recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Ossoliński

**Ossoliński** er navnet på en en familie af adelige temeriske magnater, der hører til blandt kongerigets allerrigeste og mest indflydelsesrige landbesiddere. Familien har sin oprindelse i landsbyen Ossolin i det Øvre Temerien og optræder første gang i de historiske annaler i begyndelsen af 800-t. 4E. Den anvender topór-klanens våbenskjold – et af de ældste og mest sagnomspundne i temerisk-redanisk heraldik.

Slægten er blevet rig på sine mange saltminer og glaspusterier, og for sin kontrol med handel og håndværk i store dele af det sydvestlige Temerien. Den er berømt for sin kærlighed og støtte til kunst og storslåede arkitektoniske konstruktioner. Af særlig betydning er familiens imponerende og sindrigt indrettet borg – Krzyżtopór i Inowrocław vojvodskab – der ifølge iagttagere er blandt de største i den ganske verden. Det fortælles, at det tog et vældigt mandskab af mennesker, gnomer, dværge og overnaturlige kræfter fyrretyve år at bygge, og at arkitekten er muret inde i for at bevare dens dybe hemmeligheder. Et andet vigtigt bygningsværk er Józef Augustyn Ossolińskis berømte ‘Ossolineum’ i Wrocław – et kombineret bibliotek, akademi og tempel helliget Verena.

## Berømte medlemmer

* Jakub Chwalibóg Ossoliński (48 – 139 5E), vojvode af Inowrocław, der påbegyndte konstruktionen af Krzyżtopór i 100 5E og døde året inden dens færdiggørelse.

* Józef Augustyn Ossoliński (133 – 205 5E), fritænkende kansler for Temerien, uddannet ved universiteterne i Avellino og Nuln og grundlægger af Ossolineummet i Wrocław.
* Krzysztof Vestibor Ossoliński (229 5E –), vojvod af Inowrocław og kendt for sin exceptionelle skønhed og nærhed til elverfolk, navngivet “Venstre” Krzysztof for at skelne ham fra halvfætteren felthétman “Højre” Krzysztof.
* Krzysztof Antoniusz Ossoliński (241 5E –), storkastellan og felthétman for Temerien, navngivet “Højre” Krzysztof for at skelne ham fra halvfætteren vojvod “Venstre” Krzysztof.
Det kejserlige udenrigsministerium

**Det kejserlige udenrigsministerium** er et ministerium under den kejserlige regering, der varetager rigets udenrigspolitik, udenlandske anliggender og diplomati. Ministeriet er Imperiets ansigt udadtil og udgøres af et utal af diplomater, tolke, translatører, konsuler, gesandter og andre embedsfolk. Det ledes af den kosmopolitiske og lærde udenrigsminister Augustin von Feuerbach, søn af kurfyrst Franz 4. af Aurelien, fra et vældigt bygningskompleks i hjertet af ambassadekvarteret i Altdorfs 5. distrikt.
Helvetien

**Det Helvetiske Edsforbund** (reichspiel: *Helvetische Eidgenossenschaft*, bretonniansk: *République Helvétique*, tileansk: *Repubblica Elvetica*, classical: *Republica Helvetiorum*) el. blot **Helvetien** er et løst forbund af små, politisk uafhængige kantoner belliggende i den Gamle Verdens bjergrige midte ved Jura-floden mellem de Grå Bjerge i nord og Apenninerne i syd. Edsforbundet er formelt underlagt Imperiets kejser, men er de facto en uafhængig, neutral stat. Helvetien har ca. 2,2 mio. indb. Både reichspiel, bretonniansk og tileansk er officielle sprog.

Forbundet blev grundlagt i det 8. århundrede 4E vendt imod bretonnianske og kejserlige adeliges ekspansionspolitik i regionen. Igennem andel halvdel af den 4. Alder blev helveterne underlagt forskellige rivaliserende verdslige og gejstlige feudalherrer, bl.a. waldenburgerne. Udviklingen mødte modstand fra en række frie byer og bondesamfund, der i 791 4E grundlagde et "evigt forbund", senere kaldet Det Helvetiske Edsforbund. Forbundet var især vendt mod waldenburgernes ekspansionspolitik under den aureliske kong Rudolf 4. Helveterne opbyggede en bondehær, der bevæbnet med spyd og hellebarder tog kampen op med feudalherrerne. I 835 4E besejredes en waldenburgsk ridderhær i Slaget ved Morgarten, hvorefter flere byer og kantoner tilsluttede sig Edsforbundet, der konsoliderede sin magt ved sejre i Slaget ved Sempach mod Leopold 5. i 874 4E, i Lombarderkrigen 903-908 5E og i Den Schwabiske Krig i 924 5E.

Ved den 5. Alders begyndelse omfatter Edsforbundet 13 kantoner og en række byer og områder, der står under forbundets beskyttelse. De 13 kantoner er opdelt i to forskellige typer: Seks landlige "skovkantoner" - Appenzell, Graubünden, Lugano, Unterwalden, Uri og Vaud - og syv "bykantoner" - Basel, Lausanne, Neuchâtel, Schaffhausen, St. Gallen, Thun og Zug. De seks skovkantoner har tradition for direkte demokrati mens bykantonerne opererer med repræsentation i et byråd, der dog som oftest er domineret af bestemte patricierfamilier.

Til de 13 kantoner kommer en række landområder, der enten er underlagt de enkelte kantoner eller bliver styret i fællesskab af kantonerne. Edsforbundets fælles anliggender bliver drøftet på en forbundsdag, men ellers er kantonerne selvstyrende og domineres i almindelighed af en lille aristokratisk elite. Pga. Edsforbundets militære succes står helvetiske lejesoldater i høj kurs og fremmed militærtjeneste er blevet en vigtig indkomstkilde for mange helvetere fra især de økonomisk tilbagestående skovkantoner.
Vladimir 1. (Zar af Kislev)

**Vladimir d.1 Tallakid** (*128 4E - 175 4E*) bedre kendt som Vladimir den Vejledte el.  Vladimir den Obskure, var den anden zar af Kislev og den anden Tallakidske hersker af Kislev. I løbet af hele sin regeringstid fik han hjælp af sin bedstefar Tallak den Store, og grundet dette har rossen og æren for mange af de projekter og bedrifter han udførte gået til hans bedstefar i stedet, hvilket har betydet han ikke huskes for ret meget.
Avesta

**Avesta** er en udbredt og strengt monoteistisk lovreligion baseret på den hellige bog Mazandaranen som den blev åbenbaret for de tre profeter al-Hadi, al-Ashari og al-Muqanna. Avestanere underkaster sig den ultimative, uerkendelige og transcendente Gud og fastholder at formålet med eksistensen er at tilbede denne ene, sande Gud. De beskriver, at Avesta er den fuldendte og eviggyldige version af den ældgamle religion, der er blevet åbenbaret talrige gange siden tidernes morgen. Avestas mest centrale koncept er Guds absolutte enhed som universets højeste og transcendente væsen samt dets skaber, opretholder og ødelægger. At tilbede og tillægge et andet væsen guddommelige egenskaber (*shirk*) er en utilgivelig synd bland avestanere.

