараонів Аменхотепа IV і Сменхкара верховні жерці Амона не обиралися. Лише з початком відновлення фіванського жрецтва за фараона Тутанхамона відбуваються вибори верховного жерця, яким став Пареннефер-Уеннефер.

## Джерела

* M. L. Bierbier: Hoherpriester des Amun. In: Wolfgang Helck, Eberhard Otto, Wolfhart Westendorf: Lexikon der Ägyptologie. (LÄ) Bd. II: Erntefest — Hordjedef. Harrassowitz, Wiesbaden 1977, ISBN 978-3-447-01876-0, Spalte 1241—1249.
* Byron E Shafer, Religion in Ancient Egypt. Subtitle Gods, Myths, and Personal Practice. London, 1991
Головна сторінка

Для швидкого доступу до спеціальних сторінок
 На даний момент тут створено 160 статей, хто може, — пишіть.

 Blogs

 BLOG\_LISTING\_POST\_BUTTON\_TEMPLATE

Avreliy
13 березня 2017

 2

Вікі занепадає

Створюючи цей проект я мав на меті утворити інформаційну ситему, яка була б зручна і масштабна. Але з часом я зрозумів що людям не потрібні ці в…

Read Full Post

Avreliy
16 лютого 2017

 0

Розгляд категорій

На мою думку, категорій надлишкова кількість. Треба думати як упорядкувати дерево категорій для нашої зручності.
Думки викладуйте в коментарії.

Read Full Post

Дивіться більше >
Палермський камінь

**Палермський камінь** — плита з чорного базальту (діориту), що містить запис про період історії Стародавнього Єгипту в кілька століть, починаючи з до-династичного періоду (кін. 4-го тис. до н. е.). З 1877 знаходиться в музеї міста Палермо (Італія), звідси назва Палермський камінь.

Уся плита була, мабуть, заввишки 43 см і 25 см завширшки. Кілька незначних шматків цієї плити зберігаються в музеях Каїра і Лондона. Текст анналів був висічений за правління V династії і охоплює період в 6-7 століть, починаючи з до-династичного періоду і, очевидно, складений за документами. Палермський камінь є найважливішим джерелом за хронологією Стародавнього Єгипту, містить цінні відомості про економічну, військову та релігійну політику фараонів.

У першому рядку каменя згадано про сім до-династичних фараонів, серед яких: Сека, Хаіу, Тіу, Теш, Ніхеб, Уаджіадж, Мехет, що правили Нижнім Єгиптом наприкінці IV тисячоліття до н. е.. Крім їхніх імен, про цих фараонів більше нічого не відомо.

Сам камінь поділений на регістри: верхній містить імена до-династичних царів, другий належить Хор Аха і Джер, третій — фараону Дену, четвертий — фараону Нінетеру, п'ятий — Хасехемуї і Нетерірхет, шостий регістр — Снефру, на другому боці каменя описано епохи правління Менкаура, Шепсескаф, Усеркаф, Сахура, Неферіркара.

## Див. також

* Абідоський список
* Саккарський список
* Царський список Карнака
* Туринський царський папірус

## Посилання

* Фотографії Палермського каменю та інших літописних фрагментів Старого царства
* old-annals Бібліографія російських робіт про Палермський камінь
Папірус

**Папірус** (грец. *πάπυρος*) — товстий папероподібний матеріал, що виготовлявся в стародавньому Єгипті з стебел рослини циперус папірус (Cyperus papyrus) родини осокових, яка росла на берегах Нілу. В подальшому використовувалася як основа для письмен. Папірус в перекладі з єгипетської — «дар річки».

У Єгипті були бібліотеки, що містили до тридцяти тисяч сувоїв; особливо багата бібліотека була в Олександрії. Папірус настільки був поширений, що єгипетські купці загортали в нього покупцям товар. Найдавнішому свитку папірусу налічувалося понад п'ять з половиною тисяч років.

Хімічно, папірус складається з: 57% целюлози, 27% лігніну, 9% мінеральних речовин, а 7% води.

