Nouseva myrsky

**Myrsky** on nimitetty äskettäin komentajaksi ja nyt hänen on vietävä joukkonsa vaaralliselle tehtävälle.
**Kylmäjää** on jäänyt Salaman vangiksi ja hänen on päästävä pakoon tai hän kuolee.
**Hiekka** on joutunut erilleen perheestään ja hän harhailee yksin aavikolla.
**Uniennäkijä** on vasta noussut heimonsa kuningattareksi ja hänen on selviydyttävä muiden juonitteluista hengissä.
**Tähtiyö** on poikkeuksellisen voimakas jopa oman heimonsa mittapuulla ja hänen on opittava hallitsemaan voimiaan.

## Lohikäärmeheimot

### Myrskysiivet

**Ulkonäkö**: Tummanharmaat tai -punaiset suomut, vahvat siivet, tummemmat alussuomut, vihreät tai keltaiset silmät. Hyvin koukkumaiset kynnet auttavat kallioilla kiipeämisessä.
**Kyvyt**: Näkevät hyvin pimeässä, syöksevät salamoita. Tosin heillä on huonompi kuulo kuin muilla heimoilla.
**Kuningatar**: Kaksi kuningattaren paikasta taistelevaa sisarusta: Ukkonen ja Salama.
**Liittoumat**: Ukkonen on liittoutunut hallasiipien ja valosiipien kanssa, Salama usvasiipien ja tähtisiipien kanssa Sodassa.
### Hallasiivet

**Ulkonäkö**: Valkoiset, jäänsiniset tai vaaleanpunaiset suomut. Silmät ovat jäänsiniset tai yönsiniset. Koukkukynsillä saa tukevan otteen jäästä. Alussuomut ovat värittömän valkoiset.
**Kyvyt**: Huurrehenkäys jäädyttää vihollisen kuoliaaksi sekunneissa. Eivät pidä lämpimästä, ja tuli on heille vaarallisempaa kuin muille heimoille.
**Kuningatar**: Kuningatar Kuura.
**Liittoumat**: Ovat liittoutuneet Ukkosen kanssa Sodassa.
### Valosiivet

**Ulkonäkö**: Hiekanväriset tai kultaiset panssarisuomut, sinertävät alussuomut, keltaiset tai oranssit silmät. Ruoskamainen kaartuva pyrstö.
**Kyvyt**: Syöksevät uskomattoman kuumaa tulta, pystyvät kuumentamaan pyrstönsä pään hehkuvan kuumaksi. Sietävät hyvin kirkasta valoa; tosin eivät näe pimeässä yhtä hyvin kuin muut heimot.
**Kuningatar**: Kuningatar Aurinko.
**Liittoumat**: Ovat liittoutuneet Ukkosen kanssa Sodassa.
### Usvasiivet

**Ulkonäkö**: Harmaat tai vihreät suomut, sirot siivet ja kevyt ruumiinrakenne. Silmät ovat joko mintunvihreät, usvanharmaat tai vedensiniset.
**Kyvyt**: Purevat myrkkyhampailla, osaavat lukea ajatuksia ja omaavat kyvyn nähdä ennenäkyjä. Eivät pärjää suurempia ja vahvempia vastustajia vastaan ilman yllätyksen suomaa etua.
**Kuningatar**: Kuningatar Uniennäkijä.
**Liittoumat**: Ovat liittoutuneet Salaman kanssa Sodassa.
### Tähtisiivet

**Ulkonäkö**: Hoikkia ja solakoita, suomut ovat yönmustat tai yönsiniset. Siipien alapinnoilla on hopeisia tähtien muotoisia kuvioita. Silmät ovat siniset tai violetit, pyrstö on pitkä ja ruoskamainen.
**Kyvyt**: Saavat kyntensä ja pyrstönsä hehkumaan tähtivaloa, ja heillä on myös muita salaperäisiä kykyjä. Näkevät hyvin pimeässä, mutta eivät pidä kirkkaasta valosta.
**Kuningatar**: Kuningatar Tähdenlento.
**Liittoumat**: Ovat liittoutuneet Salaman kanssa Sodassa.
### Päähahmot

**Myrsky** – myrskysiipi, naaras
**Kylmäjää** – hallasiipi, uros
**Hiekka** – valosiipi, naaras
**Uniennäkijä** – usvasiipi, naaras
**Tähtiyö** – tähtisiipi, uros
### Esinäytös ~ Laava ~

”Jotakuinkin niin”, Laava murahti ja heilautteli pyrstöään puolelta toiselle.

