Щури

**Щури розумні**, вони ж феррати - один з видів, поява яких стала можливою через імперську програму експериментів з наділення розумом. Одначе, на відміну від відносно успішного результату з вовками (котів тут не згадуємо бо ті з'явились спонтанно і без втручання імперців), вийшов облом - гризуни справді порозумнішали та видозмінились (на відміну від звичайних щурів, ці можуть досягати метрової довжини, хоча зазвичай все ж менші та навчились ходити на задніх лапах), щоправда вкрай негативно зреагували на спроби пом'якшити агресивність та послабити волю і почали опиратися подальшим змінам, через що проект був закритий а більшість піддослідних знищені.

Єдина вціліла група знаходилась у одній з лабораторій тієї частини світу, яка після падіння Імперії стала Хаотичним простором, до того ж, їм 'пощастило' опинитись майже впритул до одного з численних проривів реальності, які мали місце у перші дні після катаклізму. По завершенню потрясінь, вцілілі щури виявились повністю відрізаними від світу та замкнені у печерній системі, яка піддалася активному опроміненню енергіями Варпу. Наступні століття вони існували в межах цих покинутих шахт, ніким не помічені, та виживали за рахунок поглинання енергії Варпу з кристалів, які наростали у цих шахтах від впливу остаточних залишків енергії з часів прориву. Звісно, подібна 'дієта' не минула безслідно - через постійне насичення отруйною енергією, тіла щурів почали еволюціонувати для кращого її засвоєння, а розум змістився від насадженої усім 'наділеним' тваринам раціональності до більш 'займистого' темпераменту, який подекуди переходив у відвертий фаталізм, що викликало кілька міжусобиць, в ході яких рештки нейтральних чи мирних щурів були знищені, а владу в суспільстві захопили фанатики, які поклонялись варп-кристалам та створювали численні винаходи (в основному зброю) на їх основі.

Скоріш за все. ще кілька століть ізоляції і від цієї 'невдалої' штучної раси не лишилося б і сліду через постійні сутички одне з одним, щоправда, щось змусило щурів покинути заблоковані шахти. Причини цього достеменно невідомі - з одного боку, такі дії могли бути викликані вичерпанням запасів варп-кристалів, через що єдиною альтернативою голодній смерті стало пробиття шляху на поверхню. З іншого - враховуючи велику зацікавленість шахтарських компаній та просто рядових рудокопів у багатих ресурсах Хаотичного простору, цілком ймовірно що ізоляцію щурів порушили зовні, пробивши шлях у їх печери. Так чи інакше, правди а також точного розташування проклятих шахт ніхто так і не дізнався - вирвавшись з ізоляції та користуючись природними здібностями до маскування, щури розповсюдились невеликими групами по навколишніх землях в пошуках придатної до споживання енергії (їх тіла вже настільки мутували, що органічна їжа вже не могла їх підтримувати повноцінно). Невідомо, у якій частині винищених сіл носатих, зграй тварин чи безіменних поселень були замішані підступні гризуни, однак скоріш за все цей відсоток є доволі значним.

Так чи інакше, одного разу їх загін наштовхнувся на закинуті тунелі колишньої Станції-4, які були відірвані від основної будівлі та лишились в землі після вознесення останньої в якості Каер Ельрату силами ульторійських техномагів. Там щурам, яких вже сильно підкошувала енергетична спрага, вдалося знайти вцілілий магічний реактор, який колись живив нижні поверхи Станції. І якби вони були не настільки затьмарені голодом, то цілком могли б пристосувати реактор для власних потреб, одначе крайня стадія виснаження таке як відключила критичне мислення і вони просто роздовбали оболонку реактора та поглинули більшу частину запасеної в ньому енергії, після чого почали активно заселяти покинуті приміщення. Одначе, раптове припинення енергопостачання насторожило невеликий ульторійський гарнізон, який стеріг рештки Станції вже пару століть, через що вони спорядили розвідувальну групу у нижні тунелі, якій довелось відступити перед переважаючими силами повернувших собі через появу джерела енергії варп-технологію щурів (все ж, без силових обладунків або плазменної зброї ульторієць попкри всі свої вміння лишається доволі вразливим перед масою швидких та дрібних противників). Через це, гарнізон був змушений перервати своє затворництво та надіслав прохання про допомогу до Нового Екзархату.