## Виготовлення папірусу

При виготовленні писального матеріалу стебла папірусу очищалися від кори, серцевина розрізалась чи розділялась на тонкі довгі смужки. Ці смужки укладали тісними рядами на гладку і рівну поверхню, і змочували водою. На перший ряд розстиляли інший ряд, але вже поперек. На них викладали під прямим кутом ще один ряд смужок і поміщали під прес. Після сушки лист папірусу відбивали молотком.

    Потім листи папірусу, що вийшли, склеювалися в свити (а в пізніший час — з'єднувалися в книги (лат. *codex*). Сторона, на якій волокна йшли горизонтально, була лицьовою (лат. *recto*). Коли основний текст ставав непотрібний, зворотна сторона могла бути, наприклад, використана для запису літературних творів (часто, втім, непотрібний текст просто змивали). У давньому Єгипті папірус з'явився ще в додинастичну епоху, ймовірно, одночасно з винаходом листа. На папірусі писали скорописом, спочатку ієратичним письмом, а в I тис. до н. е. — демотичним. Для запису сакральних текстів використовувалися курсивні єгипетські ієрогліфи. Крім того на папірус могли наноситися зображення (відомі приклади: Еротичний папірус, Туріну, і віньєтки Книги мертвих).

Папірус вже в II столітті до нашої ери почали замінювати пергаментом.

У античну епоху папірус був основним матеріалом у всьому греко-римському світі, але зберігся папірус тільки в Єгипті завдяки тому, що вживали його як матеріал для письма майже до XVIII ст. Знахідки грецького папірусу в Єгипті внесли неоцінимий внесок в класичну філологію (їх вивченням займається спеціальна дисципліна — **папірологія**). Так, наприклад, один папірус зберіг для нас «Афінську політію» Арістотеля, від якої інакше була б відома тільки назва.

Своє положення основного писального матеріалу в Європі і на Близькому Сході папірус став втрачати в VIII столітті, коли його почав витісняти завезений з Китаю папір.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 (рос.) *Верзилин Николай Михайлович* По следам Робинзона. Сады и парки мира. — Л.: Детская литература., 1964. — 576с.
2. ↑ William H. Shepherd, The Preservation and Conservation of Papyri (2008)
Ірі-Гор

**Ірі-Гор** (або Ро / Ра) перекладається як «*Пов'язаний з Гором*» або «*Товариш Гора*» — додинастичний фараон Стародавнього Єгипту, який правив близько 3000 року до н. е. (Накада IIIB), хоч деякі археологи мають сумніви щодо його існування. Був попередником фараона Ка.

## Правління

Правив в Абідосі та був похований у місцевому некрополі, Умм ель-Кааб (гробниця В1 — В2), поряд із с Ка, Нармером, та іншими фараонами I династії. Його ім'я відоме з грубо нашкрябаних написів на посудинах.

## Артефакти

Існує 27 пам'ятників, знайдених археологами, що належать до часів правління Ірі-Гора:

* 1. Ім'я Ірі-Гор у міському районі в Єраконполі (?);
* 2 — 10. Пам'ятники, знайдені Фліндерсом Пітрі в Абідоському некрополі B в Умм ель-Кааб у гробнице В1. Зберігаються в музеях Ашмола, UCL (?);
* 11 — 18. Пам'ятники, знайдені німецькими археологами у гробнице В 2. Зберігаються в Абідосі. Один з пам'ятників містить приписку поряд з іменем Ірі-Гора про податок (ймовірно м'ясом) взятий з Нижнього Єгипту. Це стало першою звісткою про оподаткування у Стародавньому Єгипті;
* 19. Пам'ятник, знайдений також Пітрі під час розкопок «Некрополю — В»;
* 21. Пам'ятник, знайдений у Мішнат абу-Омар (Дельта Нілу), Ірі-Гор чи Хор-Аха (?), знак у сереху незрозумілий. Зберігається у Каїрському музеї;
* 22 — 25. Пам'ятники, знайдені в Умм ель-Кааб (Абідос), у 1990-их роках;
* 26 — 27. Винні посудини з іменем Ірі-Гора, знайдені в Телль ель-Фаркха, східна Дельта.

