recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Болото Епідемій

**Боло́то Епідемій** (лат. *Palus Epidemiarum*) — маленьке місячне море, розташоване в південно-західній частині видимої сторони Місяця, знаходиться на північний захід від Моря Хмар і на південний схід — від Моря вологості. Селенографічні координати 32.0° пн. ш. 28.2° сх. д., діаметр около 180 км.

За даними альтиметричних вимірів, зроблених космічним апаратом «Клементіна», глибина західної та східної частини «Боло́та Епідемій» має різницю в 2 кілометри.

На заході «Болота Епідемій» пролягає мережа борозен, так званих «борозни Рамсден». Найбільш широка з них борозна Гесіода простягається від центру до північно-східного краю на 300 кілометрів. З півдня від центру розмістився кратер Капуана, на західному краю — кратер Рамсден, на східному краю — кратер Чекко д'Асколі.

## Посилання

* На сайте International astronomical Union - Palus Epidemiarum (англ.)
Гравітація Місяця

**Гравітація Місяця** вшестеро слабша від гравітації Землі. Через це Місяць навіть не здатен утримати гази, які випаровуються з його надр, і вони летять у космос. Це і є причиною того, що у Місяця немає щільної атмосфери. Гравітацію вивчали шляхом дослідження орбіт штучних супутників Місяця. Дослідження апаратів «Луна-10» і «Lunar Reconnaissance Orbiter» показали, що під поверхнею Місяця існують надлишкові маси — маскони. Вважається, що маскони утворилися внаслідок проникнення щільних речовин із надр у біляповерхневі шари. Маскони знаходяться під центрами морів. Вони мають гравітацію та притягують до супутника близькі тіла.

## Посилання

* Супутник Землі — Місяць. Гравітація Місяця
* Імітація місяцевої гравітації в літаку.
Акреційний диск

**Акреці́йний диск** — диск, що утворюється навколо зорі у результаті акреції, якщо падаюча речовина має момент обертання. Ситуація, що призводить до утворення акреційного диску, зокрема виникає у тісних подвійних системах.

Газ, що перетікає від однієї компоненти до іншої, має значний момент імпульсу, зумовлений орбітальним рухом. Тому фрагменти газу не можуть падати на зорю радіально. Натомість вони будуть рухатися навколо неї кеплерівськими орбітами. Внаслідок цього утворюється газовий диск, розподіл швидкостей у якому має відповідати законам Кеплера — шари, розташовані ближче до зорі, мають більші швидкості. Проте через тертя між шарами газу їх швидкості вирівнюються, внутрішні шари передають частину свого моменту імпульсу назовні. Таким чином вони втрачають швидкість і, під впливом гравітації, наближаються до зорі та знову прискорюються. Фактично, траєкторії окремих об'ємів газу мають вигляд спіралей, які повільно закручуються. Врешті-решт вони падають на поверхню зорі.

Радіальний зсув речовини в акреційному диску супроводжується вивільненням гравітаційної енергії, частина якої перетворюється на кінетичну енергію (прискорення руху газу із наближенням до зорі), а інша частина перетворюється на тепло та розігріває акреційний диск. Внаслідок цього акреційний диск починає випромінювати. Кінетична енергія газу під час зіткнення із поверхнею зорі трансформується на теплову і також випромінюється.

Поняття акреційного диску застосовується для пояснення багатьох явищ фізики нестаціонарних зір.

## Див. також

* Новоподібні зорі
* Нова зірка
* Порожнина Роша

## Джерела

* Акреційний диск // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 13-14. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Дуга спостереження

**Дуга спостереження** — термін, що використовується в спостережній астрономії, найчастіше щодо відкриття та відстеження астероїдів і комет. Дуга спостереження — це довжина шляху, подоланого об'єктом під час його спостереження.

Дуга спостереження визначає, наскільки точно визначена орбіта об'єкта. Дуже короткій дузі спостереження може відповідати велика кількість орбіт на різних відстанях від Землі. Дуга спостереження деяких об'єктів була недостатньо великою, щоб можна було визначити, навколо чого обертається об'єкт — навколо Землі чи навколо Сонця, наприклад, у поясі астероїдів. Прикладом є об'єкт **2004 PR107**, дуга спостереження якого спершу становила один день, і його спочатку вважали транснептуновою карликовою планетою, але тепер відомо, що насправді це астероїд основного поясу діаметром 1 км. Так само астероїдом головного поясу виявився об'єкт **2004 BX159**, який спершу, через надто коротку триденну дугу спостереження, вважали астероїдом, орбіта якого перетинає орбіту Марса і який становить загрозу для Землі.

Якщо дуга спостереження об'єкта менше 30 днів, знайти його через рік після спостереження може буди складно.
3C 273

**Квазар 3С 273**
 **Абсолютна зорянавеличина (MV)** | -26,7

**3С 273** — квазар у сузір'ї Діви, відкритий 1963 року. Це перший космічний об'єкт, який було ідентифіковано як квазар та найяскравіший квазар на зоряному небі Землі, має зоряну величину 12,9m.

Інтенсивно досліджується протягом багатьох років, починаючи з відкриття квазарів. Належить до підкласу квазарів, званих блазарами.
Один з найближчих квазарів із червоним зсувом 0,158. Розташований на відстані приблизно 749 мегапарсек (2,4 млрд св.р.) від Землі. Він також є одним з найпотужніших квазарів серед усіх відомих відомих. Його абсолютна зоряна величина становить −26,7m. Це означає, що якби він перебував на такій же відстані від Землі, як Поллукс (~ 10 парсек), то був би майже таким же яскравим на небі, як і Сонце. Оскільки абсолютна величина Сонця 4,83, це означає, що квазар **3С 273** більш ніж у 4 трильйони разів потужніший за Сонце. За приблизними підрахунками його маса має бути 886 ± 187 млн.M☉

## Галерея

Зображення зроблене телескопом ГабблаЗображення зроблене телескопом Чандра
Козоріг (знак зодіаку)

**Козоріг** — десятий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 270° до 300°, рахуючи від точки весняного рівнодення; кардинальний знак тригону — Земля.

Згідно з координатами західної астрології Сонце знаходиться в знаку Козерога з 22 грудня до 20 січня, ведичнії — Макара з 14 січня до 13 лютого. Не слід плутати знак Козерога з сузір'ям Козорога, в якому Сонце перебуває з 18 січня до 15 лютого.