Sisaren käytös hermostutti valosiipikuningatar Aurinkoa. Viime puolikuusta lähtien tämä oli ollut epätavallisen hiljainen, mikä oli tavallisesti äkkipikaiselle ja väkivaltaiselle Laavalle vierasta.

”Siis Ukkonen haluaa värvätä lisää valosiipiä?” Aurinko varmisti.

Laava heilautti pyrstöään taas, niin että erikoiset tummat suomut välähtivät. ”Kyllä, sillä tähtisiivet ja usvasiivet ovat vastustaneet kovasti Ukkosen joukkojen etenemistä.”

Aurinko siristi silmiään. Hän ei luottanut siskoonsa, ei enää. Vaikka tämä väittäisi mitä.

”Ja valosiivet voisivat olla suurempi uhka usvasiiville että tähtisiiville kuin nyt.”

”Hyvä on” Aurinko myöntyi, tosin vastahakoisesti. *Tästähän ei voi seurata mitään pahaa?*

## Osa I: Luuvaltaistuin

### Luku 1 ~ Tehtävä ~

#### Myrsky

*Miksi minä?* oli Myrskyn ensimmäinen ajatus, kun hänet nimitettiin komentajaksi. Itse Ukkonen oli nimittänyt hänet johtamaan erästä sotajoukkoa, mutta hän oli vain nuori tavallinen myrskysiipisotilas, jolla ei ollut mitään erityistaitoja! Lisäksi Sota oli vakava asia, se ei ollut mikään poikasten leikkitappelu jossa hänet olisi voitu valita heimon kuningattareksi.

”Saatat joukkosi huomenna Myrskykalliolle”, oli Ukkonen käskenyt. Kaiken lisäksi hän ei pitänyt Myrskykalliosta, hänestä se oli uhkaava paikka. Ja sinne olisi lennettävä tällaisessa inhottavassa tihkusateessa, joka oli jatkunut jo useita päiviä.

Ainoa positiivinen asia jonka Myrsky näki, oli se että mukaan tulisi myös hänen komea ihastuksensa, Puhuri. Sotatilassa kun hän ei voinut valita, kenen kanssa komennukselle lähti, ja siksi Myrsky oli nyt jopa innoissaan.

*Miten teen häneen vaikutuksen?* hän mietti. Puhuriin oli vaikea tehdä vaikutusta. *Pitäisikö vain yrittää toimia niin hyvin kuin mahdollista?* Tällä hetkellä se tuntui ainoalta toteuttamiskelpoiselta vaihtoehdolta.

Myrsky tosin muisti mitä hänen emonsa oli kerran sanonut, kun hän oli kysynyt, miten kukaan pystyi päättämään mitään Sodan kaltaisista asioista: *Joskus on niin, ettei ole yhtään toteuttamiskelpoista vaihtoehtoa. Silloin on toteutettava jäljelle jääneitä niin hyvin kuin osaa.*

Myrskyn silmiä kirveli kun hän ajatteli emoaan. Sillä hänen emonsa Myrskypilvi oli kuollut jo pian Sodan alkamisen jälkeen, ollessaan sotakomennuksella Usvasiipien vastaisella rajalla. Eräs usvasiipisotilas oli onnistunut iskemään myrkkyhampaansa Myrskypilven kurkkuun. Hän kuitenkin tiesi emonsa tappaneen usvasiiven nimen: Aavetanssija.