## Література

* Rainer Albertz: *Räume und Grenzen: Topologische Konzepte in den antiken Kulturen des östlichen Mittelmeerraums*. Utz, München 2007, ISBN 3-8316-0699-4
* Winfried Barta und Jochem Kahl: *Studien zu Altägyptischen Kultur*. Helmut Buske, Hamburg 1994, ISSN 0340-2215
* Toby Wilkinson «*Early Dynastic Egypt*» (1999), Routledge
* KAHL, Jochem, Das System der ägyptischen Hieroglyphenschrift in der 0.-3. Dynastie, Wiesbaden, Harrassowitz Verlag, 1994 = Göttinger Orientforschungen. IV. Reihe: Ägypten, 29. (17 x 24 cm; XI, 1051 p., fig., tables) ISBN 3-447-03499-8
* WILKINSON, Toby A.H., The Identification of Tomb B1 at Abydos: Refuting the Existence of a King \*Ro/\*Iry-Hor, JEA 79 (1993), 241–243.
* DREYER, Günter, Horus Krokodil, ein Gegenkönig der Dynastie 0, in: The Followers of Horus. Studies Hoffman, 259–264. (map, fig., ill.).
* KAISER, Werner und Günter DREYER, Umm el-Qaab. Nachuntersuchungen im frühzeitlichen Königsfriedhof. 2. Vorbericht, MDAIK 38 (1982), 211–269 (fig., pl.).
Брахмі

**Брахмі** — найпоширеніше давньоіндійське складове письмо з новим порядком знаків зліва направо. На основі брахмі розвинулися всі сучасні алфавіти Індії: деванагарі, пенджабський, тамільський, телугу та інші, а також алфавіти Бірми, Тибету, Таїланду та островів Цейлон, Калімантан, (Борнео), Ява.

Найвідоміші надписи з використання брахмі — едикти Ашоки.

## Джерела

* https://upload.wikimedia.org/wikipedia/sa/0/09/ब्राह्मीलिपेः\_वर्णमाला.JPG
* Брахмі (рос.)
Шешонк II

**Тронне ім'я (преномен)**: *ḥq3-ḫpr-Rˁ-stp-n-Rˁ*  Hedj-cheper-Re-setep-en-Re Хеджі-хепер-Ка-Ра *«Праведний шлях Ра, Обранець Ра»*

**Власне ім'я (номен)**: *šš(nq) mrj Jmn*  Шешонк мері Амон *«Шешонк, улюбленець Амона»*

**Шешонк II** — давньоєгипетський фараон з XXII (Лівійської) династії.

## Життєпис

Син фараона Осоркона I. Тривалий час вважалося, що Шешонк II був Верховним жерцем Амона в Фівах та головнокомандувачем південної армії, де оточив себе великою пишністю. Проте найбільш вірогідно, що цим Шешонком був його зведений брат. Саме він і був намісником у Верхньому Єгипті.

В свою чергу Шешонк II за наполяганням батька Осоркона I прийняв царські титули. Володарював разом з батьком, який сподівався таким чином спокійно передати свою владу. Причиною тому були амбіції його інших синів, особливо Шешонка з Фів. Втім Шешонк II помер ще за життя Осоркона I.

Законним спадкоємцем Осоркона I став його інший син від головної дружини - Такелот I.

## Джерела

* Эрлихман В. В.: Правители мира
* Шешонк II на сайті antikforever.com
Мерхеперра

**Тронне ім'я (преномен)**: Мерхеперра  *Mr-ḫpr-Rˁ*  *Улюблене втілення Ра*
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_M23.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_L2.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_N5.png https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_U6.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_L1.png

https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_D21.png

**Мерхеперра** — давньоєгипетський фараон з XIII династії, що правив у часи Другого перехідного періоду десь між 1663 і 1649 роками до нашої ери.

