Mezihra Dáma v nesnázích

***TLDR:** Družina mladých dobrodruhů vyráží na výpravu za záchranou dcery šeroblatského kováře ze spárů ohavných skřetů. V hlubokém hvozdu naráží na chýši obávané čarodějky z divočiny, která jim nejenže vyvěští, kam skřeti odtáhli, ale dokonce je tam i sama doprovodí. Cestou překonávají hrubě sbitý dřevěný most, kde horský obr vybírá mýto a nakonec doráží na místo - ke staré mohyle. Tam likvidují skřetí hlídku a vstupují do temnot mohylového vrchu. Přes vrrka, gobliny i smrtonosné pasti se dostávají až do nejhlubších síní, kde na ně čeká střelci obklopený velitel skřetů - strašlivý v těžké železné zbroji zakutý skurut se zubatým mečem a širokým štítem. Nesnadná bitva nakonec končí vítězstvím družiny, která pomocí velitelových klíčů odemyká nejen vězeňské cely, kde osvobozuje unesenou kovářovu dceru, ale i síň s velikou sochou trpasličího válečníka. Runový nápis na jejím piedestalu je hádankou, kterou družina nakonec rozluští a nově otevřenou tajnou chodbou tak sestupuje dolů do krypty. Tam čelí do nesmrti probuzenému kostlivému trpasličímu reku, kterého nakonec upokojí tím, že jeho hrob očistili od skřetí špíny, která jej zamořila. Tuto službu neváhá kostlivec odměnit hrstí zlatých mincí ze svého pokladu a znovu ulehá ku spánku. Do Šeroblat se tak vracejí jako hrdinové, na jejichž počest vystrojí místní bujarou oslavu.*

***Pozn.:** Tato mezihra sloužila jako úvod nových hráčů a jejich postav do systému DrD II a světa Velimaru. Cílem tedy bylo i seznámení se základními principy a pravidly hry, tj. v prvním sezení hra o **Zdroje** (**Tělo**, **Duše**, **Vliv**, **Peníze**, **Suroviny** a **Výhoda**), dovednosti, zvláštní schopnosti, **Ohrožení**, **vyčerpání**, **zkouška**, **výzva**, **střet** dvou postav, **střet** více postav, **konflikt**, od druhého sezení pak navíc **manévry** a **Jizvy**.*

#### **Sezení prvé (19.03.2021)**

***TLDR:** Družina mladých dobrodruhů vyráží na výpravu za záchranou dcery šeroblatského kováře ze spárů ohavných skřetů. V hlubokém hvozdu naráží na chýši obávané čarodějky z divočiny, která jim nejenže vyvěští, kam skřeti odtáhli, ale dokonce je tam i sama doprovodí. Cestou překonávají hrubě sbitý dřevěný most, kde horský obr vybírá mýto a nakonec doráží na místo - ke staré mohyle.*

Atara, Dragutin a Torsten se nezávisle na sobě ocitají ve stejný čas na stejném místě - v šeroblatském hostinci. Ataru sem ze Zlatého lesa přivedla honba za skřety, kteří unesli jejího bratra, Dragutin byl svým potrhlým mistrem vyslán na průzkum, protože kdesi v místních hvozdech vycítil nově otevřené magické zřídlo a pro Torstena šlo kvůli polámanému kolu u vozu o nucenou zastávku na cestě do lidského hradiště Ostrogněvu, kam má doručit skvělý meč vykovaný dwergheimskými mistry kováři. Je odpoledne a každý se v hostinci baví po svém. Zatímco Atara tahá informace z hostinské Naděždy (*Vlivová zkouška spadající pod mastičkářovu dovednost Vyjednávání s lidmi*), Dragutin s místními štamgasty hraje v kostky (*Duševní zkouška spadající pod kejklířovi Triky a kejkle*) a Torsten drtí místní rváče v páce (*Tělesná zkouška spadající pod bojovníkovu Sílu*). Všimnou si i úřední desky, na které jsou všeliké letáky a přísliby odměn (*Duševní výzva spadající pod kejklířovu Orientaci ve městě*).