Avesta er både en religion, en filosofi, en social arkitektur og Guds åbenbarede love, der sammenlagt betegnes *sharia*. Sharia gennemstrømmer og definerer alle væsner og tings natur og rolle - såvel materiel som spirituel - i den avestanske verden. I Mazandaranen optræder ordet sharia kun en enkelt gang; her betyder det den vej, som Gud har anvist. Det er menneskets pligt og opgave i livet at efterleve sharia, forstået bredt som regler for gudsdyrkelse, levevis og samfundsmedlemmernes omgang med hinanden. Den store opgave for avestanere er derfor, at granske Mazandaranen og profeternes sædvane (*sunna*) for at udlede, hvad Guds sharia rummer af regler. Dette juridiske udredningsarbejde (*fiqh*) har ført til etableringen af en lang række retsskoler.

Avesta opstod som religion i den Navnløse By i året 112 4E (år 1 AC), hvor den blev forkyndt af de tre profeter. Religionen bredte sig som en løbeild på tværs af den orientalske verden, de avestanske kaliffer underlagde sig store landområder, spredte troen vidt og bredt og skabte et rige, der strakte sig fra Cathay og Rajastan i øst til Irrana-bjergene og det Ældste Ocean i vest. Avestanerne kom herigennem gradvist i konflikt med den Gamle Verdens polyteister og henoteister. I særdeleshed Tevinter og hendes orientalske provinser kom under hårdt og vedvarende pres fra bl.a. den Hvide Jihad, der erobrede store landområder og kun blev holdt tilbage ved den årelange belejring af Minrathous.
Det Tevintriske Imperium

**Det Tevintriske Imperium** (*Tevintrisk: I aftokratoría Tevinter, Classical: De Imperii Tevinter*) er en supermagt i den Gamle Verden og grænser op ad af Syldavien, Karpatien, Archaios og det Suleimanniske Rige. Det ligger også i nærheden af Imperiet og Zeta, som riget har meget historie med. Riget mener også ligesom Imperiet at det er efterfølgerstaten til Sigmars Imperium.

Landets adelige og gejstlige er alle magikere og styrer landet med hård hånd og via et strengt kastesystem. Det Tevintriske Imperium går stærkt ind for den Stærkes Ret, hvilket har betydet at de bl.a. går ind for slaveri, men også accepterer typer af magi, der bliver set ned på i andre riger, f.eks. kaotiske kræfter og blodmagi. Det Tevintriske Imperiums leder er normalt en af rigets stærkeste magikere, hvis da ikke den stærkeste, og bærer titlen kejser. Embedet går som regel i arv fra mester til lærling. Riget regeres af Kejser Hessarian, som er støttet af det Tevintriske Senat.
En farce i tågen

**En farce i tågen** er en komedie af Detlef Sierck skrevet i 266 5E. Stykket er en eksplosiv parade af lystne mænd, glubske elskerinder, intrigante hustruer, vulgære jordemødre, klodsede vægtere og hykleriske gejstlige. Komedien var berømt for sine pragtfulde tågeeffekter ved sin oprindelige opsætning på die Volksbühne i Altdorf. Stykket har også en mørkere side med en morderisk djævleunge og en insisterende dvælen ved angiveligt gode menneskers hykleri.
Wilhelm 8. (Kejser af Imperiet)

Forgænger
 Religion:

**Kejser Wilhelm 8. den Smukke** var kejser af Imperiet  og nåede kun at regere i 99 dage i 162 5E til senere samme år. På trods af, at han som ung mand blev lovprist for sit lederskab og store militære geni, udtrykte han stærk modstand mod krig og blev rost af såvel venner som fjender for sit humanistiske sindelag, stærke moral og respekt for det enkelte menneske (og ikke-menneske). Kort efter at han besteg tronen som 48-årig ved sin fader, Luitpold 1.’s, død blev han ramt af en sjælden sygdom, der bl.a. fratog ham talens brug og kort tid senere blev hans endeligt.
Fader Wolfgang

Fader Wolfgang (*f. 242 5E*) er en præst til den mægtige gud Ulric.
Han er oprindeligt døbt Ludolf Bärwald og er født af snedkeren Albert Bärwald og hans hustru Celina Bärwald. Wolfgang blev født i den central imperielske bystat Middenheim i sin faders snedker værksted. Wolfgang viste fra en tidlig alder højt intellekt og kundskaber indenfor både skrivning og tvekamp. Albert indså tidligt at Wolfgang var ment for noget større end blot snedker og derfor brugte Albert alle sine hårdt tjente penge på at sende Wolfgang til oplæring hos Middenheims Ulrikanske kult. Her blev han oplært i Ulrics veje og endte sin oplæring med at blive fuldtbyrdet medelem af Ulrics indviede.

Wolfgang er et ledende medlem af lejesoldats kompagniet Fanged Moon, og var med til at danne gruppen i 281 5E.

I 271 5E deltog Wolfgang i Den 7. Cabaal Konflikt (264-273 5E). Hvor landemester Dietrich og Patriak Arnulf prøvede at udrense det nordlige Hochwald  for goblinoider. Wolfgang var ude på en patrulje, da de stødte på en orkgruppe. I kampens forvirring blev Wolfgang såret og trak sig tilbage til en hule hvor han ventede på at kampen var overstået. I hulen gemte sig dog også en kvindelig ork og hendes lille kul, mange af dem inkl. moderen var såret efter kampen. Her opdagede Wolfgang den mere menneskelige side af orker og brugte sin præste lære til at afhjælpe de værste sår og skrammer. Efter et par dage i hulen, grundet at Wolfgangs sår begrænsede hans bevægelser, ankom nogle andre orker, og da de fandt Wolfgang i hulen ville de slå ham ihjel, men den kvindelige ork, der viste sig at være stammens matriak, stoppede dem.

Wolfgang blev så taget med af stammen til det Hochwaldske højland, hvor han opholdt sig med stammen i næsten et år, mens hans sår helede. I denne tid underviste Wolfgang stammen i troen på Ulric og mange af stammens medlemmer konverterede. Da hans sår var helede rejste han tilbage til Bergsburg for at berette om sine bedrifter til Patriak Arnulf. Men Arnulf tog ikke godt imod disse nyheder, og sendte Wolfgang i fængsel. Herefter sendte Arnulf en gruppe af soldater ledt af Ludwig von Saxe-Coburg ud for at angribe stammen. Patriakken af Taunus Fulbert var dog interesseret i Wolfgangs bedrifter og betale en løsesum for Wolfgang, derudover begyndte Fulbert også at uddanne Wolfgang til en præst. Da Wolfgang blev færdiguddannet tog han navnet Wolfgang som sit nye fader navn - en almindelig skik hos de nyudannede ulrikanske præster. Wolfgang har aldrig fundet ud af om det lykkedes for Arnulf udsendte folk at finde og dræbe orkstammen.
Vodacce (By)

Vodacce også kendt som den Oplyste By og De Tusind Kanalers By er hovedstaden i riget Vodacce.