## Міфологія

В давньогрецької міфології Козоріг ототожнюється з козою Амальтея, яка вигодувала молоком (також зустрічається варіант, що амброзією) батька всіх богів та людей Зевса на острові Крит. На подяку Зевс перетворив годувальницю в сузір'я.

За іншою версією, міфологічним аналогом Козерога є давньогрецьке божество лісів і полювання Пан, супутник Діоніса, що народився з цапиними ногами, бородою і рогами. Пан допомагав богам у битвах (зокрема, допоміг Зевсу в боротьбі з титанами), наводячи «панічний» страх на ворогів. За допомогу богам був перетворений в сузір'я.

Один з міфів оповідає про те, як Пан ледь не став жертвою вогнедишного Тифона. Переслідуваний Тифоном, Пан впав у води Нілу, внаслідок чого нижня частина його тулуба перетворилася на риб'ячий хвіст.

## Символи

Крім стандартного зображення Козерога у вигляді кози/козла, іншим поширеним зображенням цього знака є «риба-коза»  — коза з риб'ячим хвостом .

Символ Козерога ♑ ймовірно зображує Пана, що вислизає від Тифона. В Юнікоді він знаходиться під десятковим номером 9809 або шістнадцятковим номером 2651 і може бути введений в HTML-код як  `♑`  або  `♑` .

## Примітки

1. ↑ Мусей, фр.3 Керн = Псевдо-Эратосфен. Катастеризмы 13
2. ↑  Епіменід, фр.18 Якобі = Гігін. Астрономія II 28
3. ↑ Псевдо-Эратосфен. Катастеризмы 27
4. ↑ Гигин. Мифы 196
5. ↑ Энциклопедия символов, знаков, эмблем. М., 1999

## Джерела

* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг
* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Великий Віз

**Вели́кий Віз** або просто **Віз** — астеризм із 7 найяскравіших зірок у сузір'ї Велика Ведмедиця, що утворюють фігуру, яка нагадує ківш. Тому цей астеризм ще називають **Великий Ківш**, у далекосхідних країнах **Північний Ківш**.

Також на означення цього астеризму використовуються назви — **Плуг**, **Лось**, **Сім Мудреців**.

## Галерея

Великий Віз у Великій ВедмедиціФото астеризму Великий ВізКартина астеризму Великий Віз художника Олексія Потапенка
## Виноски

1. ↑ Російсько-український академічний словник 1924-33рр. за ред. А. Кримського, С. Єфремова
2. ↑ Російсько-український словник 1930 р. за ред. О. Ізюмова
3. ↑ Словарь російсько-український 1893–1898 рр. за ред. М.Уманця, А.Спілки.
4. ↑ Словник українсько-російський 1927 р. за ред. А. Ніковського
5. ↑ Велика Ведмедиця // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 64. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Примітки

 ✸**Байєр**✸
 ✸**Флемстид**✸
 ✸**Найближчі**✸
 ✸**Інші**✸
Схилення (астрономія)

**Схилення** (**δ**) в астрономії — одна з двох координат екваторіальної системи координат. Дорівнює кутовій відстані на небесній сфері від площини небесного екватора до світила і зазвичай виражається в градусах, хвилинах і секундах дуги. Схилення додатне на північ від небесного екватора і від'ємне на південь.

* Об'єкт на небесному екваторі має схилення 0°
* Схилення північного полюса небесної сфери дорівнює +90°
* Схилення південного −90 °

У схилення завжди вказується знак, навіть якщо схилення позитивне.

Схилення небесного об'єкта, що проходить через зеніт, дорівнює широті спостерігача (якщо вважати північну широту зі знаком +, а південну негативною). У північній півкулі Землі для заданої широти φ небесні об'єкти зі схиленням δ > 90° — φ не заходять за горизонт, тому називаються *незахідними*. Якщо ж схилення об'єкта δ < -90° + φ, то об'єкт називається *несхідними*, а значить він не спостерігається на широті φ.

## Примітки

1. ↑ Зигель Ф. Ю. Сокровищница звёздного неба — путеводитель по созвездиям и Луне / Под ред. Г. С. Куликова. — 5-е изд. — М.: Наука, 1986. — С. 57—58. — 296 с. — 200 000 экз.

## Див. також

* Системи небесних координат
* Пряме схилення
* Екваторіальне монтування
Стрілець (знак зодіаку)

**Стрілець** — дев'ятий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 240° до 270°, рахуючись від точки весняного рівнодення; мутабельний знак тригона — Вогонь.

Згідно з координатами західної астрології Сонце знаходиться в знаку Стрільця приблизно з 23 листопада по 21 грудня, ведичної — Дхану з 16 грудня по 14 січня. Не слід плутати знак Стрільця з сузір'ям Стрільця, в якому Сонце перебуває з 18 грудня до 17 січня.

## Символ

Спочатку, знак Стрільця зображується кентавром, уособлюючи собою напів-тварину і напівлюдину. Надалі, арійська культура змінила символ на лучника, що сидить верхи на білому коні. В даний час, астрологічним символом стала стріла і частина лука. Символ Стрільця ♐ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9808 або шістнадцятковим номером 2650 і може бути введений в HTML-код як  `♐`  або  `♐` .

## Джерела

* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг
* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Рак (знак зодіаку)

**Рак** — четвертий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 90° до 120°, рахуючи від точки весняного рівнодення; кардинальний знак тригона Вода. Править четвертим домом гороскопа.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Рака приблизно з 22 червня по 22 липня, у ведичній  — Карка з 17 липня по 17 серпня. Не слід плутати знак Рака з одноіменним сузір'ям Рака, в якому Сонце перебуває з 21 липня по 9 серпня.

## Символи

У ранній астрології символом вважалося зображення рака. Сучасний символ ♋ являє собою пару клешень, однак може бути інтерпретований по-різному.

В Юнікоді символ Рака ♋ (може не відображатися в деяких браузерах) знаходиться під десятковим номером 9803 або шістнадцятковим номером 264B і може бути введений в HTML-код як  `♋`  або  `♋` .