   Bujaré hýření přeruší šeroblatský kovář Barlin, který vtrhne do hostince s tím, že mu někdo právě unesl dceru Elišku. Pracoval prý zrovna v kovárně, když z kuchyně uslyšel randál a než se tam dostal, našel už jen brajgl po rvačce a opuštěné těsto zadělané na koláče. Po jeho dceři ani stopy. Sliboval, že se bohatě odmění komukoliv, kdo Elišku přivede zpátky. Atara, Dragutin a Torsten teď stejně nemají nic lepšího na práci a tak se s kovářem vydávají prohledat jeho dům. V kuchyni nacházejí šlahoun ostružiní (*Duševní zkouška na lovce nebo mastičkáře*), jaké roste hluboko v lesích na severu a kuchyňský váleček pokrytý tmavou krví s několika hrubými černými vlasy (*Duševní zkouška spadající pod mastičkářovu Znalost lidí*). Skřeti! Torsten navíc s hrůzou zjišťuje, že z vozu, který nechal u kováře na opravu, odnesli i jemu svěřený trpasličí meč a celá záležitost se tak pro něj stává osboní. Zatímco se s Atarou podrážděně hádá, co dál, netrpělivý Dragutin vyráží napřed a ztrácí se jim.

Atara na kraji lesa najde jeho stopy a vede po nich Torstena (*Duševní zkouška spadající pod lovcovu Orientaci v divočině*). Dragutina nacházejí stát před podivnou dřevěnou chýší hluboko v lesích. Obezřetně zamíří ke dveřím, když v tom se z trávy před nimi zvedne veliký šedý stín. Mohutný vlk na ně vrčí a doráží. Torsten napřahuje svou halapartnu k boji, ale Atara ho předejde, promluví na vlka elfsky a ten se uklidní a znovu zalehne do trávy (*Vlivový střet spadající pod lovcovo Ovlivňování zvířat*). V chýši už je čeká podivná v cárech kůže oděná osoba. Čarodějnice z divočiny! Vyptávají se jí na cestu a ta říká, že za platbu jim pomůže. Peníze ale nechce a tak Dragutin nabídne svůj stříbrný prsten. Ten se čarodějnici líbí, ale chce k němu ještě ty skřetí vlasy, pramen elfích vlasů a kus trpasličího vousu. Atara si pramen uřízne, ale Torsten se rozčiluje, že na vousy si sáhnout nenechá a odchází z chýše. Dragutin ho následuje a nakonec i přesvědčí (*Vlivový střet spadající pod mastičkářovo Vyjednávání s lidmi*), aby pár chlupů ze svého vousu vydal. Čarodějka usedne k ohni, promne skřetí, elfí a trpasličí vlasy v dlaních a vhodí je do ohně. Po pár chvílích se zase postaví a praví, že skřeti tu dívku odvedli do staré mohyly za řekou (*Duševní zkouška spadající pod šamanovo Hadačství*). Zda je pořád naživu či nikoliv jí však duchové nevyjevili. Souhlasí nicméně, že je tam zavede a všichni vyrazí dál.

Po dvou hodinách cesty je stihne soumrak a musí se tak utábořit v lese. U ohně se konečně všichni představí a povídají si. Torsten má první hlídku a Dragutin na té své kolem tábora nakreslí magický obrazec. Noc je klidná, jen putující laň probudí Ataru, která vzburcuje ostatní. V dopoledni druhého dne přicházejí k řece, přes kterou vede chatrný dřevěný most. Čarodějka Sibylla praví, že tu ještě nedávno žádný most nebyl a Torsten je přesvědčen, že si ho tu museli zbudovat skřeti. Bez větších potíží po chatrném mostě rozdivočelou řeku suchou nohou překonají (*Tělesná zkouška spadající pod kejklířovu Pohyblivost*). Na druhé straně je však čeká překvapení. Jeden z balvanů se dá do pohybu a za chvíli se nad nimi tyčí horský obr s ohromnou kamennou palicí. Most prý postavil on a za jeho použití teď chce po hrdinech mýto. Torsten už se zase chystá k boji, ale Dragutin začne s obrem vyjednávat (*konflikt*). Ukáže se, že obr není nejostřejší tužka v penále, neumí ani počítat a Dragutin tak nemá mnoho práce ho přechytračit. Nakonec za sebou nechávají pouhé tři stříbrné groše a vyráží dále.