## Grundlæggelse

Vodacce testamentere sig tilbage til Imperiets Fald, hvor Imperiet og Tevinter kæmpede om hvem der skulle have kontrol over Tilea. Byen Eraclea skiftede ofte kontrol og til sidst fik borgerne nok og besluttede de ville være en selvstændig stat. Det tog ikke lang tid før en stor tevintrisk eller imperielsk hær (det varierer fra kilde til kilde) og belejrede byen. Borgerne var i undertal og frygtede deres endelige. Men her fik en af dem, Paolo Lucio Anafesto, en ide: I ly af natten sejlede borgerne ud på de nærliggende småøer og sandbanker, hvor de opførte fortifikationer, huser osv. Da den fjendtlige hær endeligt trængte ind i byen og så de var blevet snydt og befolkningen havde sejlet væk, prøvede de forgæves i 4 uger at belejrer øerne men uden held. Da den fjendtlige hær trak sig tilbage blev Paolo udnævnt til byens leder og fik titlen doge.
Liste over Monarker af Kislev

Følgende er en liste over alle de monarker, som Kislev har haft, dog udelades de sagnkonger, der menes at have samlet stammerne og klaner før Imperiets indtog af Kislev.

## Imperielle Storkonsuler (687 3E - 771 3E)

I de første mange år af Imperiets occupation af Kislev blev Kislev styret af en gruppe konsuler udvalgt af kejseren, men i år 687 3E valgte Kejser Marcus d. 3 at der skulle udnævnes en storkonsul, som havde magt over hele Kislev. Denne beslutning blev truffet for at slippe af med de enkelte konsuler som ofte bekrigede hinanden, fremfor at beskytte Imperiets østlige grænser mod indvanderende orc-og ungolhorder.

## Kongeriget Kislev (771 3E - 803 3E)

I 771 3E udnævnte Prins Salazar til konge af Kislev og løsrev sig fra Imperiet. Kongeriget Kislev fortsatte indtil 803 3E, da Kong Yuri blev slået ihjel af hans brødere, der ønskede kongeriget for dem selv.

## Interregnum (803 3E - 97 4E)

I denne periode gjorde mange krav på Kislevs trone, men ingen blev anerkendt som hverken konge eller zar, da Ar-Ulric ikke ville krone nogle. Her begyndte mange adelige at tage titlen Storfyrste eller Prins som kompensation for ikke at få kongetitlen.

## Det Tallakidske Zardømme Kislev (97 4E - 367 4E)

I 89 4E ankom Prins Tallak fra Gotland, efter at han havde levet i eksil siden en ung alder, sammen med en hær bestående af landsmænd og scandiske krigere. I perioden 89 4E - 93 4E erobrede han hele Kislevs vestlige kyststrækning. Herefter begyndte han en storstilet invasion af resten af Kislev, og med hjælp fra scandiske allierede lykkedes det ham at erobrer hele Kislev, og dele af nutidens Temerien og Gotland. Han udnævnte sig selv til Zar, en titel tilsvarende en kejser, da han så sig selv som Nordens Sigmar.
Huset Rothemuur

**Huset Rothemuur** er et de 10 magtfulde handelskarteller, der dominerer bystaten MarienburgsDirektorat. Rothemuur-palæet ligger i det centrale Goudberg og er et palads bygget i prangende tileansk stil dekoreret med marmor og sirligt udsmykkede fontæner. Huset ledes af den 66-årige Maximilian Rothemuur on koncentrerer sig omkring handlen med det Suleimanniske Rige og den Nye Verden. Førstnævnte har bragt dem i direkte konkurrence med Huset de Roelef, mens sidstnævnte har resulteret i en alliance med Huset van de Kuijpers. Rothemuur-familien har særdeles tætte forbindelser med elverne og sikrer sig som konsekvens heraf mange værdifulde varer fra den Nye Verden.

Selvom han er en trofast allieret af van de Kuijpers-familien, leder Maximilian altid efter måder, hvorpå han kan styrke sit hus' position. I hans optik enten svømmer eller synker du: man kan ikke træde vande (ironisk nok er gamle Max rædselsslagen for vand og nægter at sætte sin fod i en kanalbåd og tager i stedet sin bærestol alle vegne). Det burde derfor ikke have overrasket nogen, at han foreslog at afslutte rivaliseringen med Huset de Roelef ved at fri til Clotilde de Roelef ved det seneste Direktoratsmøde. Det overraskede ham derimod at hun svarede ved at le så voldsomt at tårerne trillede ned af hendes kinder. Maximilian har ikke glemt denne offentlige ydmygelse og vil elske at få sin hævn over denne "aldrende rendestensdronning".

Familiens symbol er et gult skjold med tre røde prikker. Maximilian Rothemuurs arving er hans 40-årige søn, Stefan Rothemuur.
Constantia Cerci

Titel:
Maga af huset Mercere
**Constantia Cerci** (9. Floreus 151 5E –) er en fenicinsk maga, der i over tredive år har været prima af huset Mercere og forvaltet det hermetiske handelscentrum Harco. Cerci er en kløgtig administrator, snu forhandler, favnende moderskikkelse og en magtfuld, om end subtil, troldkvinde, der rutineret og systematisk får Harcos enorme og uoverskuelige magiske maskineri af forsendelser, ankomster, afgange, opbevaringer og portaler til at køre gnidningsfrit. Hun er gift med Najmuddin Kubra, en gammel, blødhjertet og digterisk saracensk købmand som hun mødte i Iskandar, med hvem hun har en overordentlig stor familie. Barnebarnet Violanta besidder Gaven og er blevet oplært som sin farmors lærling.
Det kejserlige indenrigsministerium

**Det kejserlige indenrigsministerium** er et ministerium under den kejserlige regering, der varetager udnævnelser, forfremmelser og degraderinger af kejserlige embedsfolk, administration af ejendomme og heraldik, samt relationerne til de mange kejserlige fyrstendømmer. Derudover er ministeriet ansvarlig for standardiseringen af vægte og mål på tværs af Imperiet samt for produktionen af folketællinger og statistik. Det ledes af nominelt af indenrigsminister Siegfried von und zu Schaumburg, storhertug af Schaumburg, der dog overlader det meste af arbejdet til sin departementschef Lucius Tillius Edelstein. Ministeriet har til huse i Altdorfs 3. Distrikt nær det Heraldiske Kollegium.
Ydersiden

**Ydersiden**, også kendt som **det Hinsides**, **Transmundus** eller **de Ydre Planer**, er en kollektiv betegnelse for alle eksistensplaner, der ligger ud over den dennesidige verden. Ethvert plan der ikke er Mundus, nogle af månerne, stjernerne eller planeterne regnes almindeligvis for et ydre plan. Det antages sædvanligvis at der eksisterer et uendeligt antal af sådanne planer, selvom akademikere i den Gamle Verden kun er bevidst om en lille håndfuld af dem.