Ja kuohuksissaan, emonsa kuoleman järkyttämänä, hän oli luvannut omin kynsin tappaa tämän lohikäärmeen.

Myrsky kuuli takaansa askeleita. Hän haistoi varovasti ilmaa: Puhuri. Hän päätti mennä juttelemaan uroksen kanssa.

”Hei”, Puhuri lausui tervehdyksen saapuessaan Myrskyn luokse. Sitten uros pyöräytti silmiään. ”Vasama ja Jyrähdys vaativat minua välittämään viestin. Se kuuluu näin: Varo usvasiipiä.”

”Mitä se tarkoittaa?” Myrsky kysyi hiukan huolestuneena. Viesti oli aivan älyttömän outo.

Ja niin oli ilmeisesti myös Puhurista, koska tämä kavensi silmänsä viiruiksi ja sanoi: ”Minustakin se kuulostaa oudolta, mutta luulen että...”

Myrsky painautui nukahtaneen Puhurin kylkeä vasten. Nyt hän sai rauhassa ajatella. Hän ei voinut tajuta, että hänet oli nimitetty komentajaksi tänään! Hänestä tuntui kuin siitä olisi jo kulunut kokonainen päivä. Ja sitten se, mitä Puhuri oli kertonut epäilyksistään...

Myrsky pudisti päätään. Siinä ei ollut mitään järkeä, ja vaikka se olisikin totta, mistä Vasama ja Jyrähdys olisivat saaneet tiedon varoittaa häntä? Mutta pian hänkin nukahti, rauhallisesti kylki Puhurin kyljessä.

Hänen viimeinen ajatuksensa oli: *Minun on vietävä joukkoni Myrskykalliolle...*

### Luku 2 ~ Vankiselli ~

#### Kylmäjää

Haava kyljessä jomotti, mutta kipu ei ollut enää yhtä paha kuin aikaisemmin. *Ääh... kaikki meni pieleen...!* Kylmäjää halusi takoa päätään vankilansa seinään, mutta ei halunnut vartijoiden tulevan katsomaan mitä tapahtui.

Hän halusi aikansa kuluvan jotenkin, joten päätti katsoa kalteri-ikkunasta ulos. Näkymä ei ollut kannustava: oletettavasti vankila oli yksi myrskysiipien valtakunnan vuorista. Ulkona sanoi yhä vettä, ja ainoastaan siitä hän oli hyvillään. Hänet tänne tuonut saattue odotti nimittäin yhä ulkona ja Kylmäjää sattoi kuulla heidän manailunsa selliin asti.

Mutta muuten asiat olivat huonosti. Hyvin huonosti. Huurre oli tapettu ja muut olivat luultavasti täällä vankina kuten hänkin. Mutta hän ei tiennyt, sillä hänen päähänsä laitettu huppu oli otettu pois vasta tässä sellissä. Kylmäjää saattoi siis vain olettaa, että Hopeahohde, Lumikide ja Jääjoki olivat samassa vankilavuoressa.

*Onneksi Huuru sentään pääsi pakoon.* Vaikkakaan he eivät olleet ehtineet saada urkittua käytännössä mitään tietoja. Siitä Kylmäjää oli nyt kiitollinen. Hänellä olisi edes hiukan paremmat mahdollisuudet säilyä hengissä.

Kylmäjää oli ilmeisesti nukahtanut, sillä hän heräsi sellinsä ulkopuolelta kuuluviin kolahduksiin.

”Kuka siellä?” hän kysyi.

Taas kuului muutamia kolahduksia, avainten kilinää ja sitten sellin ovi avautui naristen ja ulisten. Sisään tuli yksi vahva myrskysiipisotilas, kaksi muuta odottivat sellin ulkopuolella. Kylmäjää ymmärsi olla pyristelemättä vastaan, kun sotilas laittoi hänen päähänsä hupun ja alkoi saattaa hän pois sellistä. *Vievätköhän he minua Ukkosen puheille?* Sitten hän olisi jo todella pahassa pulassa.