Sibylla je přivede až k mohyle. Trochu se porozhlédnou mezi menhiry, Atara nachází frekventované skřetí stezky (*Duševní zkouška s pomocí lovcovi dovednosti Orientace v divočině*) a Dragutin cítí přítomnost magického zřídla (*Duševní zkouška spadající pod zaříkávačovu Znalost nadpřirozena*). Vyruší je však skřehotavé hlasy pod kopcem a tak rychle naskáčou do křoví (s*krytí se je Duševní střet se skřety spadající pod lovcovu Orientaci v divočině*). Když skřetí hlídka prochází kolem nich, překvapí je Torsten a následuje rychlá šarvátka (*konflikt*). Po chvíli leží jeden skřet na zemi s halapartnou v zádech a úprk druhého zastavuje pata prostřelená Atařiným přesným šípem.

#### **Sezení druhé (19.04.2021)**

***TLDR:** Družina likviduje skřetí hlídku a vstupuje do temnot mohylového vrchu. Přes vrrka, gobliny i smrtonosné pasti se dostává až do nejhlubších síní, kde na ni čeká střelci obklopený velitel skřetů - strašlivý v těžké železné zbroji zakutý skurut se zubatým mečem a širokým štítem.*

Výslech zajatého skřeta prozrazuje, že byli pravidelnou hlídkou a že vchod do mohyly je tady pod kopcem (*Vlivová zkouška spadající pod mastičkářovo Vyjednávání s lidmi*). Skřeti se tu prý usídlili a z okolních vsí unáší lidi. Ona kovářovic holka je prý stále v mohyle, kde ji střeží velká spousta jejich pobratimů. Ze strachu z prozrazení ukončuje Torstenova sekyra skřetovo skřehotání. Torsten si pak bere skřetí skalpy kvůli odměně (*Duševní zkouška spadající pod mastičkářovo Ošetřování lidského těla*) a všichni pak ukrývají jejich těla do křoví (*Duševní zkouška spadající pod lovcovu Orientaci v divočině*). I přes riziko střetnutí s další skřetí hlídkou chtějí Dragutin a Sibylla před vpádem do mohyly počkat do soumraku. Všichni tak ve skrytu keřů odpočívají (*Duševní zkouška spadající pod lovcovu Orientaci v divočině*) a připravují se na sestup do mohyly. Když se sluneční kotouč dotkne obzoru, začnou Sibylla s Dragutinem v magickém zřídle mezi menhiry každý po svém provádět nějaké rituály a čerpat magickou energii toho místa a okamžiku (*Duševní zkouška spadající pod zaříkávačovu Znalost nadpřirozena*). Torsten na to nedůvěřivě hledí, opovržlivě si odplivne, ale jinak si dál hledí svého. Když sluneční kotouč mizí za obzorem, vchází družina do podzemí mohylového vrchu.

V první sloupy podepřené síni, jejímuž středu dominuje veliká bronzová mísa, je překvapí masivní vrrk, kterého tu skřeti zřejmě mají místo hlídacího psa. Nelehký boj (*konflikt*) ukončuje až Sibyllin rozhodný šíp do vrrkova oka, ale ne před tím, než strašlivá stvůra vydá nelidské zavytí, které se rozlehne celým podzemím. Dragutin, Sibylla a Atara prohledávají místnost, zatímco Torsten netrpělivě hlídá u chodby vedoucí na jih (*obojí Duševní zkouška spadající pod kejklířovu Orientaci ve městě*). Chodba na západ je odříznuta ocelovou mřížovou branou s masivním zámkem, který hrdinové nemají čím otevřít. Veliká mísa je lemovaná starými trpasličími runami, z nichž Dragutin nabývá dojmu (*Duševní zkouška spadající pod zaříkávačovu Učenost*), že sloužila pro odkládání obětin, které sem z nějakého důvodu nosili návštěvníci mohyly. Se Sibyllou měli za to, že ta miska možná otevírá železnou mříž a tak do ní házeli, co se dalo, s vypětím všech sil dokonce i masivní vrrkovo tělo (*Duševní zkouška spadající pod bojovníkovu Sílu*). Torsten byl netrpělivý a tak neohroženě vyrazil na vlastní pěst jižní chodbou dál.

