Імперіум Людства

> Могила мученика – камінь у фасаді Імперіуму.
>
> *Книга Імперіаліс*

**Імпе́ріум Людства**, також відомий як **Імперіум Людини** чи просто **Імперіум** – міжзоряна імперія, яка охоплює більшу частину відомої галактики Чумацький Шлях та є найбільшою державою людства станом на 42-е тисячоліття нашої ери. Його засновник й вічний правитель – Імператор Людства, живий бог та наймогутніший псайкер в історії. Офіційною столицею Імперіуму є Свята Терра (Земля), гербом вважається аквіла.

Імперіум – найбільше і найсильніше державне утворення Чумацького Шляху, яке нараховує близько мільйона зоряних систем, розділених між собою сотнями чи навіть тисячами світлових років. Оскільки Імперіум є державою галактичного масштабу його розміри неможливо виміряти банальними територіями, а тільки кількістю систем, які він контролює.

Богоподібний Імператор заснував Імперіум приблизно 12,000 років тому, наприкінці 30-го тисячоліття, коли під час Війн Об'єднання зібрав під своєю владою Стару Землю, роздроблену у результаті апокаліптичного періоду занепаду людства, який історики знають під назвою Вік Смути.

Навіть після стількох років Імператор продовжує, хоча й номінально, керувати своїм дітищем та бути його головною релігійною фігурою. Однак у результаті давньої галактичної громадянської війни, відомої як Єресь Гора, фізичне тіло Імператора, смертельно пораненого власним сином, довелося поховати у нетрях Золотого Трону – дивовижної машини древніх епох, кібернетичні механізми якої підтримують в ньому рештки життя.

Щоб не дати Імператору померти остаточно, у жертву кожен день приносять тисячі душ псайкерів, які надають необхідну підпитку та дозволяють його волі далі тримати психічний маяк Астрономікану, що освітлює населені невимовними жахіттями міазми Варпу, крізь які навігатори прокладають шляхи людських кораблів, а астропати відправляють повідомлення у інші кути галактики.

Через цю жахливу долю Імператор не в змозі взаємодіяти з іншими людьми на постійній основі, тому він поклав управління Імперіумом на плечі Сенаторуму Імперіаліс – ради з дванадцяти найвпливовіших шляхетних лордів та адептів держави, кожен з яких до того ж керує однією з основних установ Імперіуму. Станом на сорок друге тисячоліття, Сенаторум Імперіаліс очолює генетичний син Імператора та усіма визнаний Імперський Регент, примарх Робут Ґілліман.

Державною релігією Імперіуму є Імперський Культ, догмати якого стверджують що Імператор це єдиний справжній бог, а ж усі хто так не вважають автоматично оголошуються єретиками й зрадниками. Насадженням Імперського Культу займається офіційна церква Адептус Міністорум, також відома як Екклезіархія.

Кожен імперський світ має безперебійно сплачувати обов'язковий податок у вигляді ресурсів й людської сили, що має назву Імперська Десятина. Десятина підтримує на плаву загальну економіку Імперіуму, а більша її частина зазвичай відправляється на один з двох напрямків – фінансування багатьох воєнних конфліктів чи підтримка Терри.

Кожну годину кожного дня Імперіум веде війни по всіх напрямках, жертовною кров'ю мучеників, гвардійців Астра Мілітарум, адміралів Імперського Флоту, сестер Адепта Сорорітас та надлюдей Адептус Астартес вирізаючи собі право на існування з лап сотень ворогів. Проте ріки крові й вир жорстокості це невелика ціна за захист людської цивілізації, оскільки якщо Імперіум піде у небуття, то разом із ним під гучний регіт Темних Богів відправиться увесь наш вид.