Häntä kuljetettiin mutkaista reittiä pitkin ja luultavasti useaan kertaan samoja reittejä pitkin, jotta hän ei muistaisi mistä käännyttäisiin mihin. Siinä sotilaat onnistuivat, sillä Kylmäjään pää oli aivan pyörällä kun huppu otettiin pois.

Jäätävä pelko tulvahti häneen, kun hän näki olevansa valtaistuinsalissa, ja hänen edessään luista rakennetulla valtaistuimella istui arvovaltainen myrskysiipinaaras.

”Kumarra kuningatar Ukkoselle”, murahti eräs sotilaista ja tönäisi häntä.

Kylmäjää kumartui, koska tajusi sen olevan viisasta hänen tämänhetkisessä asemassaan.

”Nouse ylös”, Ukkonen lausui kylmästi.

Kylmäjää ei enää hämmästellyt Ukkosesta kerrottuja tarinoita... *Ja luuvaltaistuin, mistäköhän luista se on tehty...?* Kylmäjää nousi. Nyt hän tarkkaili myrskysiiven käytöstä; yritti saada selville mitkä asiat vaikuttivat häneen eniten.

”Mielenkiintoista... mielenkiintoista...” Ukkosen ääni muuttui sihiseväksi kuin käärme. ”Fleor väitti, että sinä olisit vaarallisin... mutta minä olen kyllä toista mieltä. Itse asiassa sinä olet *heikko*.” Ja Ukkosen keltaisten silmien tulenpalava katse nauliutui Kylmäjään silmiin.

### Luku 3 ~ Keidas ~

#### Hiekka

Hiekan vanhemmat olivat kadonneet aivan yhtäkkiä, samoin kaksi siskoa. *Vastahan he olivat takanani!* Hiekka ihmetteli. Hän kaipasi heitä jo nyt! Miten hän pystyi olemaan kunnollinen valosiipi, kun säikkyi nyt kun piti pysyä rauhallisena?

”Äiti! Isä!” Hiekka huusi. Ei vastausta. ”Hehku! Kopea!” Ei vieläkään mitään.

*Nyt ei saa mennä paniikkiin... Ei saa mennä paniikkiin, ei paniikkiin!* Hiekka hermoili. *Millainen valosiipi minä oikein olen, kun ihan yhtäkkiä kadotan perheeni?*

Hiekka valutti hiekkaa kynsiensä välistä. Hän ajautui pikku hiljaa toivottomuuteen. Paras tapa tulla löydetyksi oli pysyä samassa paikassa. Mutta hän oli keskellä Valovaltakunnan aavikkoa!

Yhtäkkiä Hiekka sai idean. Hän pyrähti ilmaan ja päätti katsoa aluetta korkeampaa. Ilmassa hänet olisi myös helpompi huomata. Mutta ympärillä oli pelkkiä dyynejä... eipäs! Tuolla aivan taivaanrannassa oli puita! *Varmaan keidas*, Hiekka ajatteli. *Ja sinne minä menen!*

Hän lähti lentämään kohti keidasta.

Perillä keitaalla oli jo ilta. Hiekka laskeutui aivan vedenrajaan, kauas kahdesta muusta valosiivestä. Valosiivistä toisella oli paljon arpia ja toisella taas hieno kultainen korvarengas. Mutta heistä Hiekka ei välittänyt, vaan päätti istua alas.

Hänen oli vaikea löytää mukavaa asentoa. Jokin hiekassa hiersi... Hän nousi ylös ja kaivoi hiekkaa. Sieltä pilkisti jotain! *Ehkä saviruukku... Se voi olla arvokaskin!* Hiekka innostui ja kaivoi enemmän.

Ruukku oli suuri ja sen kansi oli säröillä, mutta muuten se oli hyvässä kunnossa. Hiekka raotti kantta, eikä voinut uskoa silmiään. Hän oli löytänyt aarteen! Ruukku oli täynnä arvokkaita esineitä; meripihkakoruja, kultariipuksia, muutama nilkkarengas... ja jalokiviä! Jalokivistä Hiekka piti eniten.