Po pár krocích se mu však pod nohou ozvalo lupnutí a v okolních stěnách řinčení nějakého masivního mechanismu. Ze stěn se vynořily dvě ohromné točící se čepele a rychle se z obou stran blížili k Torstenovi. Ten když viděl, že cestu zpět má odříznutou, rozeběhl se proti čepeli před sebou a na poslední chvíli ji po kolenou podklouzl (*Tělesná zkouška spadající pod kejklířovu Pohyblivost*). Rachot zburcoval zbytek družiny, který vyrazil do chodby za Torstenem. Nevěřícně zírali na otáčející se čepele a přemýšleli, jak se dostanou na druhou stranu. Čepele se nicméně zastavili a zajeli zpátky do zdi, protože Torsten mezitím našel ve zdi falešný kámen (*Duševní zkouška spadající pod kejklířovu Orientaci ve městě*), který fungoval jako spínač. Dragutin pak na druhé straně našel obdobný a dokonce i tlakovou desku na podlaze (*stejné vyhodnocení, jako u předešlého*), kterou se past spouštěla. Všichni ji přeskočili a pootevřeli masivní kované dveře do další místnosti. Slyšeli v ní hluboké chrápání a nakonec i viděli, že na slaměných ložích podél stěn odpočívá několik goblinů. Podle lihovarnického puchu a sudu jakési smrduté černé tekutiny v rohu usoudili, že jsou v opileckém deliriu, což byl zřejmě důvod, proč neslyšeli vrrčí vytí ani rachtání spuštěné pasti.

Sibylla nakonec otevřela měch se silně alkoholickou skřetí šmakuládou, kterou vzala jednomu ze skřetí hlídky, a mrštila s ním do pochodně na stěně (*Tělesná zkouška spadající pod kejklířův Běžný vrh*). Černá hořící tekutina se rozlila po stěně i zemi a zalila síň jasným rudým světlem. Goblini začali s vřískáním vyskakovat z postelí. Než se ale stačili rozkoukat, byla většina z nich skolena šípy či trpaslíkovou sekerou (*konflikt*). Dva zbývající se dali na útěk k druhým dveřím z místnosti, ale jeden se sklátil po zásahu Atařiným šípem a druhého dohnal Attila a za nohu ho vláčel zpět. Torsten měl pramálo práce zbavit vřískajícího goblina života a začal kvůli odměně za škůdce, kterou viděl v hostinci, odřezávat uši (*Duševní zkouška spadající pod mastičkářovo Ošetřování lidského těla*). Prohledali místnost a tentokrát už obezřetně vyrazili chodbou dál (*Duševní zkouška spadající pod kejklířovu Orientaci ve městě*).

Tam vedoucího Dragutina ze stínu zaskočil skřet, kterého vzburcoval randál boje a tak se stačil ukrýt (*ukrývání a odhalování je* *Duševní střet spadající pod kejklířovu Orientaci v divočině*). Ošklivou zubatou šavlí rozsekl Dragutinovu hruď (*Tělesná Jizva 1 úrovně*), ale když viděl, že stojí proti přesile, dal se na útek. Torstenovi stačilo pár skoků a už se prchající skřet válel na zemi se sekerou v zádech (*Tělesná zkouška na bojovníkův Běžný boj zblízka*). V místnosti našli další zamčenou mříž a tak se vydali přístupnou chodbou na sever, kde našli odpornou skřetí mučírnu a žebřík vedoucí do temné díry v podlaze. Po prohledání místnosti (*Duševní zkouška na kejklířovu Orientaci ve městě*) sestoupili dolů a ocitli se v nějaké přírodní jeskyni, která trochu připomínala starý důl. Ze stínu na ochozu nad nimi se vynořila mohutná postava odporného černého do železné zbroje zakutého skuruta se štítem a velikým zubatým mečem. Vydal strašlivý válečný řev a z temnoty kolem vyskákali skřetí střelci. Zdá se, že byli včas varováni nějakým uprchlíkem z předešlé místnosti a na hrdiny jsou tak dobře připraveni.