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Планети земної групи

**Планети земної групи** (також **внутрішні планети**) – чотири планети Сонячної системи: Меркурій, Венера, Земля та Марс. По структурі та складу до них можуть бути віднесені і деякі астероїди, наприклад, Веста.

## Основні характеристики

Планети земної групи мають високу густину та складаються переважно з силікатів та металізованого заліза (на відміну від газових гігантів та льодових карликових планет, об’єктів поясу Койпера та хмари Оорта). Найбільша планета земної групи — Земля, більше ніж у 14 разів поступається в масі найменшому газовому гіганту — Урану, але при цьому у 400 разів масивніша найбільшого об’єкта поясу Койпера.

Планети земної групи складаються переважно з кисню, кремнію, заліза, магнію, алюмінію та інших важких елементів.

Всі планети земної групи мають наступну будову:

* у центрі планети залізне ядро з невеликою кількістю нікелю.
* мантія складається з силікатів
* кора, яка виникла через часткове плавлення мантії складається також з силікатних порід. З поміж планет земної групи тільки у Меркурія немає кори, оскільки вона була розбита в результаті метеоритних бомбардувань. Земля відрізняється від інших планет групи наявністю великої кількості гранітів у корі.

Дві планети земної групи (Земля та Марс) мають супутники і жодна зі всіх чотирьох планет групи не має кілець.

## Екзопланети земного типу

Вважається, що на планетах земної групи найвірогіднішим є виникнення життя, тому до пошуку таких планет прикута дуже прискіплива увага. Так у грудні 2005 року вчені з Інституту космічних наук (Каліфорнія) повідомили про відкриття схожої до Сонця зірки біля якої, можливо, формуються скелясті планети.

## Див. також

* Kepler-186 f
* Kepler-22b
* Kepler-68f
* Kepler-69c
Каньйон Північний

**Каньйо́н Півні́чний** (лат. *Chasma Boreale*, вимовляється *«ха́сма бореа́ле»*) — довгий і широкий каньйон у північній полярній шапці Марса, розташований на 83° північної широти і 47,1° західної довготи. Каньйон, що має довжину близько 560 км, є однією з найбільш помітних, цікавих і загадкових деталей зони зледеніння біля північного полюса Марса.

Детальні фотознімки каньйону Північний було отримано під час місій космічних апаратів NASA Марінер-9 і «Mars Reconnaissance Orbiter» (MRO). Вчених одразу надзвичайно зацікавило походження цієї величезної тріщини. Відповідно до початкових гіпотез, розлом став наслідком вулканічної активності, підтопивши крижаний шар, вітрової ерозії або якоїсь катастрофічного події, що сталася від 5 до 10 млн. років тому. Але доктор Джек Хольт з Інституту геофізики Техаського університету, який досліджував марсіанську полярну шапку з допомогою радара SHARAD (Shallow Subsurface Radar) і зіставив отримані результати з даними MRO, дійшов висновку, що розлом має давніше та складніше походження:

> Дані MRO ясно показують, що розлом сформувався в набагато давнішому крижаному шарі, що датується мільярдами років. Через форми стародавнього льодовика каньйон ставав усе глибшим, у той час як навколо нього формувалися молодші крижані шари. Вітри, що дмуть над полярною шапкою, імовірно, перешкоджали накопиченню нового льоду у розломі, не даючи йому заповнюватися.
>
>

Постійний напрямок вітру визначався рельєфом місцевості. Вітри, що дмуть у районі розлому, супроводжувалися потужними пиловими бурями. Вкриваючи лід, пил сприяв його подальшому таненню.

Вчені припускають, що круті крижані схили *Chasma Boreale* мають оголення стародавніх крижаних пластів. Їх подальше вивчення може пролити світло на історію марсіанського клімату.

## Див. також

* Північний океан на Марсі.
* Північне море на Марсі.

## Галерея

Каньйон Північний, як його бачить HiRISE.Каньйон Північний, як його бачить HiRISE.Червоні скелі на Марсі в регіоні Каньйону Північний. Фото 2008 року зроблене HiRISE.
## Примітки

1. ↑ «Популярная механика», У Марса под шапкой: Секреты севера
2. ↑ Dauna Coulter, Strange Martian Spirals Explained, Science@NASA

## Посилання

* Planetary Scientists Solve 40-Year-Old Mysteries Of Mars' Northern Ice Cap
WMAP

**WMAP** (англ. ***W**ilkinson **M**icrowave **A**nisotropy **P**robe — Мікрохвильової Анізотропії Зонд імені Вілкінсона*) — космічний апарат для вимірювання анізотропії реліктового випромінювання по всьому небу. Запущений 30 червня 2011 року. Спільний проект NASA і Прінстонського університету.

У 2003 апарат MAP було переіменовано на WMAP на честь всесвітньовідомого космолога і члена команди вчених місії Давида Тодда Вілкінсона, що помер у вересні 2002 року .

Апарат знаходиться поблизу точки Лагранжа L-2.

## Задум і політ

Місія була запропонована NASA в 1995 р. і в квітні 1996 р. була класифікована як місія зонда середнього класу квітні 1996. 30 червня 2001 року зонд стартував з бази ВПС США на мисі Канаверал на ракеті Delta-2 по траекторії до точки Лагранджа L-2 системи Земля-Сонце. Початково місію планували на 27 місяців (3 - на добирання до L2, 24 - на спостереження), але вона була продовжена на багато років. Зонд збирав інформацію до 19 серпня 2010 року. 19 жовтня апарат отримав свій останній наказ і продовжить спостереження в режимі тиші доки вистачить батареї. Зонд покине точку L-2 і вийде на орбіту Сонця.

## Результати та відкриття

Команда WMAP отримала багато важливих результатів (вік Всесвіту, густина матерії) та значно збільшила точність значень космологічних параметрів.

## Відгуки і нагороди

Стівен Гокінг називає отримані WMAPом докази інфляції найзахопливішим науковим проривом за час його кар'єри.

Команда WMAP отримала Премію Грубера з космології 2012-ого року за "витончені вимірювання анізотропії космічного мікрохвильового випромінювання. Ці вимірювання допомогли накласти строгі обмеження на походження, вміст, вік і геометрію Всесвіту, перетворивши нашу парадигму формування структури з привабливого сценарію в точну науку."
Атлас зоряного неба

**Карта зоряного неба** або **Атлас зоряного неба** — проекція небесної сфери на площину. На карті вказується положення зірок, сузір'їв та інших астрономічних об'єктів. Зараз такі карти використовуються для наведення телескопа у потрібну ділянку неба, для відшукуванняя об'єктів за їхніми координатами тощо. Розрізняють графічні та фотографічні зоряні карти. У 1922 році зібрання астрономів усього світу «поділило» небо на 88 сузір'їв і провело між ними чіткі межі.