Den mest anerkendte måde at karakteriserede forholdet mellem det dennesides og hinsides er den såkaldte dyadiske teori. Teorien hævder at multiversets eksistens udgøres af forholdet mellem subjekt og objekt, vilje og virkelighed. Det dennesidige er punktet med maksimal objektivitet, planet hvor individuelle sjæles vilje er underkastet og underordnet de givne omstændigheder og lovmæssigheder i kraft af gudernes vilje. Jo længere man bevæger sig væk desto mindre objektive er planerne og jo tæller vilje, tilfældighed og forestillingsevne. Magtfulde entiteter dvæler i under-virkeligheder på andre planer, der retter sig efter deres vilje.

Planerne er knyttet til cirklen af reinkarnation. Dødelige vil, når de dør, genfødes i et nyt legeme til et ny liv på et enten højere niveau eller et lavere niveau. Hele tilværelsen, alt levende udgør i denne verdensopfattelse én stor sammenhæng af årsag og virkning, subjekt og objekt, lovmæssighed og tilfældighed der fører ind i nye genfødsler

## Eksempler på ydre planer

* Arcadien: Feernes verden er det hinsidige plan, der ligger tættest Mundus. Det er en sælsom, gådefuld og uklar afspejling af de dødeliges. For det menneskelige øje er den forvrænget, fortryllende og forvirrende. Naturens love fungerer anderledes i Arcadien end udenfor, tider løber snart frem snart tilbage, steder skabes, omarrangeres og forsvinder, og retninger vender, snor og drejer sig. Arcadien er det fantastiske og ekstraordinæres verden. Alt er lysere, mørkere, koldere, varmere, sødere, stærkere, smukkere, hæsligere, mærkeligere, dybere og mere bevægende end noget i de dødeliges verden.

* Underverdenen: Betegnelse for lokationen for sjælevandringen mellem død og genfødsel. Underverdenen huser mysterier, føder mysterier og er i sig selv et mysterie.
* De ydre helveder: En fællesbetegnelse for de planer, der i mange traditioner udgør et pinested for fordømte mellem død og genfødsel og hjemsted for magtfulde djævelske fyrster og deres håndlangere.
Kruk Bundnekad

Smed
Hammerkaster
Pladerustning
Skjoldbærer
Brændende Lokomotiv (Tøndsede mod folk med et brændende skjold)

**Kruk Bundnekad** (*født 233 5E, død 283 5E*) er en dværg født i det sydlige Calidien, nær de Karpatiske Bjerge. Hvor han voksede op. Han er fra den ældgamle og prestigerige Bundnekad-slægt, der testamenterer sig helt tilbage til de Fem Ædelsten.

I ung af alder af blot 20 år i 253 5E begyndte Kruk at blive oplært som runesmed af sin bedstefar Dvalin ”Langskæg”. I starten viste Kruk ikke den store interesse, men efter et par år begyndte han at vise stort potentiale, men i 262 5E blev Dvalin dræbt af en gruppe dværgeracister, Stenknuserne, da de angreb klanens butik og hjem. Dvalin død påvirkede hele Bundnekad klanen meget, især Kruks far Bethour, der begyndte at drikke meget (selv for en dværg) og mistede overblikket over klanens finanser, grundet alkoholen, men de mange angreb på klanens ejendom skade også deres økonomi.

I 267 5E mødte Kruk et menneske, som blot kaldte sig selv for Almadius, som tilbød at købe klanens hemmelige rune for et stort beløb. Kruk troede dette beløb ville være nok til at betale klanens gæld, så han sneg sig ind i klanens bankboks og stjal klanens rune. Da Kruk mødtes med Almadius igen for at afleverer runen, kastede Almadius en magi på Kruk, der fik ham til at besvime. Da Kruk vågnede op havde han hverken penge eller rune. Da han kom hjem havde Bethour lagt mærke til tyveriet og i en blanding af vrede, skuffelse og berusethed bandlyste han Kruk og kastede en forbandelse ham, og disse ville først blive brudt når Kruk kom hjem igen med runen, derfor har Kruk lige siden ledt efter Almadius og sin klans rune.

I hans rejse efter at finde Almadius kom han til Altmark, hvor han sammen med Fader Wolfgang, Eyepatch Tommy og Apex Lupos grundlagde lejesoldat kompagniet Fanged Moon. Efter at have rejst rundt med Fanged Moon i næsten tre år fandt de et skattekort og begav sig ud på en bjergbestigning af større kaliber i World Edge Mountains. Her mødte Kruk sit tragiske endelig, da han efter at besejret en vederstyggelig ork shaman med sit flammende skjold, prøvede han at tæmme shamanens 'Uglat, men denne viste sig mere aggressiv end forventet og Kruk bliver stanget og bidt ihjel af 'Uglat.
Det kejserlige krigsministerium

**Det kejserlige krigsministerium** er et ministerium under den kejserlige regering, der som den centrale militære administrative myndighed er ansvarlig for Imperiets hær, den strategiske og taktiske koordinationen af rigets styrker og konstruktionen og vedligeholdelsen af militære installationer. Ministeriet kendt for sine komplekse og besværlige bureaukrati og den interne konflikt mellem officerer og civile embedsfolk. Ministeriet har til huse i Altdorfs 1. Distrikt og ledes af Victus Melander von Croÿ, hertug af Hohenschönhausen, der ihærdigt søger at centralisere og effektivisere det mægtige, men uhåndterlige embedsapparat.
Primus

En **Primus** er lederen et selskab i den Hermetiske Orden. Hvert hus, selskab, broderskab, laug eller sekt har sin egen måde at udpege sin primus på og titlen har vidt forskellige beføjelser og ansvarsområder alt afhængigt hvilket hermetiske samfund, man befinder sig i.