Hiekka ei huomannut, kun kaksi valosiipeä keitaan toisella laidalla oli alkanut kiinnostua.

Tutkiessaan kaikkia aarteita Hiekka huomasi, että hän oli unohtanut perheensä! Hän sysäsi tavarat takaisin ruukkuun ja kannen kiinni. Mutta nyt häntä väsytti niin paljon, että hän päätti mennä nukkumaan ruukun päälle.

Hiekka näki erikoista unta, jonka hän muisti hyvin herättyäänkin. Unessa hänen eteensä asteli sulavaliikkeinen tähtisiipi, joka kertoi haluavansa tavata hänet. Tähtisiipi kertoi hänelle huolistaan, ja herättyään hän huomasi ajattelevansa niitä omiensa sijaan.

### Luku 4 ~ Murhayritys ~

#### Uniennäkijä

”Suokyy ja Myrkky pyytävät audienssia, Teidän Korkeutenne”, ilmoitti eräs palvelijoista, Sumusade. Uniennäkijä lähetti Sumusateen noutamaan uroksia, kun itse samalla istuutui valtaistuimelleen.

Pian Usvapalatsin valtaistuinsaliin tuli kaksi urosusvasiipeä. Nuorempi heistä, Suokyy, oli harmaanvihreä ja keltasilmäinen, ja Myrkky taas epätavallisen tummanvihreä ja mintunvihreäsilmäinen. Kumpikin heistä kumarsi kohteliaasti ovella.

”Mikä onkaan tulonne syy?” Uniennäkijä tiedusteli. Hän huomasi, että vieraat haisivat mudalta ja liejulta, ja seassa oli pistävä kuparinen vivahde. *Verta*.

”Joukkomme ovat alakynnessä”, Myrkky aloitti. ”Vastapuoli on saanut lisää valosiipivahvistuksia.” Suokyy nyökkäili vahvistaen kertomuksen.

Nyt Uniennäkijä alkoi huolestua. Usvasiipien oli vaikeaa taistella tulta syöksevä valosiipiä vastaan joiden valtavat liekit olivat vaikeita väistellä, toisin kuin myrskysiipien kapeita salamoita tai hallasiipien hitaita huurrehenkäyspilviä.

”Ymmärrän ongelman”, hän sanoi. ”Pyydän Salamalta vahvistukseksi lisää myrskysiipiä ja ehkä joitakin tähtisiipiosastojakin.” Uniennäkijä nyökkäsi merkiksi, että Suokyy ja Myrkky saivat lähteä.

Sitten Uniennäkijä meni omaan huoneistoonsa, otti puhtaan kirjekäärön, kastoi kyntensä musteeseen ja kirjoitti kirjeen Salamalle.

Kirjeen kirjoittamisen jälkeen hän antoi sen viestinviejälle ja päätti mennä uinnille Usvajärveen. Uniennäkijä liukui äänettömästi vilpoiseen veteen. Se rentoutti päivän aikana jännittyneet lihakset ja tuotti hänelle mielihyvää. Tämä oli hänen lempipaikkansa kuningattaren velvollisuuksien lomassa.

Hänen ystävänsä Peisyn ui hänen vierelleen, ja hetken aikaa ystävykset kelluivat rauhallisesti Usvajärvessä.

Seuraavassa hetkessä Peisyn kirkaisi. Uniennäkijä ui nopein vedoin ystävänsä luokse. Hän kauhistui nähdessään myrkkynuolen törröttävän naaraan kyljessä. Nopeasti hän veti sen pois ja auttoi Peisynin rannalle.

Haavoitetun lohikäärmeen kirkaisu oli tuonut paikalle joitakin ihmetteleviä lohikäärmeitä.

”*Myrkkyä*”, Uniennäkijä sähähti. *Peisyn, miten ironista*, hän ei voinut olla ajattelematta. ”AUTTAKAA HÄNTÄ!” hän karjaisi.