## Історія

Перші зображення, які можна вважати прообразами карт зоряного неба люди почали робити ще в палеоліті.

## Примітки

1. ↑ Знайдено кроманьйонську карту сузір'я Оріона

## Посилання

* Карта зоряного неба. Безкоштовна програма, яка підтримує більше 30 мов, у тому числі українську.
* Іван Климишин. Карта зоряного неба
GRO J1655-40

**GRO J1655-40** - подвійна зоря в сузір'ї Скорпіона, один компонент якої є кандидатом на чорну діру. Об'єкт класифікується як мікроквазар, тому що це виробляє велику кількість енергії в маленькому об'ємі простору. Газ з видимої зірки спадає на невидимий компонент, що по масі в декілька разів більше за наше Сонце. Цей матеріал в результаті акреції по спіралі формує гарячий диск, газ при цьому нагрівається до мільйонів градусів та випромінює рентгенівське випромінювання та гамма-промені.

Відстань від нас до цієї системи близько 11000 світлових років. GRO J1655-40 та її компаньйон рухаються у напрямі Чумацького Шляху зі швидкістю 112 км/год (для порівняння: наша Сонячна система рухається зі швидкістю близько 220 км/год).

Це перший такий об'єкт, у якого вдалося з доволі високою точністю виміряти власний рух. Це підтверджує теорію, що ця чорна діра сформувалась при колапсі ядра масивної зірки. Після стиснення ядра верхні шари зірки вибухнули, створивши спалах наднової. Вибух був трохи зміщений від центру, що й вплинуло на теперішню швидкість GRO J1655-40. Зірка рухається приблизно у напрямі Сонячної системи.
Астроблема

**Астробле́ми** (від грец. *άστρον* — зоря і грец. *βλήμα* — рана) — давні структури на поверхні Землі, що утворилися внаслідок падіння космічних об'єктів.

Назву запропоновано 1960 року американським геологом Р. Дітцом для геологічних структур, що, можливо, втратили чітку виразність у рельєфі, але зберегли інші геологічні ознаки падіння великого небесного тіла — свідоцтва вибуху чи удару. Подібні утворення під назвою метеоритних кратерів добре відомі на Місяці, Меркурії та інших небесних тілах, де вони збереглися майже в незмінному вигляді (на відміну від Землі). Іноді їх називають *імпактними структурами* (від англ. *impact*), що означає «утворені внаслідок зіткнення». Класичним прикладом є Аризонський кратер. Попри його невеликі розміри (діаметр — 1200 м, глибина — близько 180 м) цей кратер чи не найкраще зберіг свій первинний вигляд і його метеоритне походження було доведено одним з перших.

У базі даних зіткнень із Землею станом на 2012 рік налічується 182 підтверджені астроблеми:

* Вал Вредефорта в ПАР (діаметром 160 км),
* кратер Чіксулуб (на Юкатані, 150 км)
* Садбері (Канада, 130 км).

Інші відомі приклади: Попігайська западина (90 км, Росія), озеро Манікуаган (85 км, Канада), озеро Каракуль (52 км). Кратер Нордлінгер Ріс у Німеччині (25 км) є одним з найбільших у Європі та найкраще вивченим.

Деякі джерела вважають, що до астроблем належать Тенгізська (Ішимська) кільцева структура (700 км), Прибалхасько-Ілійська западина (700 км), кратер Землі Вілкса (480 км), Улоговина пекла в Естонії (80 м) та інші, але їх належність до астроблем поки що залишається лише припущенням.

## Астроблеми на теренах України

В Україні налічується сім підтверджених астроблем до яких, зокрема, зараховують Бовтиську (діаметром 25 км), Оболонську (12 км) та Іллінецьку (7 км). Вік астроблем обчислюється від 2 млрд років до млн років. Вік Бовтиської астроблеми — 80 млн років, а Іллінецької — 400 млн років. Усі вони поховані під товстим шаром осадових порід і їх вивчення здійснювалося за кернами свердловин.

## Джерела

1. ↑ Астроблема // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 30—31. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 *Кац Я. Г., Полетаев А. И., Сулиди-Кондратьев Е. Д.* Кольцевые структуры лика планеты. — М.: Знание, 1989.

## Література

1. Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Донецьк : Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3.
2. *Phil Hawke & M. C. Dentith* Детальне аеромагнітне дослідження астроблеми Яллалі. Centre for Global Metallogeny, The University of Western Australia.
3. *Бурба Г.* Шрамы на ликах планет // Вокруг света. — М., 2009. — № 3 (2822).
4. *Вишневский С. А.* Астроблемы. — Новосибирск: «Нон-парель», 2007. — 288 с.
5. *Гуров Е. П., Гожик П. Ф.* Импактное кратерообразование в истории Земли. — К.: Институт геологических наук НАН Украины, Гнозіс, 2006. — 195 с.
Планетар

* **Планета́р** — це коричневі карлики, що утворилися подібно до планет шляхом акреції або колапсу ядра з речовини навколозоряних пилових дисків.
* **Планетар** — холодні утворення за розмірами менші коричневих карликів, які не обертаються навколо зір, а вільно плавають у міжзоряному просторі.

## Посилання

* Strange New Worlds Could Make Miniature Solar Systems Robert Roy Britt (SPACE.com) 5 June 2006 11:35 am ET
* Working Group on Extrasolar Planets - Definition of a "Planet" POSITION STATEMENT ON THE DEFINITION OF A "PLANET" (IAU) 2003
* They're not quite planets and they're not quite stars: meet the **planetars**.Published online 3 April 2001 | Nature | doi:10.1038/news010404-9
Квадратний градус

**Квадратний градус** — одиниця виміру тілесного кута (тобто площа проекції на одиничну сферу, центровану у точці спостереження). Це двовимірний еквівалент градуса.