Den kvindelige form af ordet er **Prima**; flertalsformen er uanset køn **Primi**.
Asterius 3. (Storteogonist)

**Asterius 3.** (Geheimnisnacht 197 – 30. Aestus 255 5E), født **Tankred Gryphius**, var storteogonist af den teutoniske sigmaritisme i 19 år fra 236 5E til sin død. Asterius var tredje barn af en antikvar i Regensburg og udmærkede sig allerede i en meget ung alder ved sin usædvanlige begavelse, enorme abstraktionsniveau og uhyrlige magiske evner. Som 21-årig blev han færdiguddannet i teologi ved Regensburg Universitet og ordineret som præst på baggrund af en revolutionerende afhandling om immanent sigmarittisk poetisk praksis, der vakte opmærksomhed og interesse hos magtfulde prælater som primark Berengarius af Averheim, højkapitular Gaius af Østen og ærkeprimark Galatea af Nuln. I 220 blev han ærkediakon i Meissen, i 224 biskop af Baden og i 229 primark af Regensburg. Ved konklaven i 236 - kun 39 år gammel - præsenterede han en så stringent, intelligent og teologisk bevægende argumentation, at han næsten enstemmigt blev valgt til storteogonist. Med energi og jernvilje skabte han orden i tidens pågående diskussioner om kanoniske og apokryfe skrifter, reorganiserede kirkens centrale organisation, styrkede den praktiske tilstedeværelse i konkrete, nære samfund og igangsatte en vældig aktivitet inden for kommunitaristisk teori og praksis kendt som den asterianske vending. Asterius var i sin gerning interesseret i at sprede erkendelse gennem konkret aktivering af det solidariske sigmarittiske fællesskab og storpolitiske spørgsmål var for ham meget fjerntliggende. Han døde som 58-årig efter 2 års delvis isolation for at skrive, hvad der skulle blive hans magnum opus.
Det kejserlige sikkerhedsministerium

**Det kejserlige sikkerhedsministerium** er et ministerium under den kejserlige regering, der varetager rigets indre og ydre sikkerhed, herunder justitsvæsen, anklagemyndighed, hemmeligt politi, efterretningsvæsen og inkvisition. Derudover forvalter det de kejserlige fængsler og straffekolonier Ministeriet er det mest hemmelighedsfulde og frygtede af alle og ledes af den magtfulde og nådesløst effektive sikkerhedsminister Cassandra af Gadegast, primark af Liechtenstein, fra sit hovedkvarter i Altdorfs 1. Distrikt.
Sapieha

**Sapieha** er navnet på en en familie af adelige redaniske magnater, der hører til blandt Temerien-Redaniens rigeste og mægtigste landbesiddere. Familiens kan spore sine aner tilbage til en en kompleks kombination af kislevittiske bojarer, circassiske aristokrater, ungolske rytterkonger og semi-mytologiske redaniske kriger-helte. De ældste skriftlige optegnelse, hvor navnet i sig selv figurerer, beskriver den ædle og poetiske ridder-skriver Daumantas Sapiegos, der assisterer sin herre storhertugen og senere gifter sig med dennes søster. Familiens nuværende magt og indflydelse kan henføres til den dynamiske Jadvyga Rasa Sapieha, hofmarskal og felthétman af Redanien. Slægten anvender lis-klanens våbenskjold.

Familien ejer store ejendomme i Livonien, Nedre Temerien og ved Talabec- og Rawaflodernes mødested. Familien er kendt for sine forbindelser og interesser mod syd og øst og dens storslåede paladser, borge og herregårde er udsmykket i overdådig orientalsk stil med genstande fra Zeüm, Tevinter, Suleimannien, Rajastan og Cathay. Audienssalen i deres palads i Turmantas er smykket med enorme cathanesiske porcelænsvaser, westerlandske malerier, sasaniske tæpper og skind fra pantere, tigre og bjørne. Gæsterne opvartes af tjenere fra Sønderlandene og tjenerinder fra Circassien.

Sapiehaernes uomgængelige patriark er den formidable Kazimieras Caesarius Sapieha, kendt for sin gennemtrængende personlighed og visdom som statsmand, feltherre og retskyndig. Han har tjent som kansler for Redanien, mæglet i næsten uoverstigelige religiøse stridigheder og ageret formand for sejmen. Hans indflydelse på Temerien-Redaniens politik ift. især Kislev kan ikke underdrives – fra tidlige ønsker om en politisk union over iværksættelsen af en militær ekspedition til radikale planer om at overtage den kislevittiske trone er hans fingeraftryk overalt at finde.

## Berømte medlemmer

* Daumantas Sapiegos (800-t. 4E), ridder, skriver og redanisk sagnhelt
* Jadvyga Rasa Sapieha (61 – 128 5E), hofmarskal og felthétman af Redanien, vojvod og storkastellan af Turmantas
* Kornelia Sapieha (86 – 163 5E), storhertugelig ceremonimester, vojvod af Santok
* Jan Pawel Sapieha (108 – 177 5E), vojvod af Turmantas
* Daumantas Antonias Sapieha (110 – 153 5E), grundlægger af det redaniske handelshus i Shirakavan
* Mikołaj Sapieha (144 – 195 5E), vojvod af Turmantas og Kėdainiai
* Regina Zygfryda Sapieha (166 – 229 5E), ærkekastellan af Vangenai, vojvod af Turmantas
* Hieronim Szczepan Sapieha (172 – 237 5E), felthétman, vojvod og storkastellan af Santok
* Jan Stefan Sapieha (186 – 252 5E), primat af Svarog
* Ewelina Jadwiga Sapieha (210 5E –), hustru til ærkehertug Franz 4. Joseph af Aurelien
* Kazimieras Caesarius Sapieha (229 5E –), rigskansler af Redanien, storhétman, formand for sejmen 278 5E, vojvod og storkastellan af Turmantas
* Jan Fryderyk Sapieha (241 5E –), kastellan af Grodno, storhertugelig kronikør
Huset de Geest

**Huset de Geest** er et magtfuldt marienburgsk handelskartel med omfattende interesser i den suleimanniske og sønderlandske handel. Familien kan spore deres aner tilbage til aristokratiske korsriddere som Rijckaert og Willem de Geest og har ad flere omgange siddet i direktoratet. Huset er blandt den lille gruppe af ekspanderende og rivaliserende karteller, der står på tærsklen til at indtage en eftertragtet plads i netop direktoratet.

Husets leder er den udspekulerede og charmerende Dirck de Geest, der residerer i familiens gamle palæ i Oudgeldwijk. Sejlivede rygter vil vide, at familien ikke er så ridderlig som den engang har været og fraterniserer med sartosiske sørøvere.

Familiens symbol er en ridder i guldrustning, der ridende en hvid hest med gyldne tøjler springer over et bjerg af guld.
De Store Sletter

**De Store Sletter** er betegnelsen for de vidstrakte sletter og ødemarker på den østlige side af Verdens Kant. Området strækker fra sig det nordligste Kislev helt til Sassanien i syd og til det mystiske Cathay. Stepperne dækker tundra, frodige græsgange og knasstørre ørkener. Folkene og væsnerne her er hårdfører og trods det til tidere hårde miljø mangfoldige.