#### **Sezení třetí (24.04.2021)**

***TLDR:** Nesnadná bitva nakonec končí vítězstvím družiny, která pomocí velitelových klíčů odemyká nejen vězeňské cely, kde osvobozuje unesenou kovářovu dceru, ale i síň s velikou sochou trpasličího válečníka. Runový nápis na jejím piedestalu je hádankou, kterou družina nakonec rozluští a nově otevřenou tajnou chodbou tak sestupuje dolů do krypty. Tam čelí do nesmrti probuzenému kostlivému trpasličímu reku, kterého nakonec upokojí tím, že jeho hrob očistili od skřetí špíny, která jej zamořila. Tuto službu neváhá kostlivec odměnit hrstí zlatých mincí ze svého pokladu a znovu ulehá ku spánku. Do Šeroblat se tak vracejí jako hrdinové, na jejichž počest vystrojí místní bujarou oslavu.*

Atara, Dragutin, Sibylla a Torsten nad zející propastí čelí útoku strašlivého skurutího velitele skřetí tlupy, která se usídlila v útrobách mohylového vrchu. Bitvu komplikují jeho střelci, kteří hrdiny ostřelují ze tmy (*konflikt*). Velitel se zuřivě vrhá na Sibyllu a ta se tak rychle dostává do úzkých. Když s ní navíc mrští o skalní stěnu, je silně otřesená a extrémně zranitelná. Torsten se na velitele vrhá z ochozu a málem ho tím shazuje do propasti. Velitel se však na poslední chvíli zachytává okraje propasti a dokonce se zhoupnutím na římsu pod sebou vyhýbá holi Dragutina, který se s ní chtěl dotknout jeho ruky a proklít ho. Dragutin svou holí nakonec do temné propasti shazuje alespoň jednoho ze střelců a Torsten se snaží vytáhnout skuruta nahoru. Ten se nakonec zapírá kolenem a odzbrojuje Torstena hlavou do obličeje, až podsaditý trpaslík odlétá na skalní stěnu. Hrdinové velitele obkličují a jeho poslední střelec v beznadějném pokusu o záchranu vlastního života s vřeštěním prchá.

Skurut je nicméně podstatně tužším a lépe vycvičeným soupeřem, než si hrdinové čekali. Proráží si cestu z obklíčení a v zákrytu svého velikého štítu zaujímá takticky výhodné místo v nejužším místě kolbiště. Hrdinové na něj marně dorážejí, až nakonec Sibylla z torny vytáhne měch hořlavé skřetí šmakulády a se syknutím na Ataru ji vrhá po skurutovi. Atara si od blízké pochodně odpaluje šíp a pálí ho do místa, kde očekávala Sibyllin měch. Ta jej ovšem nevrhla přesně a měch letí velikým obloukem kamsi za skuruta, zatímco Atařin hořící šíp se zabodává do jeho štítu. Měch nicméně padá do ohniště za skurutovými zády a trhá se. Hořící tekutina se rozstříkne po skurutových zádech a ten se za chvíli s vřeštěním válí po zemi v marně snaze plameny uhasit.