Площа всієї небесної сфери в квадратних градусах дорівнює приблизно 41253 кв.град., тобто один квадратний градус дорівнює 1/3283 стерадіана.

1 радіан =

(

360

2
π

)

{\displaystyle \left(\frac{360}{2\pi}\right)}

 градусів.
Площа сфери

4
π

{\displaystyle 4\pi}

 квадратних радіана, тобто

4
π

(

360

2
π

)

2

{\displaystyle 4\pi\left(\frac{360}{2\pi}\right)^2}

 квадратних градуса ≈ 41253 кв.град.

Наприклад, Місяць і Сонце, якщо спостерігаються з Землі, мають кутовий розмір півградуса, тобто кутову площу приблизно 0,2 кв.градусів
Список зірок сузір'я Великої Ведмедиці

У даному списку представлені усі зірки сузір'я Великої Ведмедиці до видимої зоряної величини +6,5m та інші зірки, що варті уваги: змінні зорі, зорі з планетними системами, наднові і т. ін.

## Посилання

* SIMBAD Astronomical Database (англ.)

* HD-DM-GC-HR-HIP-Bayer-Flamsteed Cross Index (Kostjuk, 2002) (англ.)

* The Hipparcos and Tycho Catalogues (ESA 1997) (англ.)

 ✸**Байєр**✸
 ✸**Флемстид**✸
 ✸**Найближчі**✸
 ✸**Інші**✸
Новий загальний каталог

**Нови́й зага́льний катало́г** (англ. *New General Catalogue* або *NGC*) — найвідоміший в аматорській астрономії каталог об'єктів далекого космосу.

Каталог є одним з найбільших неспеціалізованих каталогів, оскільки містить у собі всі типи об'єктів далекого космосу (він не спеціалізується, наприклад, тільки на галактиках).

Каталог був складений у 1880-х роках Джоном Людвігом Емілем Дрейером, який узагальнив відомості про незоряні об'єкти спостерігачів XIX сторіччя. Одним із основних джерел був «Загальний каталог туманностей та скупчень» Джона Гершеля, виданий 1864 року. Дрейєр навіть використав назву, додавши лише слово «Новий».
Спочатку (1888 рік) каталог містив 7840 об'єктів, послідовно занумерованих за зростанням їх прямого сходження (для епохи 1860 року), а потім був послідовно розширений двома індексними каталогами (IC-I & IC-II), що додали 5386 об'єктів. Із повним правом ці три каталоги вважають цілісною працею. Загальна кількість об'єктів становить 13 226.

Об'єкти небосхилу Південної півкулі каталогізовано до меншого ступеня, більшість з них спостерігалися Джоном Гершелем. Новий Загальний Каталог містив значну кількість помилок, які здебільшого були усунуті в переглянутому NGC.

Каталог характеризується розумним співвідношенням між обсягом та глибиною охоплення об'єктів. Це призвело до його масового розповсюдження. Навіть через сто років після виходу останнього доповнення цей каталог залишається одним з лідерів за цитованістю.

Шаблон:NGC 5500 5999
Тепло-гаряче міжгалактичне середовище

**Тепло-гаряче міжгалактичне середовище** (The **warm–hot intergalactic medium** (**WHIM**)) означає розріджену, тепло-гарячу (105 to 107 K) плазму, яку космологи поміщають у міжгалактичний простір і яка містить 40—50 % "нормальної матерії" на відміну від темної матерії.  Це можна назвати мережею гарячого, дифузного газу. Значна частина того, що відомо про тепло-гаряче міжгалактичне середовище, походить від комп'ютерного моделювання космосу. WHIM, як очікується, утворює ниткоподібну структуру слабких, високоіонізованих баріонів з щільністю 1—10 частинок на кубічний метр.

Щоб знайти WHIM, дослідники вивчали рентгенологічні спостереження швидко зростаючої супермасивної чорної діри, відомі як активне галактичне ядро, або AGN. Видно, що атоми кисню в WHIM поглинають рентгенівські промені, що проходять через середовище. У травні 2010 року за допомогою телескопа Чандра виявлено гігантський резервуар WHIM, що лежить уздовж стінної структури галактик (Sculptor Wall) приблизно за 400 мільйонів світлових років від Землі.

## Примітки

5. ↑ 5,0 5,1

## Література

* Renyue Cen: The Intergalactic Medium and Soft X-ray Background (pdf)
Літньо-осінній трикутник

**Літньо-осінній трикутник** — найпомітніший астеризм північної півкулі небесної сфери, добре спостерігаємий влітку та восени. Являє собою трикутник з трьох яскравих зірок: Вега (α Ліри), Денеб (α Лебедя) та Альтаїр (α Орла).

Варіанти назви: «осінньо-літній», «літній», «великий літній» та «осінній трикутник».

## Див. також

* Весняний трикутник
* Зимовий трикутник

## Посилання

* Summer Triangle at Basic Celestial Phenomena by Kerry Magruder
* Summer Triangle at The Astronomy Net
* Summer Triangle at DavidDarling.info
OJ 287

**OJ 287** — квазар, що містить наймасивнішу чорну діру, відому в наш час. Квазар являє собою бінарну систему чорних дір, більша з яких має масу, що дорівнює 18 млрд. мас Сонця, фактично масу невеликої галактики. Менший компаньйон важить як 100 млн. мас Сонця. Період його обертання становить 12 років. Знаходиться в сузір'ї Рака. Квазар є відносно близьким до Сонячної системи, відстань до Землі становить 3,5 млрд. світлових років (близько 1 гігапарсека)​​, видимий блиск варіюється від +13 до +16 (у середньому ≈ +14.5-15). Для пошуку необхідний телескоп з діаметром об'єктива, як правило, понад 300 мм, в особливо сприятливих умовах можна спробувати його знайти з меншими інструментами.
Лев (знак зодіаку)

**Лев** — п'ятий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики від 120° до 150°, рахуючи від точки весняного рівнодення; постійний знак тригона Вогонь.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Лева приблизно з 23 липня по 23 серпня, у ведичній — Сімха з 17 (15) серпня по 17 (15) вересня. Не слід плутати знак Лева з сузір'ям Лева, в якому Сонце перебуває з 10 серпня по 15 вересня.

## Символ

Символ Лева ♌ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9804 або шістнадцятковим номером 264C і може бути введений в HTML-код як  `♌`  або  `♌` .