Sletterne er hjemsted for mange rytterfolk og andre nomader, både menneskefolkeslag som Dolganerne, Dzungarer, Hung-Folket, Kalmukkerne, Kurgannerne, Nogaier, Tsagaanerne, Ungolerne, Yörük-folket mfl. Og goblinoidefolkeslag som det Blå Ansigt, de Gyldne Kranier, Jernkløerne, Himmel Rytterne, Hovedjægerne, de Lange Knive, de Røde Sole, Tordenkilderne mfl. Vigtigst blandt disse goblinoide folkeslag er dog Hobgoblin Hegemoniet, et rige af hobgoblin regeret af den mægtige Hobgobla Khan. Riget er byg-get op efter hierakier og systemer benyttet i den Gamle Verdens riger, og hegemoniet minder også i lang større grad om et af disse end andre goblinoide riger.

Foruden disse findes der også dværgske og gnomske byer i de få bjerge, der stikker op i nogle egne, og mere civiliserede byer, omkring de handelsposter, der ligger langs de handelsruter, der krydser de Store Sletter.
Verdensmaskinen

**Verdensmaskinen** er en kompleks og vanskeligt definerbar entitet, der spiller en afgørende rolle i især dværgenes forståelse af universet, historien og dem selv. Verdensmaskinen er ikke en gud, men noget andet og mere. Verdensmaskinen er heller ikke - som man kunne tro - selve universet. Verdensmaskinen er ikke materien, men totaliteten de processer, bevægelser og lovmæssigheder, der orkestrerer selve universet. Det perfekte funktionelle system af tid, årsag og virkning.

Dværge har i æoner forsøgt at begrebsliggøre Verdensmaskinen - almindeligvis enten meget kryptisk eller meget kompliceret. Matematikeren og metafysikeren Nalthrasir Akhshamul betegner den "det, der bevæger, uden selv at lade sig bevæge", mens poeten og magikeren Vagnur Naragmarân  beskriver den som "den Eneste, den Uafhængige, af hvem alt afhænger. Den avler ikke, ej heller er Den født. Og ingen er Dens lige".

Forståelse af verdensmaskinen er den eneste gyldige kilde til viden om og indsigt i universitets hemmeligheder og ethvert filosofisk, matematisk og teknologisk fremskridt sker i korrelation med Verdensmaskinens dynamikker. Al energi styres og kanaliseres gennem Verdensmaskinens mekaniske lovmæssigheder. Gennem teknisk forståelse og manipulation kan enhver principielt kontrollere disse kræfter - om det så er så magtfulde entiteter som de, der af andre kaldes guder. Mens studier og konceptualiseringer er allestedsnærværende blandt dværge er det særsyn andetsteds. Den primære menneskelige institution, der beskæftiger sig med Verdensmaskinen, er den kejserlige polytekniske læreanstalt , som i deres mekanicisme forener dværgske indsigter med radikal empiricisme og teutonsk sigmaritisme .
Vejvogtere

**Vejvogtere**, ofte kaldet Roadwarden og Strassenwart, er betegnelsen for medlemmerne af det Imperielle Vejkorps, der er en organisation af politifolk, der patruljerer de landeveje og beskytter rejsende mod de mange forskellige trusler og farer, der er på de imperielske veje.

Ordenen blev grundlagt af Kejser Valerian d. 1 i år 267 3E, for at udrense de små ork grupper, der havde overlevet Sigmars udrendselser. I starten havde korpset en officelt leder og var underlagt den kejserlige administration, men i takt med at kurfyrsterne og andre lokale leder fik mere indflydelse og autonomi blev de enkelte korps underlagt de lokale myndigheder.

I det senere århundreder er der opstået en del koruption indenfor ordenen, da lokale leder ikke altid kan betale korpsene, hvilket har betydet at korpsene har måtte ty til andre metoder at skaffe mad på bordet.
Nulns Kejserlige Artilleriskole

**Nulns Kejserlige Artilleriskole** er en militær læreanstalt og industriel produktionscentral kendt som en af Imperiets fremmeste og mest dynamiske institutioner. Bystaten Nuln er kendt og respekteret over hele den Gamle Verden for at være hjemsted for de fineste kanoner og krudtvåben uden for Karaz Ankor, og en grad fra artilleriskolen er det mest prestigiøse dokument en artillerist kan besidde.

Artilleriskolens mission er todelt: på den ene side har den til formål at uddanne de teknisk dygtigste artillerister, ingeniørsoldater og sapører, på den anden skal dens mange værksteder, fabrikker, støberier producere den Gamle Verdens mest avancerede artilleri, krudt og krudtvåben.

Det mest overraskende for mange omkring artilleriskolen er, at den isoleret set ikke opfinder nye våben. Sådanne opfindelser gøres af dens søsterinstitutioner som den Kejserlige Polytekniske Læreanstalt og den Aurelianske Polytekniske Læreanstalt. Når disse institutioner har produceret tegningerne til en ny krigsmaskine er det op til artilleriskolens navnkundige ansatte at fabrikere den og oplære et mandskab i dets brug. Dette har skabt en enorm efterspørgsel, da der på ethvert givent tidspunkt kun er et begrænset antal studerende og ansatte til rådighed. Selv i lyset af dette nægter skolen at gå på kompromis med sin faglige stolthed og standarder ved at lukke nye underkvalificerede kandidater ind.

Eleverne på artilleriskolen er markant mere social diverst sammensat en de fleste andre krigsskoler, idet halvdelen af pladserne er teoretisk åbne for alle og finansieret gennem stipendier udstedt af storfyrstinden selv. Kun en tyvendedel af pladserne er åbne for udenlandske kadetter, da skolen ikke ønsker at sine hemmeligheder spredes mere end højst nødvendigt. Uanset baggrund skal alle kandiderende studenter gennem omfattende optagelsesprøver, der skal sikre at skolen kun lukker de mest kvalificerede potentielle elever ind. Udover teoretisk og praktisk øvelse i skolens klasseværelser, værksteder, laboratorier og skydebaner kræver skolen at alle studerende foretager praktisk feltarbejde for at se både maskineri og mandskab i en virkelighedstro kontekst. Kadetterne er derfor jævnligt på ekskursioner, hvor de forlader Nulns trygge rammer for i en periode at rejse verden rundt. Ofte er det med kejserlige hære på kampagne. Instruktørerne evaluerer både de studerende og artilleriets egnethed og vurderer, hvorvidt eleverne er i stand til at graduere og hvorvidt krigsmaskinerne er egnet til regulær krigsførelse.