Tungoksen takaa heidän luokseen änkesi yksi valtakunnan parhaimmista parantajalohikäärmeistä. Tämä nosti Uniennäkijän avustuksella Peisynin selkäänsä ja ohjeisti tätä olemaan liikkumatta.

”Paraneeko hän?” Uniennäkijä kysyi huolestuneesti.

”Tuo myrkky on tehokasta”, parantaja osoitti nuolta, ”mutta mitä nopeammin nuoli irrotetaan uhrista, sitä todennäköisemmin hän tulee kuntoon.”

”Miksi kukaan haluaisi *tappaa* *Peisynin*?” Lempeän Peisynin, josta kaikki pitivät.

”Luulen, ettei kohde ollut Peisyn”, parantaja sanoi, ja kantoi Peisynin parantolaan.

### Luku 5 ~ Myöhäistä ~

#### Tähtiyö

Kuunkajo ja Tähtiyö olivat innokkaan hermostuneita. He olivat juuri tehneet Yövahtien pääsykokeen ja odottelivat tuloksia kasvavan jännityksen vallassa.

”Tummakuu pääsi läpi”, Kuunkajo kertoi, ”niin minunkin on ihan pakko päästä!”

”Sinähän *pääset*”, Tähtiyö sanoi. ”Olet aina hämmästyttänyt Hohtosuomun.”

”Ja Onyksikynnen. Ja Vahvaiskun”, Kuunkajo täydensi.

Tähtiyö ei ollut yhtä varma itsestään. Hän oli kyllä ihan hyvä saalistaja ja pystyi torjumaan kaksi kertaa isomman lohikäärmeen hyökkäyksen, mutta tähtisiipien erityiskykyjen hallinnassa hänellä oli vaikeuksia. Hän sai voiman kyllä purkautumaan, mutta hillittömästi ja onnistuen usein räjäyttämään jotakin rikki. Voima oli aivan liian mahtava ohjattavaksi.

Hän kyllä tiesi, miten sitä käytettiin ja oli nähnyt sitä käytettävän usein, mutta häneltä itseltään se ei luonnistunut. Ainakaan osittain.

”Mennään syömään”, Kuunkajo ehdotti. Hän lähti jo loikkimaan kohti ruokailupaikkaa. ”Tule jo!”

Nyt myös Tähtiyö tuli ruokailupaikalle. Hän lipoi huuliaan nähdessään mehevän näköisen kauriin. *Minä otan tuon.* Juuri kun hän oli tarttumassa kaurista niskasta, hän kuuli takaansa:

”Hei, pois tieltä, se on meidän.” Se oli Varjo, kuningattaren poika. Ja hänen takanaan oli Sheyd, Varjon veli. Nopeasti kuin kyykäärme Varjo nappasi kauriin ja pyrähti veljensä kanssa kauemmaksi syömään.

Raivosta kihisten, vaivoin hilliten itsensä, Tähtiyö marssi prinssien luo. Hän ei välittänyt heidän prinssiydestään. ”Minä olin ottamassa sen!” Tähtiyö sähähti. Hän venytteli kynsiään uhkaavasti.

”Tule ottamaan se”, ilkkui Sheyd.

Se oli riittävästi Tähtiyölle, joka loikkasi prinssien kimppuun kynnet tanassa. Yhtenä kynsien ja siipien mylläkkänä urokset ajautuivat lähemmäs metsää. Kykyjä ei käytetty; kukin purki raivoaan kynsiensä kautta.

”Kauris on meidän!” ulahti Sheyd.

Tähtiyö yritti sähähtää vastauksen, mutta Varjon pyrstö tukahdutti hänen äänensä epämääräiseksi muminaksi.

”Hei!” Varjo älähti. ”Me *lähestymme* *metsää*!”

Sheydin kynsi rei'itti Tähtiyön oikeaa siipeä. Tähtiyö iski Sheydiä lapaan, ja prinssi peräytyi. Tähtiyö yritti iskeä uudelleen, mutta kostea metsämulta oli liukasta eikä isku osunut. Nyt hän huomasi, missä he olivat.