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Акраман

**Кратер Акраман** — метеоритний кратер в горах Ґолер (Gawler Ranges) у Південній Австралії. Його розташування відмічене озером Акраман — круглим ефемерним висохлим озером близько 20 км у діаметрі. Один із добре видимих ​​в Google Earth кратерів. Координати: 32°01′ пд. ш. 135°27′ сх. д.

Відкриття кратера і незалежне відкриття його жолоба викиду, який оточує кратер були вперше опубліковані в журналі Science в 1986 році. Докази удару включають наявність розколотих конусів і ударного кварцу в розбитій корінній породі на островах в озері Акраман.

Кратер сильно зруйнований ерозією і його початковий розмір повинен бути виведений непрямими способами. Деякі автори оцінюють первісний діаметр до 85-90 км, в той час як інші пропонують менший розмір, можливо, лише 35-40 км, ближче до того, в якому зосереджене озеро Акраман. При більшому розмірі оцінка означатиме виділення енергії 5,2 × 106 мегатонн у тротиловому еквіваленті.

Ударна подія, за оцінками, відбулася близько 580 мільйонів років тому під час Едіакарійського періоду неопротерозойської ери; цей вік не є отриманий від самого кратера, а з положення викиду в довколишніх осадових басейнах.

Утворився в результаті падіння астероїда-хондрита діаметром 4 км і щільністю 3 г/см ³ зі швидкістю 25 км/с. Удар створив кратер близько 90 км у діаметрі. Вибух призвів до поширення уламків в одновікових відкладеннях на відстань до 450 км. Наступні геологічні процеси деформували кратер.

## Примітки

1. ↑ *Международная стратиграфическая шкала* (версия за август 2012) на сайті Міжнародної комісії з стратиграфії

## Посилання

* Acraman at Earth Impact Database
* Satellite image of the region (з Google Maps)

## Зображення

Landsat-зображення озера Акраман, NASA World WindСупутниковий знімокОзеро Акраман (коло, трохи нижче праворуч від центру), оточене озером Герднер та іншими озерами
Gol'Drum

The main access for the Iron Bond Kingdoms ships and first stopping point for newcomers to the Sapphire Coast. It is here PCs can gather supplies and information before venturing towards Pathfinder's Refuge and then into the forgotten wilds.

## Gol'Drum

### Inhabitants

Iron Bond Races

**Edward Millhouse**- mayor of the port

**Commander Vladamir Rexus**- commander of the Black Torturous Guard

**Captain Ethan Stormhawk**- captain in the Royal Navy, commands the Neptulis

**Captain Stephen Dumont**- captain of the Golden Lion, a transport vessel

**Ovid Voidseeker II**- local map maker

**Captain Dexter Rexus**- captain of the Black Torturous Guard

**Glenda Flaremane**- stable master

**Kellen Blacksteel**- local blacksmith

**Sister Vastra**- sister of the lights

## Buildings:

**Dancing Mare Stables**-

**Romden General Store**-

**Ent's Bane Brewery**-

**Pathfinder's Refuge**-

**Blacksteel Forging**-

**Voidseeker Maps and Books**-

**Guard Barracks**-

**Church of the Lights**-

**Mayor's House**-

**Foaming Hound Tavern**-

**Narwhal Docks**-
Апоцентр

**Апоце́нтр** (грец. *από* «апо» — з, від (частина складного слова, що означає заперечення і відсутність чогось), лат. *centrum* — центр) — точка еліптичної орбіти небесного тіла, найвіддаленіша від центрального тіла, навколо якого здійснюється рух. Навпаки, перицентр — найближча до центрального тіла точка орбіти.

Поняття **апсид** узагальнює поняття «перицентр» та «апоцентр». Лінія апсид — лінія, що сполучає перицентр і апоцентр; для еліптичної орбіти лінія апсид збігається з великою віссю еліпса.

Окремі орбіти мають специфічні назви апоцентру, що походять від їх центральних тіл:

* На орбітах навколо планет та їх супутників:
	+ апогей — найближча до Землі точка на орбітах Місяця й штучних супутників Землі.
	+ апоселеній — на орбітах навколо Місяця;
	+ апоарій — на орбітах навколо Марса;
	+ апойовій — на орбітах навколо Юпітера;
* На орбітах навколо Сонця апоцентр називають афелієм.
* На орбітах подвійних зір — апоастром.
* На орбітах зір у Галактиці найвіддаленішу від центра Галактики точку орбіти називають апогалактіоном.

## Джерела

1. ↑ Апоцентр // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 26. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ Апогалактіон // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 24. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Андромедиди

**Андромеди́ди** або **Біелі́ди** — метеорний потік із радіантом у сузір'ї Андромеди поблизу зорі Аламак
(γ Андромеди). Спостерігається цей потік з 25 вересня по 6 грудня з підвищенням інтенсивності протягом 9 — 28 листопада. Пов'язується із кометою Біели, яка розпалася наприкінці 1846 року та після 1852 року більше не спостерігалася.

Андромедиди відзначалися потужними зоряними дощами 1882 та 1885 року.

Після 1899 року майже непомітні. Імовірно під дією збурень від великих планет, передусім — Юпітера, їх орбіта змінилася і вже не має зближення із земною орбітою.

## Література

* Українська радянська енциклопедія : у 12 томах / за ред. М. Бажана. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.

* В. В. Федынский *Метеоры* Государственное издательство технико-теоретической литературы, Москва 1956 гл. 7. МЕТЕОРНЫЕ ПОТОКИ(рос.)

* Андромедиди // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 21. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

1. ↑ *Бабаджанов П.Б.* Метеори та їх спостереження. — Наука, 1987. — С. 167. — (Бібліотека любителя астрономії).
2. ↑ *Федынский В. В.* Метеоры. Государственное издательство технико-теоретической литературы, Москва 1956 Гл. 7. МЕТЕОРНЫЕ ПОТОКИ
Метеороїд

**Метеоро́їд** — невелике тверде небесне тіло, що рухається у міжпланетному просторі. Згідно з визначенням МАС, метеороїд — це твердий об'єкт, який рухається у міжпланетному просторі, розміром значно менше ніж астероїд, але значно більше ніж атом. Лондонське королівське астрономічне товариство висунуло інше формулювання, згідно з яким метеороїд — це тіло діаметром від 100 мкм до 10 м. Інші джерела обмежують розміри метеороїда до 50 м.

