Відьмаки

## Факультет ''Відьмаки''

Назва під час перебування окремим навчальним закладом: Дивомур.

Кольори: фіолетовий і сріблястий.

Символ: Ворон.

Теперішній декан: Лук'ян Пазур.

Бере свій початок ще за розквіту Русі-України.

## Засновник:

**Святослав Ігорович** жив приблизно в 938-972рр. Великий київський князь, був відомий як *«Хоробрий»*. Є представником династії Рюриковичів, єдиний син князя Ігоря та княгині Ольги. Про його правління відомо з Галицько-Волинського літопису. Інші відомі прізвища: «Сміливий», «Великий», «Завойовник». Не поділяв поглядів матері щодо християнства, тому залишався язичником.

## Історія заснування:

Після підкорення в'ятичів(приблизно в 964р.) Святослав бере курс на Хозарський каганат. Після повалення такої могутньої держави, князь починає розуміти, що для втілення своїх планів, як найбільше розширити територію Київської Русі, йому не достатньо буде лише однієї дружини. Згодом, він створює свій загін, який міг не лише показати свою силу в бою, а й міг використовувати магічні здібності «даровані богами». Людей для цього підрозділу вибирали найбільш ретельно, адже перевірялася не тільки силу духу, та вміння володіти зброєю, а й уміння взаємодіяти з природною магією. Святослав був переконаний, що саме язичницькі боги надають його людям таку силу, тому на вмовляння своєї матері «охрестити Русь» відповідав категорично.

Після декількох місяців практики та тяжких випробувань таємний підрозділ його дружини був сформований.

Завдяки чітким вказівкам Хороброго та силі його підданих, майже відразу він зміг приєднати до своєї держави аланів та радимичів.

Опісля, Святослав хоче іти війною на Візантію, але його планам заважає сам візантійський імператор, намагаючись «нацькувати» свого ворога на іншого, а саме на Болгарію.

Святослав був не проти розширити свою територію, тому пішов на інші землі лише під супроводом свого особливого загону, який вже тоді здобув своє звання - *Відьмацький*. І не він сам дав собі таку назву, а народи які були ним завойовані, прозвали його «ті, що знаються на нечистій силі».

Незважаючи на невелику чисельність, Святослав підкоряє Болгарію, та хоче перенести свою столицю в Переяславець, називаючи її «серединою своїх земель». Але його планам завадили печеніги, які направлялися до Києва з загарбницькими цілями. Та навіть не зважаючи на це, він зумів швидко зібрати своє військо, що стояло гарнізонами по болгарських фортецях, і стрімко рушив по Дунаю, Чорномор'ю і Дніпру до Києва. Печеніги не чекали такої швидкої появи київського князя, тому були розгромлені вщент. Після цього, силу таємного підрозділу визнали навіть ті, що його побоювалися. Так люди, що були включені до нього, отримали офіційну назву *«Відьмаки»*.

Святослав ще не один десяток разів відстоював свої завойовані землі, але все-таки в одного разу він був змушений підписати мирний договір з Візантією, і відмовитися від прав правителя Болгарії, його військо покинуло ті землі.

До князя долинули чутки, що печеніги знову намагаються підступити до його столиці, тому він зі своїм благословенням відправляє Відьмаків обороняти його край, поки він зі своєю не багаточисельною дружиною,  підходить до неї з берегів Дунаю.

Але сталося зовсім навпаки, прибувши додому люди, що виконували наказ свого князя, не виявили жодної ознаки збройного нападу. Коли вони зрозуміли помилку, якої припустився князь, вони чим дужче рушили назад, але запізнилися. Святослав попав у засідку і був розбитий разом зі своєю дружиною. Тіло його знайшли обезголовленим, впізнати його можна було лише по княжому перстню. Як говорили очевидці: «Поблизу нього сидів птаха. Чи то був ворон, чи якась інша птиця, але він сидів на його плечі мовчи. Поки я та ще деякі з нас перевіряли чи жив був хто після такої битви, повернувшись, ми лиш побачили як птаха лежить поряд з ним. Мертва. Ми забрали його тіло, нашого правителя разом з птахом, але так і не знайшли його голови».

За чутками, що линули потім, розповідали, що з голови Святослава вождь печенігів зробив чашу та смакуючи перемогу тріумфально пив вино.

«Чужих бажаючи, свою згубив».

## Символ:

Відьми почали вважати Ворона своїм символом після смерті Святослава. Цей князь все життя провів в походах і битвах. Він був тим хто спонукав своє військо до перемоги, а його самого до виграшу підштовхували найрозумніші птахи, яких він бачив після важкого бою. Ворони завжди прилітали і чомусь завжди князь схиляв голову перед птахами. Ворон -  символ смерті, яка гналася за князем все життя. Ворон - символ розуму та мудрості, що він поважав, адже з малку бачив ці риси в рідній матері. Ворон, як би дивно не звучало, це символ сили та перемоги, адже той воїн який ворона після битви побачив - вижив. Люди говорять, що і в самого Святослава був цей птах. Вірний фамільяр, який завжди помагав в битва вказуючи коли нападуть вороги. Він перший летів до Києва, розказати людям, що князь честь їх неосоромив і ще одну перемогу люду вільному приніс. Не дивно, що Відьмаки на гербу своєму ворона намалювали, не дивно, що й ворона з фамільяра князя змалювали. Очевидці писали, що завжди помічали поблизу свого вождя ворона, але ніколи не приділяли цьому уваги. Це і не дивно, адже хто міг подумати, що між птахом і людиною може бути такий зв'язок? Ходить багато легенд про них, та жодну ніхто не може підтвердити, або спростувати. Чи справді в Святослава був свій фамільяр? Чи справді він помер разом з ним? Чи справді приносив народові звістки про його перемогу?

## Легенда про меч князя:

**Ворон** - це символ війни та смерті, а для Святослава - сили та перемоги. Вони завжди прилітали та осідали на тіла, тоді вже переможених ворогів. Вважалося, що сідаючи на бездиханне тіло воїна, ворон забирає всю його силу (духу) собі (тим самим продовжуючи собі життя).

Злітаючи, він залишав своє одне перо, як вдячність за можливість "оновитися". Такі пір'я в ті часи цінувалися найбільше. Народ наш з них амулети робив, стріли, в волосся вплітав, як обереги носив. Таке перо було і в нашого князя. Те, що дісталося йому, було надзвичайно сильне, адже ворон злетів з тіла найхоробрішого його воїна. Пір'я це, як кажуть люди, князь у меч вкував і в кожен похід із собою брав. Завжди цей меч поряд із Святославом був, навіть тоді коли князь Київський останню битву прийняв. А от після смерті Хороброго, меч наче крізь землю провалився. Ніхто його не зміг знайти і відшукати. Одні гадають, що меч вороги вкрали, інші думають, що вірні воїни князя врятували і в могилу разом з ним поховали. Але між людьми, ще досі ходить слушок, що коли Україна в смуток впаде, земля тремтіти почне, а люди боятися будуть - меч знайдеться. В бій порине так наче ним і досі рука Святослава керує. Зрубить голови ворогів та кайдани народу свого хазяїна. Проллється тоді кров та сльози, а одразу за цим, усі почують сміх. Дзвінкий такий щирий.

Хтось не вірить, хтось чекає, але всі розуміють, що диму без вогню не буває.