Na jeho ohořelé mrtvole družiníci nacházejí železný kruh s klíči, váček plný nakradených cenností a flakón s jakousi černou hustou tekutinou. Sibylla po zběžné prohlídce poznává, že jde o jakýsi kontaktní jed (*Duševní zkouška spadající pod mastičkářovi Masti a běžné jedy*). Po Torstenově ukradeném meči však nejsou ani stopy. Družina se proto vrací k zamčeným mřížovým dveřím. Cestou na jedné ze stěn nacházejí fresku zobrazující jakéhosi trpasličího reka drtícího ohavné skřetí nájezdníky ve velkolepé bitvě. Torsten poznává, že runy pod freskou jsou trpasličí a čte je (*Duševní zkouška spadající pod zaříkávačovu Učenost*). Hovoří o legendárním trpasličím hrdinovi jménem Turin Turanbar, který prý těsně před svým hrdinským skonem v bitvě, kde zachránil mnoho nevinných před vraždícími skřetími hordami Temného krále, přísahal, že nespočine, dokud budou skřetí stvůry drancovat tuto zem. Vděční zachránění pro něj pak zbudovali tuto mohylu, kam mu přicházeli vzdávat hold a do veliké měděné mísy přinášeli všeliké dary a obětiny. Torsten Turinovu legendu znal, ale jeho lid prý nevěděl, jaký osud udatného reka před staletími stihl. Až dosud. Dragutin pak doplňuje, co se mezi lidmi vypráví o Temném králi a o době jeho hrůzovlády, kdy zakryl svět temnotou (*Duševní zkouška spadající pod zaříkávačovu Učenost*). Pak se vydali k prvním zamčeným mřížím.

Za nimi našli smrduté vězeňské cely. Bylo vidět, že jsou hojně používané. Teď byly prázdné, jen v rohu poslední se na podlaze krčila drobná postava zubožené a k smrti vyděšené plavovlasé dívky - kovářovic Elišky. Když její oči navykly světlu Dragutionovy pochodně a ona rozeznala, že pro ni nejdou její skřetí věznitelé, ale družina jakýchsi podivných dobrodruhů, přestala sice vřískat, ale bylo vidět, že je pořád strachem bez sebe. Bylo zjevné, že si zažila svoje a Dragutin, který se kvůli utržené řezné ráně na další prohledávání mohyly sám příliš necítil se nabídl, že ji vezme ven. Ve vstupní síni s měděnou mísou se proto rozdělili a zatímco Dragutin vedl pláštěm zahalenou rozrušenou dívku na čerstvý vzduch, ostatní pokračovali přes zamčenou mříž hlouběji do mohyly.

Vstoupili do rozlehlého sálu v němž se tyčila mohutná socha ve zbroji zakutého trpasličího válečníka. Torsten přečetl trpasličí runy na piedestalu a podotkl, že jde zjevně o nějakou hádanku: *Máš-li ho držet, musíš ho nejdřív dát*. Notnou chvíli nad těmi slovy dumali a teprve až když Torsten připomněl, co bylo napsáno pod starobylou freskou, uhodla Sibylla odpověď. Zeptala se Torstena, jak se v jeho řeči řekne *slib*, a když Torsten odpověděl, síň začala dunět, dlaždice pod nohama kamenné sochy se daly do pohybu a odkryly schody vedoucí kamsi do nejhlubších míst mohyly. Obezřetně, hledajíce pasti, sestoupili až do pohřební komnaty, kde ležel veliký kamenný sarkofág opatřený runovými nápisy: *Zde leží Turin, syn Turanův, pán Dengardu*. Torsten padl na koleno a vzdal padlému hrdinovi svého lidu hold. Ataře z toho místa běhal mráz po zádech, ale přesto se nakonec nechala přesvědčit, aby sarkofág odkryli a zjistili, co všechno v něm je. Těžké kamenné víko společnými silami nakonec odsunuli (*Tělesná zkouška spadající pod bojovníkovu Sílu*) a pohlédli na železnou zbrojí oděnou vousatou kostru kdysi mocného trpasličího vládce. Jeho posmrtné lože bylo vystláno poklady, které se ve světle pochodně blyštěly, jako hvězdné nebe. Když se jich Sibylla dotkla, zpevnil Turin sevření svých kostlivých prstů kolem své dvojbřité sekery a s chroptěním začal vstávat ze svého hrobu (*konflikt*).