Видимий слід метеороїда, який увійшов у атмосферу Землі, називається метеором, а метеороїд, що впав на поверхню Землі — метеоритом.

Найдрібніші метеорні тіла інтенсивно розсіюють сонячне світло і спостерігаються у вигляді зодіакального світла. За фотографічними і радіолокаційними спостереженнями визначено орбіти декількох десятків тисяч метеорних тіл. Переважна більшість їх рухається еліптичними орбітами навколо Сонця. Метеороїди скупчуються в площині екліптики й рухаються в тому ж напрямку, що й планети. Рух метеорних тіл визначається гравітаційним тяжінням Сонця і планет, а також негравітаційними силами, що є результатом взаємодії метеорних тіл з електромагнітним і корпускулярним сонячним випромінюванням (світловий тиск, ефект Пойнтінга — Робертсона тощо). Світловий тиск може виштовхувати за межі Сонячної системи найдрібніші метеорні тіла (менші 10-4 см). У більших, але не досить великих, тіл під дією ефекту Пойнтінга — Робертсона поступово зменшуються розміри та ексцентриситет орбіти, із часом вони можуть впасти на Сонце. На шляху до Сонця метеорне тіло може бути захоплене планетами; найбільше речовини перехоплює Юпітер. Час існування метеорних тіл у внутрішніх областях Сонячної системи (усередині орбіти Юпітера) набагато менший за вік власне планетарної системи. Тому метеорна речовина тут постійно поповнюється.

## Джерела метеорної речовини

 *Докладніше: Метеорний рій*
Переважна більшість метеорних тіл має орбіти, схожі з орбітами короткоперіодичних комет. Вони утворюються внаслідок розпаду комет або подрібнення малих планет унаслідок зіткнень. Орбіти дрібніших метеорних тіл можуть досліджуватись лише методами радіолокації. Такі дослідження не дозволяють достеменно вирішити питання про походження таких тіл.

## Метеорний потік

 *Докладніше: Метеорний потік*
Коли Земля перетинає орбіту метеорного рою, спостерігається метеорний потік. До метеорних потоків належить близько половини яскравих метеорів, серед тьмяних метеорів їх відсоток зменшується.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 Метеорне тіло // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 286. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ International Meteor Association glossary
3. ↑ 3,0 3,1 Метеорний потік // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 285. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Див. також

* Астероїд
* Мікрометеороїд
* Космічний пил
* Метеор
* Метеорит
Сітка (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я
* Годинник

**Сі́тка** (лат. *Reticulum*) — невелике за площею сузір'я південної півкулі неба. Містить 22 зорі, видимих неозброєним оком. З території України не видно.

## Історія

Сузір'я введене Нікола Лакайлем 1754 року без назви. Згодом 1756 року запропоновано назву *Ромбоїдальна Сітка*, на честь розповсюдженого тогочасного астрономічного інструменту.

## Значимі об'єкти

**ζ** Сітки — подвійна зоря, подвійність якої можна спостерігати неозброєним оком.

2005 року у спіральній галактиці NGC 1559, яка розташована у Сітці, відкрито наднову зорю типу Ia.

## Література

Сітка // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 425. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Мечі Курфюрста Саксонського

**Мечі Курфю́рста Саксо́нського** (лат. *Gladii Electorales Saxonici*) — відмінене сузір'я. Запропоноване Готфрідом Кірхом у 1684 році в журналі *Acta eruditorum* саме в тій статті, де Ян Гевелій увів сузір'я Щита. Вважається, що сузір'я Мечів Курфюрста Саксонського ніким не використовувалось, окрім самого Готфріда Кірха.

Сузір'я запропоноване на честь Йоганна Георга III — курфюрста Саксонії, де на той час власне і проживав Готфрід Кірх.

Малюнок сузір'я зображував герб саксонського курфюрста у вигляді двох перехрещених мечів. Найяскравіші зорі сузір'я Готфрід Кірх позначив латинськими літерами так, щоб вздовж одного меча вони створювали напис «Johan», а вздовж другого — «Georg».

На перехресті мечів знаходиться найяскравіша зоря сузір'я 3,7 m, на той час позначена як *o*, а зараз відома як 109 Діви.

Сузір'я включало в себе частини сучасних сузір'їв Волопаса, Змії, Терезів та Діви. Воно знаходилось в ділянці обмеженій зорями α Волопаса, α Змії, β Терезів, μ Діви й τ Діви, проте останні дві зорі не належали до сузір'я Мечів Курфюрста Саксонського.

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 *Hevelius, Ioannes; Gotofredus Kirchius.* Scutum Sobiescianum, et enses electorales Saxonici, novi in coelo asterismi // Acta eruditorum. — Lipsiae, 1684. — С. 395—396, 595.
2. ↑ 2,0 2,1
5. ↑ *Bakich M. E.* The Cambridge Guide to the Constellations. — Cambridge University Press, 1995. — P. 44. — 320 p. — ISBN 0-521-44921-9.
Берегиня (зоря)

**Берегиня** (**HAT-P-15**) — зоря у сузір'ї Персея. Перебуває на відстані 619 св. років від Землі, має екзопланету.

## Назва

У 2019 році Міжнародний астрономічний союз оголосив конкурс на назви для 100 зір та їхніх супутників. Країнам-учасникам було запропоновано придумати назву певній зорі і її планеті-супутнику. Україні запропонували обрати назву для зорі **HAT-P-15** із її супутником *HAT-P-15 b*. Пропоновані назви мали «належати об'єктам, людям або місцевості, які мають велике і довготривале культурне, історичне чи географічне значення», або «бути тематично пов'язані з небом, астрономією, сузір'ям, в якому розташована система». Окрім цього, вони мали бути легкими для вимови і мати в латинській транскрипції довжину від чотирьох до 16 символів. Аби уникнути конфліктів, організатори не розглядали як варіанти імена політиків, військових або релігійних діячів, а також людей, які померли менше століття тому. Також не можна було висувати на голосування назви організацій або товарів, клички тварин, скорочення або спеціально придумані імена.