Далеко не одна мерзотна інопланетна раса кидає виклик верховенству Імперіуму у галактиці – ненажерливі Тираніди, зверхні Ельдар та їх темні родичі Друхарі, жорстокі Орки, технологічні Т'ау й безсмертні Некрони – усі вони жадають тільки загибелі расі людей. Одночасно з ними, фундамент держави людей роз'їдають древні як сама галактика містичні сили Хаосу, чиї прибічники з числа смертних й навіть колись благородних космічних десантників ні на мить не перестають руйнувати Імперіум зсередини та ззовні.

Режим Імперіуму абсолютно деспотичний та жорстокий по відношенню до власних підданих, науковий прогрес вже давно зупинився, а репресії стали нормою життя заради встановлення химерного статусу-кво. Громадяни Імперіуму животіють у галактиці де демони є реальними, ксенозагроза невідворотною, війни безперестанними, а смерть – постійний супутник. Бути людиною у 42-му тисячолітті означає бути одним з незчисленних мільярдів на просторах жорстокої галактики, малесеньким зубцем шестерні великого механізму, і якою б героїчною не була його загибель, зубець завжди можна замінити.

Але подібна жорстокість – вимушена міра, так як без неї, та без віри у направляючу руку Бога Імператора, людство опиниться беззахисним перед обличчям усього зла галактики.

## Історія

### Війни Об'єднання та Великий Хрестовий похід, М30-М31

Передані крізь тисячоліття легенди розповідають, як наприкінці Віку Смути рідна колиска людства страждала у пеклі нескінченних війн, що вели між собою дикі техно-варвари на випалених термоядерною зброєю пустелях. Жорстокі тирани, канібали, демагоги й психічні прото-божества то повставали, то знову падали у безодню, кожен раз ризикуючи забрати із собою у небуття усю планету.

Та все змінилося коли людина, яка пізніше стане відома під ім'ям Імператора, відчула що варп-шторми Віку Смути стали нарешті вщухати, відкриваючи людству можливість знову ринутися у гонитву за новим Золотим Віком. Зрозумівши що час настав, наприкінці М29 Імператор вийшов зі своєї потаємної фортеці під Гімалайзійськими (Гімалайськими) Горами з однією метою – повернути людству його втрачену могутність.

З дипломатією в одній руці та палаючим мечем у іншій, він прагнув підкорити чи знищити усі існуючі держави техно-варварів, розпочавши тим самим Війни Об'єднання. Головною зброєю у тих війнах стали прото-Астартес – Громові Воїни, генетично-посилені Імператором бійці, котрі у всьому перевершували смертних солдатів.

Після завоювання останньої незалежної держави Старої Землі, коли прапор Раптору Імперіаліс замайорів на руїнах техно-варварського королівства Урарту, Імператор почав закладати фундамент наступних звершень новоствореного Імперіуму. Він повернув у серця своїх підданих надію. Але надія завжди була як головною залежністю людства, так і його прокляттям...

Усвідомлюючи, що ніхто, навіть така талановита людина як він, не може правити наодинці, Імператор сформував першу Військову Раду, куди увійшли його найталановитіші полководці та адміністратори, з яких особливо виділявся Малкадор Сигілліт – ліва рука й особистий радник Імператора.

Малкадора важко було назвати воїном, він був чоловіком знання й науки, настільки старим та досвідченим, що ніхто окрім, можливо, самого Імператора не здогадувався про його істинне походження. Малкадор став головним адміністратором Імператорського Палацу, який з закінченням Війн Об'єднання почали будувати у Гімалайзії та допомогав своєму повелителю відбудовувати сплюндровану війнами планету. Там, де раніше точилися конфлікти, тепер наступив мир.

Одночасно із закінченням Війн Об'єднання, Імматеріумом прокотилася неймовірної сили психічна хвиля – крик народження бога Слаанеш, який призвів до загибелі Імперії Ельдар та своєю потужністю винищив усі варп-шторми, що не одну тисячу років тероризували галактику.

Приблизно у той самий час Імператор здійснив перші спроби виходу за межі Терри, завоювавши впертий Місяць з його науковими лабораторіями та примусивши тамтешні генетичні культи Селенар до співпраці з Імперіумом. Та операція, проведена на той момент безіменним Шістнадцятим Легіоном, пізніше стане відома як Перше приборкання Місяця.