Artilleriskolens hovedbygninger er placeret i et befæstet kompleks på Reichflodens østbred. Dertil kommer laboratorier i universitetsdistriktet, værksteder og fabrikker på vestbredden og skydebaner på en række øer i floden.
Flamma "Flammen"

**Flamma**, bedre kendt under sit pitfighter navn "Flammen", er en gladiator fra Averheim, der efter et ydmygende nederlag valgte at søge andre arbejdsmuligheder. Efter at have strejfet fra job til job i nogle år blev han hyret af lejesoldatkompagniet the Fanged Moon, som han har rejst med siden da.

Flamma er gruppens muskelbundt, der altid leder efter at have det sjovt, alkohol og en god slåskamp, om han så skal fremprovokerer den selv.

## Historie

Flamma husker ikke meget fra sin ungdom, men han er rimelig sikker på han voksede op i Averheim  i en fattig familie, med en masse søskende. Familien havde svært ved at brødføde alle, så i en ung alder af femten, meldte Flamma sig som gladiator og pitfighter i Aver Arena, hvor manageren Nikolas Schumann hyrede ham, fordi han var løbet tør for kæmpere, der var villig til at kæmpe mod hans hovedgladiator, Smukke John. Det viste sig dog at Flamma var bedre end forventet og besejrede Smukke John. Flamma fik også navnet Flammen her, grundet sit røde hår.

Herefter begyndte Flammas vej mod toppen af gladiatorverden i Averheim med Nikolas Schumann, som sin manager. Flamma blev bredt kendt for hans ekspertise med sine næver og besejrede i 274 5E pitkingen Rødbeden, pitking af Averheim Arena. Flammas berømmelse nåede sit højdepunkt da han i 276 5E deltog i Calidien Open, og kom på en tredje plads. Det var også her han fik sit mest personlige eje, en plakat, hvor han er et af hovednavne.

I 277 5E tabte han til Grønne Georg, som så fik titlen pitking. I kampen fik Flamma også en stor skade, som sammen med nederlaget fik ham til at trække sig fra gladiator livet. Han brugte så de næste år på at rejse rundt i det sydlige Imperiet, hvor han tog en del småjobs. I 281 5E blev han hyret af handelskompagniet Sollman & Sohn, som han arbejde for som vagt på deres mange forsendelse.

Tilsidst fik han dog nok af den inkompente kaptajn han arbejde under og sagde op. Han blev tilbudt et job af Fanged Moon, som også havde vagter på hans sidste rejse. Han takkede ja og har siden da rejst med dem.

## Personlighed

Flamma har en meget sorgløs indstilling til det meste. Han er altid frisk på at drikke og et godt slagsmål. Han overvejer dog sjældent efterfølgende af sine beslutninger og tager som regel tingene i nuet.

Flamma har ikke den bedste hukommelse, hvilket skyldes de ubeskriveligt mange gange han blev slået i hovedet under sin gladiatorkarrier. Han har svært ved at huske mange ting fra sin ungdom. Han kan endda ikke huske sit oprindelig navn, og går derfor blot under navnet Flamma, som hvad han har opfattet sit gladiatornavn, som at være istedet for Flammen.
Articuli Henriciani

**De Henricianske Artikler** el. **Kong Henriks Artikler** (Temerisk: *Artykuły henrykowskie*, Classical: *Articuli Henriciani*) er en permanent kontrakt mellem "den Temeriske Nation" (dvs. den Temerisk-Redaniske Realunions szlachta) og den nyvalgte temerisk-redaniske Konge, der stadfæster de fundamentale principper for regeringsførelse, institutionel opbygning og konstitutionel lov i den Temerisk-Redaniske Realunion.

Hvor de såkaldte *Pacta conventa* udelukkende består af den nyvalgte konges personlige valgløfter og forpligtigelser, er de Henricianske Artikler en permanent forfatning, som alle konger skal sværge at ville respektere og overholde.

### Oprindelse

De Henricianske Artikler tog form af 18 artikler, der blev formuleret og implementeret at den temeriske adel i 73 5E i byen Kamień nær Vizima i det interregnum, der fulgte kong Wladyslaw III og hans slægts død. Dokumentet tog sit navn efter Henri af Valois (den første temeriske konge, der blev valgt ved et frit valg), der var forpligtet til at tilslutte sig artiklerne inden han kunne bestige tronen. Hver eneste nyvalgt konge har efterfølgende været forpligtet til sværge troskab til dem (i modsætning til de tilsvarende pacta conventa, der er skræddersyet og forskellige for hver nyvalgt konge). Kongens accept af artiklerne er en betingelse for hans bestigelse af tronen og udgør en betragtelig del af kroningens royale ed.

### Bestemmelser

De Henricianske Artikler inkluderer:

* Det frie valg (wolna elekcja) af en konge af alle adelige, der ønsker at deltage, og som alle har netop én stemme.
* Sejm, som kongen er påkrævet til at afholde hvert andet år.
* Pacta conventa - aftaler specifikt forhandlet med den nyvalgte konge, der knytter sig til hans løfter inden valget.
* Konfederacja - retten til at danne en organisation til at gennemføre et fælles politisk mål.
* Parlamentets ret til at udpege et rådgivende royalt råd for monarken.
* Parlamentets kontrol over udenrigspolitikken.
* Parlamentets kontrol over skatter og monopoler
* Begrænsningen af officielle poster til kun at inkludere temeriske og redaniske adelige.
* Rokosz (oprør) - szlachtaens ret til at danne et lovligt oprør mod en konge, der krænker deres garanterede frihed.
Den Blodige Hertug

**Den Blodige Hertug (**Reikspiel: *Der Blutherzog*) er en mystisk skikkelse, som menes at være et bindeled mellem mange kaos kulte over hele imperiet, hvoraf hovedparten tilbeder Khorne. Nogle mener sågar at han har infiltreret det kejserlige militær og måske endda også selve inkvisitionen.

Han betragtes som en af de største ikke eksterne trusler mod imperiets stabilitet. Det er kun lykkedes for den kejserlige inkvisition at opspore ham fem gange, hvor af at alle gange har han undsluppet. Hovedparten af disse opsporing var udført af Fader Kaspian.
Familien van Hel

**Familien van Hel** er en gammel, berygtet og forbandet slægt af okkultister, gejstlige, magikere, heksejægere og inkvisitorer, der har har svoret i al evighed at tjene Imperiet og menneskeheden for at gøre bod for deres stamfader Heinrich van Hels ondskab og ugerninger.

Slægtens urfader er den djævelske westerlandske heksemester Heinrich af Eindhoven, der i 420’erne 4E købte borgen Hel 30 mil fra Leeuwarden, hvorfra han tyranniserede egnen med sin nekromantiske virksomhed og paranormale hidkaldelser. Hans rædselsregime blev brudt og hans borg indtaget af riddere fra den Hvide Ulvs Orden i 434 4E, men Heinrich selv var som forsvundet fra jordens overflade. Legenden vil vide, at hans flugt lykkedes med bistand fra en magtfuld, dæmonisk magt. En magt der til gengæld har forbandet hans efterkommere.