Результати конкурсу було оголошено 17 грудня 2019. Українці з-поміж майже сотні пропозицій обрали для зорі назву Берегиня, а для її планети — Тризуб. Як вказується у поясненні, останнім часом Берегиня отримала статус національної богині — хранительки домашнього вогнища і захисниці землі. Для екзопланети обрали ім'я Тризуб — давній слов'янський знак і герб України. Назви запропонували Оксана Жикол (Берегиня) і Вероніка Лобанська (Тризуб).

Правильною транскрипцією української назви латиницею є варіант **Berehynia**, проте в англомовній літературі часто використовується варіант написання **Berehinya**.

## Характеристика

Берегиня за своїми характеристиками схожа на Сонце: це жовтий карлик з масою і діаметром, що дорівнюють 1,01 і 1,08 сонячних відповідно. Температура поверхні зорі становить близько 5568 Кельвінів. Вік зорі оцінюється приблизно в 6,8 мільярдів років.

Планета-супутник HAT-P-15 b відкрита у 2010 році. За масою вона перевершує Юпітер майже вдвічі. Обертаючись на дуже близькій відстані від батьківської зорі (0,09 а. о.), планета має високу температуру зовнішніх шарів атмосфери — близько 904 Кельвінів. Обчислення показують, що в хімічному складі *HAT-P-15 b* переважають водень і гелій. Планету відкрили транзитним методом.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Тризуб і Берегиня: українці обрали назви далекій зірці та екзопланеті
2. ↑ (рос.)
3. ↑ SkyEye — Perseus

## Посилання

* HAT-P-15 на сайті Планетні системи(рос.)

* HAT-P-15 в Енциклопедії екстрасонячних планет(англ.)
Геліосфера

**Геліосфе́ра** — зона у космічному просторі навколо Сонця, оточена міжзоряним простором, що перебуває під впливом сонячного вітру. Майже вся речовина в межах геліосфери походить із Сонця. Межею геліосфери вважають геліопаузу, де потік сонячної плазми врівноважується гідродинамічним та магнітним тиском міжзоряного газу. За сучасними даними ця межа розташована на відстані близько 100 а.о. і деякою мірою залежить від сонячної активності. Форма геліосфери несиметрична, що зумовлено рухом Сонця відносно навколишнього середовища у напрямку апекса зі швидкістю 20—25 км/с.

На відстані 60–70 а.о. (10 млрд км) від Сонця сонячний вітер рухається зі швидкістю понад 200 км/с (1 млн км/год), але внаслідок взаємодії з міжзоряним простором гальмується і його швидкість падає до нуля. Межа, на якій відбувається гальмування сонячного вітру міжзоряним простором, має назву межі ударної хвилі (англ. *bow shock*). Цієї межі, яка розташована на відстані близько 90 а.о. від Сонця, досягли 2003 року космічні апарати Вояджер-1 та Вояджер-2. Межа, на якій рух сонячного вітру зупиняється, має назву головної ударної хвилі (англ. *termination shock*).

## Посилання

1. ↑ 1,0 1,1 Геліосфера // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 104—105. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Орбітальний період

**Орбіта́льний пері́од** — час, за який небесне тіло здійснює повний оберт навколо зовнішнього центру тяжіння, або навколо спільного з іншим небесним тілом центру мас.

Існує кілька видів орбітальних періодів при розгляді тіл Сонячної системи, залежно від вибору системи відліку:

* **Сидеричний період** (зоряний рік) (лат. *sideris* — зоряний) — проміжок часу, протягом якого певне небесне тіло чи супутник здійснює повний оберт навколо головного тіла (або спільного центру мас) по відношенню до далеких «нерухомих» зір.
* **Синодичний період** — проміжок часу, протягом якого тіло Сонячної системи (планета або мала планета), рухаючись своєю орбітою, повторює своє розташування щодо Сонця (при спостереженні із Землі). Система відліку утворена двома тілами: Землею й Сонцем, ця система відліку є рухомою й, відповідно, синодичний період обертання досліджуваного тіла залежить від параметрів орбіти Землі. Наприклад, упродовж синодичного періоду обертання Місяця останній проходить через всі свої видимі фази (від нового місяця до повного). Цей період можна відстежити з Землі й для інших планет.
* **Драконічний період** — проміжок часу між двома послідовними перетинами тілом екліптик з південної у північну півкулю. Період дещо відрізняється від сидеричного, бо точки перетину з часом повільно змінюються.
* **Аномалістичний період** — відтинок часу, за який тіло має пройти від перицентру до перицентру своєї орбіти. Цей період може трохи відрізнятися від сидеричного, бо вісь орбіти повільно змінюється під впливом зовнішніх збурень гравітаційного поля. Це час, за який небесне тіло робить один повний оберт навколо іншого тіла, повертаючись у вихідну точку, наприклад, перигей або перигелій: 27,55455 днів у Місяця і 365,25964 дня у Землі. Він дещо довший сидеричного періоду.
* **Тропічний період** — вимірюється через видимий рух Сонця на небі, коли воно перетинає небесний екватор. Рік відрізняється від сидеричного через прецесію точки рівнодення.

## Див. також

* Земний рік
* Стартове вікно

## Джерела

* Сидеричний рік // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 421. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Juke Alert

Juke Alert is a add on for Citadel that gives players the ability to create Snitches and Alerts, which in turn allows player to catch griefers and thieves.

## Snitch

Snitches are Jukeboxes that record the entering of players, breaking and placing blocks, and opening of containers within an area.

Snitches have a cull time of two weeks.

## Alert

Alerts are Noteblocks that only notify players when players enter the area around the Alert.

Alerts have a cull time of four weeks.

## Cull Time

Cull time is how long a Snitch/Alert can be left without being 'culled' before it disables itself.

To cull a Snitch/Alert, a Moderator or Owner of the reinforcement group the Snitch/Alert is a part of must walk near it.

## Creating

Creating A Snitch/Alert is quite simple, players must simply reinforce their Jukebox/Noteblock, and every player within that reinforcement group will have access to the records/be notified of entry of players into the area.

## Commands

* /ja
	+ Show information about Juke Alert and possible commands.
* /jahelp
	+ Show all commands.
* /jainfo
	+ Show info about a snitch.
* /janame [Name]
	+ Set the name of the snitch.
* /jaclear
	+ Clear a snitch.
* /jaclearall
	+ Clear all your snitches.