## Написання імені ієрогліфами

### Тронне ім'я (преномен)

https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_M23.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_L2.png

### Варіанти написання

* Туринський царський папірус:

https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_N5.png https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_U6.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_L1.png

https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_D21.png

* Британський музей, скарабей:

https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_N5.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_L1.png
https://uk.wikipedia.org/w/extensions/wikihiero/img/hiero\_U6.png

## Нотатки

* В літературі є певна плутанина між іменем Мерхеперра та Менхеперра, а також ототожнення імені Мерхеперра з іменем Месферес та тронним ім'ям Тутмоса III Мінхеперра.

## Примітки

1. ↑ Henry Reginald Hall: *Catalogue of Egyptian scarabs, etc., in the British Museum* (1913) available copyright-free online scarab num. 200, see p. 21
2. ↑ 2,0 2,1 K.S.B. Ryholt, *The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800–1550 BC*, Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997, excerpts available online here.
Серкет

**Серкет** (так само відома як Селчіс, Селкет, Селкіс, Селкхіт, Селкен, Серкхет, Серкет-хетіт і Серкует) — богиня в єгипетській міфології — заступниця мертвих, дочка Ра, що допомагає йому вражати ворогів. Особливо її шанували в Нижньому Єгипті. Священна тварина Серкет — скорпіон. Зображення Серкет у вигляді жінки зі скорпіоном на голові часто поміщали (разом із зображеннями Ісіди, Нефтиди і Нейт) на саркофагах і ящиках для каноп.

## Серкет єгипетськими ієрогліфами

**Серкет** перекладається, як та, що дає дихати.

**Ця стаття потребує доопрацювання!**
Сіамон

**Тронне ім'я (преномен)**: *nṯrj-ḫpr-Rˁ stp.n-Jmn* — нечері-хепер-Ра cетеп-ен-Амен — *«Божественне явлення Ра, обраний Амоном»*

**Власне ім'я (номен)**: *sȝ-Jmn mrj-Jmn* — са-Амен мері-Амен — *«Син Амона, улюбленець Амона»*

**Ім'я Гора**: *kȝ-nḫt mrj-Mȝˁt sȝ-[mrj]-n-Jmn prj-m-ḥˁw.f* — — *""*

**Сіамон** — давньоєгипетський фараон з XXI династії.

## Життєпис

Йому вдалось захопити фортецю філістимлян Газу й налагодити стосунки з ізраїльською державою царя Соломона (Тель-Гезер був відданий Юдеї як придане дочки Сіамона, яка стала дружиною Соломона). Однак Єгипет залишався надзвичайно слабким у порівнянні з добою Нового царства.

Щоправда, багато істориків вважають малоймовірним, що захоплення, а потім поступку Гезером зміг здійснити один з найбільш слабких фараонів XXI династії, тому надають перевагу версії, що захоплення Гезера і подальша передача його ізраїльському царю Соломону як придане дочки фараона було здійснено фараоном Шешонком I.
Смендес II

**Тронне ім'я (преномен)**: *ḥm nṯr tpi n imn rˁ i mn š š n ḵ* — Хемнечер-тепіенамонра — *«Пророк Амон-Ра»*

**Власне ім'я (номен)**: *Nsw-b3-nb-ḏdt* — Несбанебджед— *«»*

**Смендес II** (д/н — 990 до н. е.) — давньоєгипетський політичний діяч, верховний жрець Амона у Фівах та фактичний володар Верхнього Єгипту в 992—990 роках до н. е.

## Життєпис

Походив з роду Герігора. Син Менхеперри, Верховного жерця Амона, і Ісетемхеб III, доньки фараона Псусеннеса I. Про дату народження нічого невідомо. Після смерті свого батька у 992 році до н. е. успадкував посаду Верховного жерця Амона і фактичного володаря Верхнього Єгипту.

Панування Смендеса II тривало 2 роки і залишило після себе дуже мало свідчень. Його ім'я не згадується у Манефона і збереглося тільки на бинтах мумії Псусеннеса I та на декількох браслетах загорнутих серед них.

