Atara Tinúviel

### Zvláštní schopnosti

Rodová zbraň (luk; rasová), Zálesák, Průzkumník, Dobrá muška (lovec), Hojivý dotek (mastičkář)

## Popis

Atara je mladá lesní elfka, která se za jasné hvězdami prosvětlené noci narodila pod korunami mohutných stromů Zlatého lesa, Aedelasu, ve vesnici lesního lidu Loar. Její otec Vendor byl řemeslník, mistr lukař a tím pádem i jeden z nejváženějších členů Loarské obce. Nezbylo totiž mnoho těch, kdož ještě ovládají tradiční řemeslo výroby elfských luků. Tajemství jejich výroby se tak úzkostlivě střeží a po generace předává z otce na syna. Atařina matka Katriel, místní léčitelka a bylinkářka, tvrdila, že pláč, který se tu a tam ozýval z její kolébky byl podivně melodický a dala jí proto druhé jméno *Tinúviel*, což v jazyce lesního lidu znamená *slavík* (ve starobylé vznešené elfštině to shodou okolností znamená *dcera hvězd*, ale o tom tehdy neměla Atařina matka ani ponětí). Atara byla milovaným a šťastným dítkem, které rostlo do krásy a dělalo radost nejen svým rodičům, ale i celé obci. Když bylo Ataře deset let, požehnaly hvězdy jejím rodičům znovu a narodil se jí mladší bratr Vashar.

   Atara prožila dětství v Loaru a přilehlých hvozdech. Zatímco otec ji učil střílet a lovit, matka ji učila o stromech, bylinkách a o sounáležitosti elfů s přírodou. Místní mudrc pak všem Loarským dětem vyprávěl příběhy o hvězdách, o bozích, o historii světa, o rozlehlých hvozdech i velikých říších vznešených elfů, které se v nich rozkládaly za časů, kdy byl svět *Ardy* (elf. název pro *Zemi*) ještě mlád. Životní síla lid *Eldar* (elf. název pro elfy znamenající *děti hvězd*) však opouští a jejich starobylé říše dávno pohltily nekonečné hlubiny času. Dnes už zbývá jen několik málo domů vznešených elfů, které jsou posledním mlhavým odrazem neskonalé krásy jejich skvělých říší. Atara měla to štěstí, že jeden z těchto domů navštívila. Její otec tam totiž vezl dodávku luků pro strážce samotného aedelasského prince, a protože to bylo zrovna v den jejích narozenin, vzal ji s sebou. Thingolion, dům vznešených elfů z rodu Fingolfinova, se třpytil v oslnivé záři Stříbrného jezera, na němž byl zbudován. Bylo to sídlo prince Ashanora, pána Zlatého lesa, a jeho sestry, princezny Ashae. Pro tehdy ještě mladičkou Ataru to byl zážitek, na nějž nikdy nezapomněla. O to víc, že jí tam otec tehdy k narozeninám za utržený peníz koupil krásný šperk, v němž se zračil třpyt samotných hvězd.

Když Atara dospívala, stále častěji se toulala po lesích, protože společnost lesní zvěře jí byla mnohdy milejší, než společnost vlastního lidu. Otec i matka však byli často zaneprázdněni pilnou prací a na ni tak k její nelibosti mnohdy připadla starost o mladšího bratra. Jednou, navzdory nabádání matky, ho s sebou vzala na výpravu do lesa a aby se nenudil, půjčila mu na hraní svůj blyštivý šperk. Když k ní vítr přinesl podezřelý lomoz, sykla na něj, ať se schová a sama vyrazila na průzkum. Objevila tak početnou tlupu skřetů, která přes poledne odpočívala ve stínu aedelasských stromů. Vzrušením z blízkosti nebezpečí na bratříčka zapomněla a dlouze skřety pozorovala. Vashar se však sám ve skrýši začal bát, protože myslel, že se ztratil. Když uslyšela, jak na ni z lesa se vzlykáním volá, málem ji vzaly mrákoty. Skřeti zbystřili, chápali se zbraní a vyrazili do lesa. Marně se k Vasharovi snažila dostat první, skřeti už hrubě tahali vřískajícího elfího chlapce z křoví. Atary krčící se za kamenem se zmocnila panika a zoufalství. Sama začala tiše vzlykat s spílat si. *Mamince jistě žalem srdce pukne, až se to dozví. A tatínek, komu ten teď své řemeslo předá? Kdyby jen byla maminku poslechla a zůstala s bratrem doma! Je to její vina a musí to napravit. Přece ho nenechá napospas mučení a kruté smrti z rukou těch ohavných skřetů? Musí ho zachránit, prostě nějak musí!* Utřela slzy, vykoukla zpoza kamene a viděla, že skřeti už jsou pryč. Sebrali se i s jejím bráškou a vyrazili dál. Stopy vedly na východ, směrem k okraji lesa a právě tam vedly i Atařiny kroky.

## Povaha

Doplní Káťa!

\*Povahový rys **Úcta k životu**:

***Zadrž, příteli! Znám ten strom. Stojí tu už tři staletí a každé jaro se v naději bílým květem obklopí, aby další generaci na svět přivítal. Má svůj hlas a má svoji duši. A ty bys jej zahubil jen abys suchou nohou řeku překonal?***

Uplatní se kdykoliv postava ušetří život tvora či rostliny přesto, že je to riskantní nebo to znamená komplikace.

## Cíle

Zachránit bratra ze spárů ohavných skřetů! + doplní Káťa!

## Role v družině

Atara je schopná lovkyně a stopařka divočinou, takže družině bude k největšímu užitku právě tam (Lovkyně 3). Od matky se též naučila ošetřovat rány a leccos pochytila i o léčivých bylinách, ze kterých dokáže vyrábět léčivé masti (Mastičkářka 1). Stejně jako mnozí z lesního lidu, i ona oplývá darem až zázračné sounáležitosti se zvířaty. Dokáže tak například přesvědčit hladového vlka, aby krmi hledal jinde, nebo poprosit jelena, aby ji na chvíli svezl na svém hřbetu ~~(ZS Jsme jedné krve)~~.

(primární role = vedení družiny v divočině; sekundární role = boj z dálky; terciální role = léčení)

## Update

Ataru její hon na skřety dovedl až do vesnice Šeroblat, kde spojila síly s trpasličím bojovníkem Torstenem a zaříkávačským učedníkem Dragutinem, aby ze skřetích spárů zachránili unesenou dceru místního kováře. S pomocí obávané čarodějky z divočiny vystopovali skřety až do staré mohyly za řekou, kterou vybili a kovářovic dceru tak zachránili. V naloupeném skřetím pokladu Atara našla ij šperk, který půjčila bratrovi. A protože měli ostatní své vlastní důvody, proč vyrazit za skřety, přidali se k jejímu honu (viz Panna v nesnázích).

***Pozn.:** Při přestupu na 4. úroveň využila Atara volitelné pravidlo Úprava náplně povolání a začlenila kejklířskou dovednost Pohyblivost pod své povolání lovce. Umí tak běhat, uskakovat a šplhat stejně obratně, jako například střílí z luku.*