Через деякий час після завоювання Місяця Імператор з дипломатичним візитом вирушив на Марс, де панував релігійний техно-містичний Культ Механікум, адепти якого контролювали усі наявні на планеті індустріальні мануфакторії, фабрики та верфи. На додачу, у володінні марсіанського духівництва знаходилися розкидані по галактиці світи-кузні – аналоги червоної планети.

Не бажаючи вступати з Марсом у відкриту війну, Імператор натомість з'явився перед Механікум як фізичне уособлення Омніссії – бога-у-машині, що займав центральне місце у всій вірі адептів Механікум. Він запропонував техножрецям червоної планети підписати взаємовигідну Марсіанську Угоду, згідно якій Культ Машини в обмін на технології на рівних стане частиною Імперіуму, зберігши при цьому автономію своїх світів-кузень. Також Імператор пообіцяв надати техножрецям доступ до всіх віднайдених знань та всесторонній захист марсіанської релігії. У підтвердження серйозності своїх намірів, Імператор подарував Марсу шість Домів Навігаторів, щоб їхні ковчеги знову могли безпечно подорожувати Варпом та допустив голову усіх техножреців – фабрикатора-генерала Марсу на постійне місце у Військовій Раді.

Зі свого боку Механікум доклали максимальних зусиль до будування величезних, обладнаних варп-двигунами бойових кораблів, здатних перевозити імперські легіони крізь порожнину космосу та передали під командування Імператора власні армії – височенних двоногих машин Коллегії Титаніка та роботів Легіо Кібернетика. Таким чином Марсіанська Угода поєднала військову міць Терри й індустріально розвинений Марс.

Маючи в розпорядженні робочу силу та матеріальні засоби обох планет, Імператор мобілізував їх усі, готуючись до початку нової військової кампанії небачених масштабів, спрямованої на возз’єднання розсіяного по всій галактиці людства.

Ця кампанія, Великий Хрестовий похід, ознаменувала початок нового історичного періоду – Віку Імперіуму. На залізних кільцях Марса техножреці викували флот з десятків тисяч зоряних кораблів, а у лабораторіях Терри та Місяця народилося нове покоління надлюдських воїнів, які стануть авангардом Імператора у відвоюванні галактики на благо людей.

Навіть до перших битв Війн Об'єднання Імператор та його супутниця Ерда проводили місяці у підземних лабораторіях, намагаючись поєднати усі накопичені ними наукові й езотеричні знання заради однієї цілі – створення двадцяти надлюдей, геніальних полководців із надприродними фізичними, розумовими та соціальними здібностями, харизматичних напівбогів, генетичних дітей Імператора, названих ним Примархами.

Імператор чудово розумів, що його ідеї по об'єднанню людства і сходженню Імперіума на трон домінуючої держави галактики стануть "червоною хустиною" для Руйнівних Сил Хаосу та їхніх демонічних слуг. Він сподівався сховати примархів від впливу Темних Богів, поки вони повільно зростали у захищених потужними оберегами капсулах глибоко під Гімалайзією, але навіть його сил виявилося недостатньо щоб попередити вторгнення зсередини.

Ерда, яка розчарувалася у ідеях Імператора, відчинила розрив у реальності, варп-портал, прямо в імператорських лабораторіях, крізь який тричі прокляті демони викрали немовлят-примархів й розкидали на віддалені від Терри світи, куди просто так не досягти навіть Повелителю Людства.

Та жодна трагедія не могла спинити Імператора від реалізації продуманих до найменших деталей планів. Він зібрав залишки генетичного матеріалу кожного примарха та на основі напрацювань, отриманих після роботи з Громовими Воїнами, вивів нову ітерацію транслюдей – звичайних смертних, у посилені новими органами тіла яких помістили генетичне сім'я примархів. Саме вони, і ніхто інший, поведуть людство у міжзоряну порожнечу.