Vyděšení hrdinové uskočili vzad. Když Turin vstal, pohodil svou velikou sekerou v rukách a s děsivým chrčením vyrazil směrem k nim. Torsten se mu začal chvějícím se hlasem uctivě omlouvat a vysvětlovat, že nechtěli rušit jeho klid, ale že se mu jen chtěli poklonit. Turin udělal další krok, s nechutným křupnutím otočil pohled na Torstena a děsivým vyprahlým hlasem, v němž se ozývala ozvěna staletých útrap, zařval, až hrdinům přejel mráz po zádech (*Vlivový střet na zaříkávačovo Vyjednávání s nadpřirozenem*). Turin se zakoktal a udělal krok zpět. Hrdinové pomalu couvali a Sibylla při tom něco sykla na Torstena. Ten hodil sekeru na zem a rozechvělýma rukama začal štrachat ve své torně. Nakonec Sibylle podal krví prosáklý plátěný balíček. Sibylla si ho rozestřela v dlaních, vykročila směrem k Turinovi a s napřaženýma rukama poklekla.

V plátně leželi trofeje, které Torsten s vidinou odměny odřezal ze skřetů, které porazili - gobliní uši, skřetí skalpy a skurutí tesáky. Turin pokračoval dál směrem k nim a Sibylla pravila, že očistili jeho mohylu od špinavých skřetů, kteří ji zamořili (*Vlivový střet na zaříkávačovo Vyjednávání s nadpřirozenem*). Turin se nad klečící Sibyllou zastavil, vzal do rukou skřetí trofeje, zadíval se na ně a s neskrývaným hněvem i uspokojením je s praskáním rozdrtil v okované kostlivé pěsti. Pak znovu pohlédl na Sibyllu a zvedl svou sekeru do výše. Opřel si ji o rameno, otočil se a vyrazil zpět ke svému sarkofágu. Tam něco sebral, vrátil se ke stále klečící Sibylle a do napřažených dlaní ji vysypal hrst zlatých mincí. Pak znovu ulehl k věčnému spánku. Torsten se znovu poklonil a všichni tři tak Turinovu mohylu opustili živí a zdraví.

#### **Rozuzlení**

Venku se shledali s Eliškou a Dragutinem, který mezi kamennými menhiry zrovna dokončil jakýsi rituál, vyčerpáním ztratil vědomí a padl k zemi. Rána v jeho boku byla hlubší, než se zprvu zdálo a Dragutin tak ztratil mnoho krve. Atara začala zastavovat krvácení a zašívat ránu (*Duševní* *zkouška spadající pod mastičkářské Ošetřování lidského těla + ZS Hojivý dotek*), zatímco Sibylla v hmoždíři z léčivých bylin a tuku ztloukla hojivou mast (*Duševní* *zkouška spadající pod mastičkářské Masti a jedy + spotřebováno 5 Surovin*). Přestože bylo vidět, že se Dragutinovi po Atařině hojivém doteku a Sibyllině masti ulevilo, zpáteční cestu do Šeroblat by v tomto stavu nezvládl. Rozhodli se proto mezi menhiry rozdělat oheň a přenocovat.

Atara dál ošetřovala Dragutina, Torsten rozdělával oheň a Attila pečlivě hlídal okolí. Zato Sibylla, která chtěla za soumraku znovu využít energii toho místa zjistila, že je pryč (*nemožná akce*). Že by snad otevření Turinova hrobu magické zřídlo znesvětilo? Nebo je snad možné, že by jej předtím s Dragutinem úplně vyčerpali? To zůstalo tajemstvím. Tak jako tak, Dragutin nebyl jediný, kdo na tom byl špatně. Přestože se snažili Elišku uklidnit seč mohli, byla pořád v šoku a s rukama kolem kolen se jen tak kolébala sem a tam. Sibylla nechala Attilu hlídat a všichni ulehli ku spánku.

Když v noci Attila zvedl hlavu a zamručel, okamžitě tím Sibyllu probudil. S dýkou v ruce se posadila a hledala nebezpečí. Attila nicméně jen zíral na Dragutina, který se vyhrabal z pod přikrývek a zamířil k Elišce. Přiklekl, položil ji ruku na rameno a vlídným slovem konejšil její duši (*zkouška spadající pod zaříkávačovo Ošetřování lidské duše*). Teprve potom se Eliška uklidnila, ulehla a okamžitě usnula. Dragutin se dobelhal zpátky na své lože, ztěžka ulehl a usnul taktéž.

