Al Doilea Război Atzibenyan

Cel de-al Doilea Război Atzibenyan a fost probabil cel mai important eveniment major din istoria Atzibenya. La fel ca în cursul primul război, au existat două tabere: Atzibenya și Armata Colei. În termeni umani, a izbucnit undeva în jurul anului 5500 înainte de Hristos și s-a terminat undeva în jurul anului 5564 înainte de Hristos. A avut loc în întregime în regiunea peninsulei Scandinave de Est. Tabăra Atzibenyenilor s-a aflat în nord-estul Finlandei de astăzi, într-o regiune numită în zilele noastre Kemijarvi, pe când tabăra Armatei Colei s-a aflat undeva în inima peninsulei Kola, în prezent aparținând Rusiei, în apropiere de fiorosul portal spre realmul zeului întunecat.

Războiul a fost provocat de către Armata Colei, care în urma ultimului Știucageddon (citește articolul separat), a izbutit să împuțineze drastic Atzibenyenii, în final hotărându-se să continue atacurile asupra Sectei lui Zizin, convinși că, acum slăbiți, ei nu vor mai avea nici o șansă împotriva forței brute a armatei întunecate.

Deși sângeros, acest război de proporții a marcat începutul unei revoluții monstroase pentru ambele tabere. De exemplu, au apărut armele de foc cu încărcătură pur electroenergetică, precum pușca AC-16, dezvoltată și utilizată de către Armata Colei, sau tunurile mobile, precum cel folosit de Guggha. Armurile au evoluat foarte mult, din tinichele grele devenind adevărate costume mulate, ușoare și rezistente, construite de către ambele tabere din titaniu forjat. De asemenea, același război a dat naștere a nenumărați luptători, strategi și meșteri exemplari, precum Confucius, Hephaistos, Carou, Ares, Weasel, Guggha, Python, Malvolius, Naiasix, Haste, Yaconda și mulți alții.

CURS:

Precum am menționat mai sus, războiul a început undeva în jurul anului 5500 î. hr., în nord-estul Finlandei din prezent. Armata Colei, încrezătoare, a atacat prima, neașteptat și în forță, ucigând o mulțime de războinici valoroși Atzibenya, care nu suspectaseră nimic, fiind preocupați cu mascarea pierderilor rezultate din ultimul știucageddon. Printre ei s-a aflat și liderul din momentul respectiv, un suflet mov, al cărui nume este necunoscut. Deși surprinzător, Atzibenyenii au contraatacat și au izbutit să respingă ambuscada infamă a soldaților Colei.

Zeul întunecat, care se aștepta la o luptă scurtă și curată, în urma căreia Atzibenya ar fi fost rasă de pe fața pământului pentru totdeauna, fu cuprins de mânie. El ordonă ca generalul care inițiase atacul, un suflet galben numit Carou, să fie distrus pe loc și desemnă un nou lider suprem, cea mai devotată și talentată știucă pe care a putut-o găsi: Python. Acesta l-a satisfăcut până peste poate pe Cola, dovedindu-se foarte disciplinat, organizat și fără milă.

Între timp, Atzibenya și-a plâns morții și a declarat război - din nou - Armatei Colei. În locul liderului decedat a fost ales un suflet de tip galben sau portocaliu (nu se cunoaște exact care dintre ele, deși se bănuiește că ar fi fost portocaliu.)

Cola, hotărât să termine odată cu luptele astea atât de ridicole din punctul lui de vedere, îi porunci armatei sale să plaseze o bază militară în inima peninsulei Kola, spre a putea începe oficial războiul.

Atzibenya realiză că este cât se poate de vulnerabilă, când numai o treime din secta de dinainte de Știucageddon supraviețuise, iar noi membri se găseau extrem de greu. De aceea își dădu rapid seama că pentru a rezista de-a lungul războiului și a fi victorioși, aveau nevoie de toată forța armată disponibilă. Toți meșterii din sectă, în special sufletele mov, au lucrat încontinuu pentru a produce tot armamentul necesar, și chiar obiecte care să întreacă tehnologia Armatei Colei, care deja producea arme de foc cu încărcătură electrică.