På grund af denne skam over deres forfaders skrækkelige ry og rygte, har hans efterkommere sidenhen dedikeret deres liv bekæmpelsen af overnaturlige trusler mod Imperiet og dets befolkning.

## Historiske medlemmer

* Heinrich van Hel (376 4E – ?): En magtfuld præ-hermetisk magiker, hvis magiske tradition indebar djævletilbedelse, nekromantik og påkaldelse af dyriske dæmoner.
* Helmuth van Hel (433 – 508 4E): Heinrich van Hels sønnesøn. En mut og livstræt ridder, der tjente hertugen af Leeuwarden trods sin farfaders mørke ry. Helmuth var en tragisk skikkelse, der gang på gang frelste de bønder og borgere, der hadede ham for det blod, der flød i hans årer.
* Wolfgang van Hel (552 – 596 4E): Legendarisk djævleuddriver og monsterjæger, der under den Første Vampyrkrig blev kendt som menneskehedens fremmeste vampyrdræber. Wolfgang dræbte personligt fyrst Duchamp, kardinal i det Usynlige Symposium og medlem af det første konsistorium.
* Hubertus van Hel (599 – 708 4E): Tidligt medlem af den Hermetiske Orden og veteran fra den Anden og Tredje Vampyrkrig.
* Albrecht (651 – 688 4E) og Krieger van Hel (654 – 744 4E): Fætre og to af de fremmeste vampyrdræbere under den Tredje Vampyrkrig. Dræbte i fællesskab vampyrfyrsten Tiberius, der som kardinal i det Usynlige Symposium havde tjent i både det første og tredje konsistorium.
* Hertha van Hel (890 – 944 4E): Vampyrdræber og eksorcist under Apokalypsen og obersturmbannführer i hvad der senere blev den Kejserlige Inkvisition.

## Nutidige medlemmer

* Prof. Hannibal van Hel (222 5E –): Professor og verdenskendt ekspert i Nekromatik, Okkultisme og Noddisme ved Nuln Universitet.
* Johann van Hel (233 5E –): Obersturmbannführer i den Kejserlige Inkvisition med ansvar for den Borealske Rigskreds.
Huset Bonisagus

Symbol
 Motto
 Primus
 Domus Magna

**Huset Bonisagus** er lille, men er det mest hæderkronede og højest agtede hus i den Hermetiske Orden, da Bonisagus og hans filia Trianoma var altafgørende i skabelsen af den hermetiske teori og selve grundlæggelsen af ordenen. Magikerne af huset Bonisagus er fremragende magiske teoretikere og opfindere, der fortsætter deres grundlæggers tradition for banebrydende magisk forskning og opdagelser. De lever ikke dristige og eventyrlige liv, men bruger deres tid på at opfinde flere og bedre besværgelser samt at udvide ordenens forståelse for magiens væsen og dens grænser.
Verdens Kant

**Bjergene ved Verdens Ende** eller **Verdens Kant** (teutonsk: *das Weltrandgebirge*, khuzdul: *Amad’urâd*, tevintrisk: *Gnostocheilos*, temeriansk: *Góry Ostatnia Granica*, kislevittisk: *Gorj na Kraju Svjeta*, saracensk: *Aljibal Aleulya*, klassicistisk: *Montibus Extremis Mundi*) er verdens største og højeste bjergkæde bestående af tusindvis af sneklædte bjergtinder, knudrede bjergkæder, svimlende massiver, hundreder af aktive og inaktive vulkaner, stille bjergsøer enorme højsletter, dybe floddale, vidtstrakte plateauer, frugtbare sætere og vældige kløfter, der omkranser den Gamle Verden mod øst.

Bjergene ved Verdens Ende er titusinder af fod høje og strækker sig fra det nordligste Scandien over en række vældige bjergbuer i Kislev, Temerien-Redanien, Imperiet, Sarmatien, Archaios og Tevinter til Saracenai og Sasanien i syd. Verdens Kant er nærved uoverstigelig de fleste steder, omend en serie vældige bjergpas og urgamle underjordiske hovedveje muliggør transit. Den Gamle Verdens største flodsystemer, Reich og Talabec, der skaber livsbetingelserne for millioner af levende væsner, har deres udspring i Bjergene ved Verdens Ende.

Verdens Kant er hjemsted for mange særegne væsner, folkeslag, riger og civilisationer. Størst af dem alle er dværgene og gnomerne, hvis kolossale rige Karaz Ankor, der spænder over enorme underjordiske netværk af byer og veje over hele den kendte verden, har bjergkæden som sit absolutte centrum. Millioner af goblinoider bebor ligeledes skovene, floddalene, højsletterne og hulesystemerne i Verdens Kant. Det samme gælder mange menneskelige folkeslag, der ernærer sig som agerbrugere, hyrder, nomader eller halvnomader.
Blåsølv

**Blåsølv**, *også kaldet Blåsølv, Vizsølv og Argentum Hyacintho*, er et sjældent mineralt som kan findes naturligt, dog er det indtil videre kun blevet fundet i større mængder i Sølvbjergene og i mindre mængder få steder i de nordlige World Edge Mountains. Blåsølv har mange forskellige egenskaber magiske så vel som elektriske.

I lang tid troede man at det kun kunne fremstilles ved alkymi, dette ændrede sig i år 267 1E, da en ekspedition dværge fandt store naturlige store forekomster i Sølvbjergene. Senere fandt nogle grupper af mennesker og dværge mindre mængder i World Edge Mountains efter at have studeret under hvilke forhold blåsølvet i Sølvbjergene var under.

## Magiske Egenskaber

Blåsølv består af hovedsageligt af sølv og rå viz, hvilket har gjort at blåsølv har mange magiske egenskaber og egner sig til både alkymi og forskellige magiske ritualer. Derudover er redskaber og rustninger lavet af blåsølv meget lette at forhekse og give magiske egenskaber.

Det har også vist sig at kunne forøge magiske egenskaber ved indtagelse i større mængder, dog sænker det fertilitet for indtageren, dog grundet at blåsølv også indeholder spor af warpstone kan for stor indtagelse lede til mutationer, lammelse, hjerneskade og i værste fald døden.

## Anvendelighed

Blåsølv troede man på det tidspunkt kun kunne fremstille kemisk ved at smelte sølv, kviksølv, warpstone og rå viz sammen. I mange dværge samfund blev dette også set som et slags mirakelmiddel, der kunne kurer mange forskellige sygdomme og lidelser. Så da dværgene under Prins Dadil fandt disse større mængder blåsølv troede de at ved at spise det ofte at de kunne blive stærkere fysisk og psykisk. Indtagelsen begyndte først rigtigt at tag fat under Kong Durgrid søn af Kong Dadil d. 2 søn af Kong Dadil d. 1.