Ráno se Dragutin i Eliška cítili lépe. U snídaně Torsten přepočítával, kolik za zbylé skřetí trofeje bude odměnou a Dragutin vzpomněl na váček cenností, které u sebe měl skřetí velitel. Vysypal ho na přikrývku a zjistili, že je plný šperků, které skřeti zřejmě v okolí nakradli. Když Sibylla viděla, jak v ranním slunci září, zablýsklo se jí v očích a navrhla, že vymění svůj podíl získaných mincí za tyto blyštivé šperky. Torsten s Dragutinem se prohrabovali šperky, odhadovali jejich celkovou hodnotu (*Duševní* *zkouška na kejklíře*) a nakonec usoudili, že když si rozdělí Sibyllin podíl zlatých a stříbrných mincí, které v mohyle získali, tratní nebudou. Souhlasili proto a Ataře, kterou poklad příliš nezajímal, to bylo jedno. Když však koutkem oka zachytila povědomý odlesk, prodrala se před Dragutina s Torstenem, zvedla do výše krásný šperk a nevěřícně na něj s otevřenými ústy beze slov zírala. Pak prozradila, že je to byl dar od jejího otce, který půjčila svému malému bratru, kterého nedávno unesli skřeti. Její bratr tu byl!

Obrátili se na Elišku, ale ta tvrdila, že když ji přitáhli, v celách už nikdo jiný nebyl. Mezi šperky však byl i její medailon po mamince, který ji skřeti sebrali, a tak jí ho Sibylla vrátila. Torsten prohlásil, že mu čest velí jít po skřetech s Atarou, protože trpasličí meč, který přísahal doručit do Ostrogněvu a který mu od šeroblatského kováře ukradli goblini, v mohyle nenašli. Skřeti ho tedy museli někam odtáhnout, snad tam, co Atařina bratra. Byla to jediná stopa. Atara se v okolí dala do stopování (*Duševní zkouška spadající pod lovcovu Orientaci v divočině*), ale stop bylo tolik a vedly všemi směry, že nemohla rozpoznat, kterým jejího bratra odvedli. V očích proto měla zoufalství a po tváři jí kanula veliká slza. V tom Sibylla prohlásila, že snad může pomoci i zde. Zamířila ke vchodu do mohyly a nařídila, aby za ní za žádných okolností nikdo nechodil. Pak se otočila a za zvuku hrdelní písně znovu vstoupila do temnot Turinovy mohyly. Trvalo to dlouho a z mohyly se ozývaly strašlivé zvuky, ale nakonec se vyčerpaná Sibylla vypotácela ven. Prý promluvila s duchy toho místa (*zkouška spadající pod šamanovo Hadačství*) a zhruba ví, kterým směrem odtáhli Atařina bratra i Torstenův meč. Prý je povede.

K večeru toho dne dorazili do Šeroblat, kde je v hostinci přivítali jako hrdiny a šťastný kovář za záchranu své dcery vyplatil své životní úspory (36 stříbrných grošů). Prý je šetřil Elišce na věno, ale rád je vyplatí hrdinům, kteří tak chrabře zachránili její život (*Otázka: Přijme družina odměnu, či nikoliv?*). Torsten zamířil na rychtu, aby tam směnil zbylé skřetí trofeje za vypsanou odměnu. Ještěže šel místních poměrů znalý Dragutin s ním, protože jinak by ho lakotný rychtář Mrzota vzal na hůl (*střet spadající pod mastičkářovo Vyjednávání s lidmi + ZS Vyjednavač; celkem tak utržil 24 stříbrných grošů, ale zůstává otázkou, zda se s družiníky spravedlivým dílem podělí, anebo zda bude lakomý i sám trpaslík?*). A protože byl večer, ubytovali se v šeroblastkém hostinci, aby na další cestu nabrali dostatek sil. Večer se slavilo a hrdinové museli místním nejednou vyprávět o tom, kterak v hlubokých ostrogněvských hvozdech ze spárů ohavných skřetů zachránili kovářovic Elišku (*Vlivová zkouška spadající pod kejklířovo Charisma*).