”Myöhäistä! Myöhäistä meille kaikille!” Varjo ulvoi.

He olivat tulleet metsään.

### Luku 6 ~ Pelko ~

#### Myrsky

Myrsky heräsi, ja huomasi Puhurin jo nousseen ylös. Pian hän muisti: Hänen pitäisi mennä Myrskykalliolle. Kalvava tunne valtasi hänet, eikä hän ollut kokenut sitä sitten emonsa kuoleman.

Se enteili jotain.

Jotain pahaa.

Mutta hän ei tiennyt mitä.

Nyt Myrskykin nousi ylös. Hänellä oli myös kurniva nälkä; hän ei edes muistanut milloin oli viimeksi syönyt. *Vaikka mehevä hirvi...* Myrsky ajatteli. Hänelle ja Puhurille yhteinen.

Myrsky huokaisi. Uni pyöri yhä hänen päässään: *Raivoava rajuilma, jota vasten näkyi kahden lentävän lohikäärmeen hahmot; korkeat vuorenhuiput näkyivät salaman välähtäessä, kun lohikäärmeet lensivät yhä syvemmälle myrskyyn; kirkas valo ja synkkä pimeys kun lohikäärmeet ottivat yhteen; hänen pelkonsa ja pakokauhunsa, jota hän vastusti, kun hän syöksyi pelastamaan toista, putoavaa lohikäärmettä; mutta lohikäärme jota hän oli yrittänyt pelastaa, putosikin alas tuulen riepotellessa siipiä ja ruumista, joka yritti vielä pelastautua; toinen lohikäärme, joka tuli suoraan häntä kohti ja...* Sitten hän oli herännyt.

Se oli pelkkä uni. Uni, uni, uni –

*Uni!*

Mutta millainen uni?

Hermostuksissaan Myrsky raapi luolan kivistä lattiaa. *Entä jos se ei ollutkaan pelkkä uni? Entä jos se tapahtuisikin OIKEASTI?*

Kasvava pelko kalvoi Myrskyn sydäntä, ja se helpotti vasta hänen kuullessaan Puhurin tulleen.

”Tässä”, Puhuri sanoi. Uros ojensi Myrskylle hirven jalkaa.

”Mmm...”

”Mitä ajattelet?”

”Unta –”

”Millaista unta?”

”Minä pelkään – minä pelkään, että se tulee tapahtumaan.”

”Miksi pelkäät?”

”Joku lohikäärme kuoli – tulee kuolemaan.”

Puhuri istui Myrskyn vierelle.

”Sinun ei tarvitse pelätä. Minä suojelen sinua”, Puhuri kuiskasi hänelle pehmeästi.

### Luku 7 ~ Tuomio ~

#### Kylmäjää

Kylmäjää ei ollut tähänastisen elämänsä aikana kertaakaan pelännyt yhtä paljon kuin nyt, vastapäätä Ukkosta joka tuijotti hänen silmiinsä ja jähmetti katseellaan hänet paikoilleen.

”Vartijat”, Ukkonen sanoi kylmällä äänellä, ”kahlitkaa hänet. Ja viekää hänet Peilien saliin.”

*Peilien sali kuulostaa kammottavalta, kun hän sanoo sen*, Kylmäjää ajatteli. Hän värähti, kun vartijat laittoivat hänen siipiinsä ja etujalkoihinsa jääkylmät kahleet. Siltä ne ainakin hänestä tuntuivat.

”Fleor”, Ukkonen sanoi toiselle vartijalle. ”Sitten kun hän on salissa, etsi tuore komentajani ja tuo hänet tänne.”

Vartija Fleor ei kysellyt mitään, vain nyökkäsi ja alkoi tökkimään Kylmäjäätä keihäällään.

”Auts, tuo sattui!” Kylmäjää puri hampaansa yhteen.

”Hiljaa, vanki!” sähähti toinen myrskysiipivartijoista käheällä äänellä.

:

***Antakaa kommentteja ja palautetta! :D***