Ці люди стали космічними десантниками Імператора, двадцятьма Легіонес Астартес, надлюдськими воїнами, які не відають страху. Завдяки, в першу чергу, людським ресурсам Терри, особистий склад більшості легіонів швидко зріс у кількості, ставши повноцінною заміною нестабільним Громовим Воїнам. Космічні десантники навіть приймали участь у деяких останніх кампаніях Війн Об'єднання, а їх Шістнадцятий Легіон, як вже згадувалося раніше, самотужки примусив до покори Місяць.

Легіонес Астартес стали вістрям списа й поверхнею щита Великого Хрестового походу, які розіб'ють супротивника ким би він не був та вирвуть серце з його грудей.

Споряджені найкращими обладунками, зброєю і технікою, які тільки могли надати Механікум, вони вибили чужинців з супутників Сатурна і Юпітера, безжально вирізали неописуємих створінь Нептунових Глибин та спалили фальшивий світ Седна, чия зловісна присутність осквернила Сонячну систему.

Великий Хрестовий похід воістину став операцією грандіозного масштабу, у якій окрім Астартес брали участь мільйони смертних солдатів та тисячі тисяч космічних кораблів, тож лише розум такого генія, як Імператор, міг успішно осягнути та здійснити її.

Аби зробити сили Імперіуму більш гнучкими, їх було розділено на так звані експедиційні флоти – напівавтономні бойові групи, уповноважені нести Імперську Істину в ім'я свого повелителя.

Флоти складалися з великої кількості кораблів різного масштабу та призначення (зазвичай військового), а шляхи їхні диктували як сам Імператор зі своєю Військовою Радою, так і високопоставлені адмірали, чиїм завданням було вишукувати та повертати втрачені світи у лоно людства, при цьому знищуючи усі інші раси на шляху.

Протягом тих 200 стандартних років, коли Великий Похід поширював галактикою слово й істину Імперіуму, його флоти поступово натрапляли на розрізнені світи, куди Темні Боги відправили генетичних дітей Імператора – вищезгаданих примархів. Кожен з них став на коліна перед віднайденим батьком, і кожному з них, після довгих бесід та проведеного разом часу, Імператор доручав один з легіонів космічного десанту, створених з геному примарха.

Офіційно, першим знайденим примархом вважається Гор Луперкаль, якого закинуло на безплідний шахтарський світ Хтонію, що лежав на відстані усього декількох світлових років від Терри. Насправді-ж, першим виявився Альфарій, чия капсула за збігом долі впала на самій Террі, і якому судилося стати єдиним захисником Імперіуму у випадку, якщо інші примархи будуть втрачені.

Легіонес Астартес у поєднанні з міццю Імперської Армії (яка пізніше була розділена на Астра Мілітарум на Імперський Флот), унікальними вміннями Кустодіанської Варти й Сестер Тиші, та бойовими машинами Механікум, відвоювали не одну тисячу людських світів, мечем чи переговорами приєднавши їх до міжгалактичної держави свого богоподібного повелителя.

Проте світлій мрії Імператора не було суджено здійснитися. Великий Похід разом припинився, коли Гор, примарх Синів Гора й володар титулу Магістра Війни (головнокомандувача усіх сил Походу) раптово відвернувся від ідеалів Імперіуму, зрадивши свого батька. Лаври першого серед рівних, Магістра Війни, йому було даровано самим Імператором після титанічної Битви за Улланор, у якій Гор самотужки переміг могутнього володаря орків Урлакка Урґа та знищив його мерзотну імперію. Причиною передачі титулу Магістра Війни Гору стало те, що Імператор вирішив покинути Похід та повернутися на Терру, аби спостерігати за ходом свого нового надсекретного проекту – перебудови та відкриття ельдарського Мережива задля використання людьми. Разом з Імператором на Терру відправився й Роґал Дорн, який мав допомогати батькові і стати на варті Терри.