Направлений для вирішення проблеми підрозділ відразу вступив у затяжну серію сутичок, які тривали пару тижнів, аж поки кільком добровольцям з альфа-легіону, які приєднались до експедицї не спало на думку застосувати свою не до кінця освоєну нову зброю - проклятий Вогонь. Щоправда, кількадесят спалених дотла зеленим полум'ям щурів викликали неочікувану реакцію серед їх уцілілих товаришів - замість втекти або атакувати 'в лоб' через лють, рештки гризунів склали зброю і спробували щось сказати. Лише через виняткову передбачливість командуючого ударною групою, паладина Фел'Арха, несподівано здавшихся щурів не було знищено відразу, а замість цього з К'Ірасту було викликано кілька візархів, які знались на давній історії.

З їх допомогою, зі щурами вдалося порозумітись - ті послуговувались сильно видозміненою імперською, яку успішно інтерпретували та вислухали новоявлених 'сусідів'. З того, що вдалось зрозуміти - проклятий Вогонь був сприйнятий гризунами як найвищий прояв фанатично шанованого ними Варпу, а його носії, альфа-легіонери - як божествені посланці, після чого вони запропонували повну вірність взамін на стабільне забезпечення варп-енергією. Попри недовіру до відверто непростих та не надто щирих мутантів, після погодження з вищим командуванням та Екзархом особисто а також інспекції загального рівня військового розвитку щурів, ульторійці все ж погодились надати прихисток та енергозабезпечення решткам розумних гризунів. Після цього, інформація про цю расу майже перестала з'являтись, єдине, що відомо загалу - факт, що щури назвали свою расу 'ферратами' та приєднались до Екзархату, поселившись десь у глибинах Аркем М'Іріату. Судячи з останнім часом доволі агресивної політики ульторійців, не виключено, що їх нові союзники будуть застосовані в тому, що вміють найкраще - розвідці, диверсіях, саботажі та розробці своєї проклятої Варпом зброї.

## Культура та життя

На відміну від тих же котів, розумні щури встигли піддатись модифікаціям тіла (які продовжились вже після падіння шляхом контакту з нестабільними енергіями) і від своїх диких предків відрізняються майже в усьому, зберігши лише відносно подібну будову тіла. Досягають розмірів до метра (вкрай рідко - півтора), мають цілком придатні до тонких маніпуляцій передні кінцівки та в рази потужніший хвіст, який в основному застосовують як зброю. Прямоходячі, в основному переміщуються на двох ногах, однак у разі необхідності здатні 'втягувати' пальці та рухатись на чотирьох як нерозумні родичі, розвиваючи при цьому в рази більшу швидкість. Майже не отримують живлення від органічної їжі, хоча все ще здатні її споживати для короткочасного насичення (ця особливість доволі подібна до ульторійців, хоча причини такого існування різні), натомість існують за рахунок поглинання енергії (будь-яка підходить для продовження існування, одначе для росту і розвитку необхідна сила Варпу). Вкрай схильні до аугментацій тіла, як механікою так і варп-кристалами, щоправда ці процедури є суворо регламентованими залежно від статусу істоти в суспільстві. Розмножуються так само, як і будь-які живі, щоправда, для зародження нового розумного щура потрібна велика кількість енергії від обох батьків, в противному випадку на світ з'явиться напівдикий щурогр, що на відміну від ферратів має інтелект на рівні звичайної тварини. У часи існування в заблокованих шахтах, щурогри застосовувались для важкої роботи, зараз їх існування вже не має сенсу, тому ріст населення дещо спав через жорсткий контроль народжуваності. Що ж стосується особистих якостей, то на відміну від інших 'прокачаних' розумом тварин, щури емоційно нестабільні, що виявляється у постійному поспіху, відсутності інститутів торгівлі чи дипломатії як таких і фанатичній відданості своїм ідеалам (та релігії). З іншого боку, через такий підхід вони схильні до не зовсім адекватної винахідливості, яка стабільно забезпечує їх ризикованими, але ефективними засобами ведення війни або добування енергії.