Також зберігся напис від імені Смендеса II, що написаний на Десятому пілоні храму в Карнаці, згідно з яким його вдові Хентуттауї гарантувалися права на його власність. Крім того, згідно з Фліндерсом Петрі, цьому жерцеві належала невелика бронзова статуя, яка тепер зберігається в колекції Королівського музею в бельгійському місті Мерімонте, проте інші дослідника відносять її до Верховного жерця Смендеса III з XXII династії.

Помер у 990 році до н. е. Його владу успадкував брат Пінеджем II.

## Родина

1. Дружина — Хенуттауї II, донька фараона Псусеннеса I

Діти:

* Ісетемхеб

2. Дружина — Тахентджехуті

Діти:

* Несіхонса, дружина Пінеджема II

## Джерела

* Thomas Schneider: Lexikon der Pharaonen. Artemis & Winkler, München 1997, ISBN 3-7608-1102-7, S. 277.
* Aidan Dodson & Dyan Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, Thames & Hudson (2004) ISBN 0-500-05128-3, p.207
Повчання Птаххотепа

Переклад «Повчань Птаххотепа», найдавніших повчань на землі, вийшов в грудні 2011 року у видавництві Талліннського університету. Давньоєгипетський текст переклав і забезпечив коментарями єгиптолог Сергій Стадников.

«*Це найдавніші з повчань давньоєгипетської літератури, що дійшли до наших днів, більше того, це найдавніший дидактичний твір світової літератури, що зберігся* - говорить Сергій. - *Консервативна точка зору, якої дотримуюся і я, відносить текст до 2400-2300 років до нашої ери, зокрема, тому що в "Повчаннях" згадується передостанній фараон п'ятої династії, Джедкара-Ісесі. Є єгиптологи, які вважають, що "Повчання Птаххотепа" були створені в більш пізню епоху, може бути, близько 2000 року до нашої ери. У будь-якому випадку це найдавніший дидактичний текст у світі*».

Не можна виключати, що Птаххотеп, якому приписується авторство «Повчань», - не легендарний, а справжній автор тексту: повчання - єдиний жанр давньоєгипетської літератури, де автор вказувався майже завжди. Відомо, що Птаххотеп був візиром, вищим сановником, фактично - другим після фараона особою в державі. Він жив в тодішній столиці Єгипту, Мемфісі, і створював повчання для майбутніх чиновників, переписувачів, в першу чергу - для свого сина і наступних нащадків чоловічої статі. «*Писарі були елітою давньоєгипетського суспільства, в якому грамотою досконало володіли не більше 2-3 відсотків населення*, - пояснює Сергій Стадников. - *Природно, була у цього стану і своя етика. Переважно повчання Птаххотепа утилітарні, наприклад, він говорить, як потрібно себе вести, щоб зробити успішну кар'єру. Однак в найважливіших сегментах "Повчання" виходять на загальноєгипетський рівень і є актуальними не тільки для чиновників, а й для селян, і для ремісників*».

Птаххотеп наказує читачам «Повчань» бути витриманими, прагнути до знань, а також заводити сім'ї і бути уважними до дружин. Він застерігає молодих людей від жадібності і користолюбства, докладно розмірковуючи про те, що жадібна людина володіє багатьма скарбами в цьому світі, проте після смерті це багатство не матиме цінності, навіть якщо стяжатель вибудує собі величезну розкішну гробницю: душі, що постала перед судом бога Осіріса, ніякі скарби не допоможуть.

Текст дійшов до нас в ієратиці (рання форма давньоєгипетського скоропису), забезпеченою ієрогліфічною транскрипцією. Сергій Стадников почав перекладати «Повчання Птаххотепа» на естонську і російську відразу після університету, але потім відклав цей переклад і зайнявся «Повістю про Синухете»: «*В сумі переклад «Повчань» зайняв у мене півтора роки. Іноді я перекладав одне-два речення за вечір. Давньоєгипетська мова мертва вже дві тисячі років, і завжди залишається питання, наскільки вірно ти або будь-який інший перекладач витлумачив текст... До речі, є у мене і чернетка перекладу «Повчань» російською, правда, її ще потрібно доопрацювати*».