Проте Гор та багато інших примархів були здивовані й глибоко засмучені подібним рішенням Імператора, який до того ж вирішив передати пряме управління Імперіумом з рук своїх синів до звичайних людей-бюрократів. Він реформував Військову Раду у Раду Терри, новий керівний орган, куди входили більше членів різних імперських організацій, та котрий займався щоденним управлінням десятками тисяч новозавойованих світів, населених трильйонами громадян.

Встановивши нову систему влади, Імператор віддалився у свої лабораторії під Палацом, де разом з адептами Механікум почав переробляти частину Мережива, виміру між Варпом та матеріальним світом, під людські потреби, сподіваючись що це стане його найбільшим подарунком усьому людському виду. Згідно ідеям Імператора, так зване "людське Мереживо" згодом мало назавжди замінити небезпечні перельоти крізь Варп, давши змогу жителям Імперіуму подорожувати у будь-який куточок галактики за лічені хвилини.

Та поки Імператор працював у лабораторіях, почали назрівати нові проблеми.

Примархи, які воювали на далеких фронтах Хрестового походу, виявилися незадоволені формуванням Ради Терри, вважаючи принизливим той факт, що тепер ними керують звичайні смертні, позбавлені гідності та необхідних навичок.

Менш емоційно стабільні примархи, наприклад Анґрон чи Керз, сприйняли це як зраду всіх своїх здобутків і перемог в ім'я Імператора, який звів нанівець діяння своїх синів. Вони, як і багато звичайних Астартес, вважали що після стількох кривавих битв та звитяг найбільший голос у керуванні Імперіумом має належати передусім їм, а не дріб'язковим й жадібним терранським шляхтичам, які навіть пороху не нюхали.

Крім того, без нагляду й настанов Імператора примархи, які раніше вели між собою дружнє суперництво, поступово почали переходити у відкриту ворожнечу. Деякі досягли межі нетерпимості один до одного через різні погляди на світ, як-от Леман Расс та Магнус Червоний, іншими ж керували звичайна заздрість чи образа, що можна побачити на прикладі Пертурабо та Роґала Дорна.

Розбрат між примархами та необхідність розбиратися у кожній сварці усе більше пригнічували Гора, який попри свої надприродні здібності не міг впоратися з усіма обов'язками одночасно. Титул "першого серед рівних" частіше й частіше занурював Магістра Війни у глибокі сумніви, крізь які Темні Боги і знайшли шлях у його роздерту протиріччями душу.

Провідником Хаосу, який поступово поширював його подібний до отрути руйнівний вплив серед Легіонес Астартес, добровільно став Лорґар Авреліан, примарх легіону Носіїв Слова, прозваний у народі «Золотим». Лорґар потайки відрікся від Імператора ще задовго до Улланорського Тріумфу, розчарувавшись у своїй вірі та батькові, й ставши свідком знищення свого "ідеального міста" Монархії Ультрамаринами, за прямим імператорським наказом.

Заплутаною стежиною омани, махінацій та підступних вбивств, Лорґар зі своїми помічниками розіграли усе так, що Гору у момент його найбільшої слабкості відкрилася "істина" брехливих богів, яка викривила розум та думки Магістра Війни, під ілюзією праведних дій та спасіння Імперіуму від тиранії Імператора, проклавши дорогу до страшної зради.

Щиро вірячи у правильність власних дій, Гор схилив на свою сторону ще вісьмох братів з їхніми легіонами, які або-ж повірили у задуми Магістра Війни, або переслідували свої власні, інколи навіть більш темні цілі. Поруч з ними стали смертні солдати, флотоводці та половина жадібних до знань Механікум. І тоді галактика запалала. Найчорніша зрада порубала на кавалки усі світлі плани Імператора, скинувши Імперіум у ненажерливу пащу наймасштабнішого конфлікту за всі часи існування раси людей. Так розпочалася Єресь Гора.