Ферратське суспільство, подібно до ульторійського, є жорстко ієрархічним і поділене на класи, які представлені найменш привілейованими робітниками та рядовим воїнством, слідом йдуть регулярні війська та наймолодші з адептів Варпу, потім елітні підрозділи, винахідники та досвідчені адепти, і на самій верхівці суспільства розташувались верховні аугментори, які суміщають посади головних інженерів та варп-адептів. Саме аугментації слугують 'переходом' з одного класу в інший, щоб отримати право на них, феррат повинен так чи інакше проявити себе у порівнянні з іншими представниками свого класу та роду занять, що стає все важче на вищих рівнях через водночас меншу кількість та більше бажання вислужитись серед 'конкурентів'. Самі ж 'покращення' представлені поєднанням живих кінцівок феррата з механічними елементами, які не заміняють а лише стають 'поверх' тіла щура. Зовні це може здатись схожим на обладунки, проте зняти їх неможливо - зброя чи інструмент намертво сплавляється зі шкірою або причіпляється до кісток. Вищі класи отримують доступ до аугментацій спини та голови, куди зазвичай прикріпляється щось, необхідне для покращення переміщень або певних властивостей по типу маскування. Також популярні 'лінзи Феларха', названі на честь паладина, який першим запропонував щурам цей пристрій - вони являють собою напівобруч, подібний до окулярів, тільки замість двох скелець мають суцільну дугу, що зроблена з очищеного варп-кристалу та при носінні дозволяє частково бачити магію.

Адепти Варпу зазвичай мають менше аугментацій, однак компенсують це потужною магією, яка дає їм змогу прикликати ослаблену версію ульторійського проклятого Вогню та відкривати тимчасові прориви реальності для швидкого переміщення. Деякі з вищих адептів жертвують своїми очима в обмін на спектральний зір, який дає повне бачення магії, присутності живих чи не дуже істот, може ігнорувати стіни чи інші перепони, однак ціною відсутності кольорів, відмінних від відтінків зеленого. Попри те, що суспільство доволі мілітаризоване, не існує єдиного стандарту зброї - кожен феррат зобов'язаний самостійно покращувати свою зброю, яка видається тільки при підвищенні у класі (тобто, не більше трьох чи чотирьох разів на життя), тому фактично кожен щур має своє унікальне рубало (ну або стріляло, в кого на що рук вистачить). Що холодна, що вогнепальна зброя майже завжди несе на собі потужне варп-прокляття та здатна спричинити чимало неприємностей живим противникам.

Живуть феррати у підземних колоніях, які за структурою дещо нагадують їх батьківщину, тобто шахти - багатокілометрові проходи, суміщені з обжитими печерами та обов'язково центральний підземний купол, яким зазвичай слугує найбільша печера і де розташований храм Варпу та основні майстерні аугменторів. Вихід на поверхню якщо і присутній, то в основному в якості запасного (окрім колонії в Аркем М'Іріаті, де є сполучення з містом ульторійців), бо через допомогу формотворців Екзархату, феррати навчились створювати відносно стабільні портали на поверхню, якими і послуговуються дотепер.

З іншими расами стосунки доволі напружені (хоча про існування розумних щурів судячи з усього знають лише вовки та вкрай невелика кількість людей) - мало кому до вподоби частково божевільне мілітаризоване суспільство, всі представники якого до того ж володіють небезпечною проклятою магією. Самі ж феррати відповідають повною взаємністю - спокійне та розмірене існування живих не знаходить відгуку серед звиклих жити моментом щурів, через що вони закономірно не люблять інших розумних. Єдиним винятком стали ульторійці, і то тільки з тієї причини, що користувачі проклятого Вогню сприймаються ферратами як носії божественої сили, через що щури до останнього віддані командуванню альфа-легіону та з повагою ставляться до інших сірих, хоча і не боготворять їх як 'проклятий легіон'.