Золота Орда

Форма правління
хан
- 1242—1255
- 1379—1395
Батий (Кок Орда)
 Законодавчий орган:
 Історія
Ліквідовано - 1502

Золота́ Орда́ (монг. Алтан Орд; тат. Altın Urda) — держава кочівницького типу, що існувала між 1240 — 1502 роками у степах Східної Європи, Центральної Азії та Західного Сибіру. Виникла на базі монгольських завоювань 1220 — 1240-х років. Початково була частиною єдиної Монгольської імперії нащадків Чингізхана і називалась улусом (вотчиною) Джучі, старшого сина Чингізхана. Назва «Золота Орда» походить від назви в московських літописах 16 століття як пам’ять про золоте шатро ханської ставки (орди). У східних літописних джерелах улус Джучі називався Дешт-і-Кипчак, Білою ордою (Ак-орда) та Синьою ордою (Кок-орда). Керувалася прямими нащадками Джучі, що носили титул ханів, а з кінця 14 століття — великих ханів на ознаку своєї суверенності. Поділялася на два найвпливовіші крила — улуси нащадків двох синів Джучі — Батия та його старшого брата Орда-Ічена. В процесі розпаду зі складу Золотої Орди виділилися Астраханське ханство, Кримське ханство, Ногайська Орда, Казанське ханство, Велике князівство Московське, Сибірське ханство, Казахське ханство, Узбецьке ханство. Татарська держава, яка існувала в 13-15 ст. на території Середньої Азії і Східної Європи. В східних джерелах називалась Улус Джучі, або Синьою Ордою, в руських - 3.О. Виникла на поч. 40-х років 13 ст. внаслідок завойовницьких походів хана Батия. До складу З.О. входила територія від басейну р. Обі і р-ну нижньої Сирдар'ї на Сході до р. Дністра на Заході. Руські князівства територіально не входили до складу З.О., а перебували у васальній залежності - платили данину, зобов'язувались надавати монголо-татарам військову допомогу та ін. Центром З.О. було нижнє Поволжя, де за Батия засновано столицю - Сарай-Бату поблизу сучасної Астрахані (тоді Хаджи-Тархан). За правління хана Узбека столиця була перенесена в Сарай-Берке (місто засноване братом Батия ханом Берке, 1255-1266) побл. сучасного Волгограду. В 50-х роках 13 ст. З.О. стала повністю незалежною від Монгольської імперії. На чолі З.О. стояв хан з роду Чингісхана. Для вирішення найважливіших питань хан скликав з'їзд з членів династії - курултай. Політичний лад З.О. мав напіввійськовий характер, що позначилося на адміністративному устрої. З.О. поділялася на улуси, області, округи-тумани, тисячі, сотні, десятки. На чолі адміністративно-територіальних одиниць стояли беки, темники, тисячники, сотники, десятники, які були одночасно правителями і воєначальниками. В 40-х роках 13 ст. боротьбу проти монголо-татарського іга у пд.-зх. землях Київської держави очолив галицько-волинський князь Данило Романович Галицький. Проте через деякий час був змушений визнати владу золотоординського хана, хоча залежність Данила Романовича Галицького від З.О. була набагато меншою, ніж інших руських земель. З II пол. 14 ст. внаслідок посилення визвольної боротьби підкорених і залежних народів, а також загострення внутрішніх суперечностей могутність З.О. почала занепадати. Влітку 1362 литовський князь Опьгерд, скориставшись ослабленням З.О., розбив на р. Сині Води монголо-татарські війська і захопив частину українських земель (Чернігово-Сіверщину, Київщину, Поділля), які перебували під владою татарських ханів. Поступове відокремлення від З.О. самостійних ханств -Сибірського ханства (кін. 15 ст.). Ногайської Орди (40-і роки 15 ст.), Казанського ханства (1438), Кримського ханства (1443) та інших привело наприкінці 15- на поч. 16 ст. до її остаточного розпаду.

## Державний устрій

Золоту Орду досить добре можна характеризувати як імперію, в первісному значенні цього слова — військова влада. Основу держави становило кінне військо, на початку свого існування утворене степовими кочовими племенами. В Золотій Орді — вся влада (законодавча, виконавча і судова) зосереджена в одних руках, за невиконання наказу — смерть.

Ще одна важлива особливість устрою Золотої Орди — велике значення родоплемінних зв'язків. На чолі орд, які входили до складу Золотої Орди стояли як правило представники однієї родини — нащадки Чингіз-хана, чингізіди. Тому вирішення внутрішніх справ у Золотій Орді часто нагадує вирішення справ в одній великій родині.

До складу Монгольської імперії входили окремі військові одиниці — орди, кожна з яких контролювала область, яка за розмірами могла утворити окрему державу. В різних історичних джерелах ці області фігурують під назвами — улус (в сучасній турецькій перекладається як країна), царство, князівство, уділ, ханство, в Західній Римській імперії тих часів цій територіальній одиниці відповідає королівство. Уділ у свою чергу ділився на тумани (виставляли до 10 000 воїнів, давньоруською — тьма, військо, у римлян — легіон), який підкорявся темнику (інша назва — воєвода). Туман ділився на тисячі (у козаків їм відповідають полки), якими керував тисяцький, тисячник (полковник). Тисяча ділилась на сотні (у римлян — центурії) якими керували сотники (у римлян — центуріони), сотні ділились на десятки, якими керували десятники.

Ставлення до Монгольської імперії в сучасному світі неоднозначне. З одного боку вона позбавила самостійності велику кількість народів і племен, з іншого — вона протягом двох століть забезпечувала мир і законність на величезній території від Східної Європи до Тихого океану. Це стало основою розвитку міжнародної торгівлі (Великий Шовковий Шлях) і фінансової системи, поширення культури і знань.

## Суспільство

Життя різних людей складувалось по різному. З одного боку, хани Золотої Орди звільнили від податків практично всі релігійні установи, зокрема християнські монастирі, що спричинилося до їхнього розвитку. Вільні люди, торгівці і вояки теж мали змогу служити і торгувати в усіх землях Золотої Орди.

### **Релігія**

В історії Великої Золотої Орди можна умовно виділити два періоди. Так перший період характеризується віротерпимістю, дотримуватися якої заповідав ще сам Чингізхан. Другий період (період розпаду) — коли верхівка Орди, з часів хана Узбека, перш за все родина Чингізідів, починає масово приймати іслам і змушувати до цього своїх підлеглих інших віросповідань, перш за все християнства, так само як мусульман, незгодних з офіційним державним баченням ісламу.

## Хани

* Бату, 1241—1255
* Сартак, 1255—1256)
* Улагчі, 1256 — 1257
* Берке, 1257 — 1266)
* Менгу-Тимур, 1266 — 1282
* Туда-Менгу, 1282—1287
* Тула-Буга, 1287—1291
* Токта, 1291—1312
* Узбек-хан, 1312—1341
* Тінібек, 1341—1342
* Джанібек, 1342—1357
* Бердібек, 1357—1359
* Кульпа, серпень 1359— січень 1360
* Науруз-хан, січень-червень 1360
* Хизр-хан, червень 1360 — серпень1361
* Тимур-Ходжа-хан, серпень-вересень 1361
* Ордумелік, вересень-жовтень 1361
* Кільдібек, жовтень 1361-вересень 1362
* Мюрад-хан, вересень 1362-осінь 1364
* Пулат-хан, осінь 1364-вересень 1365
* Азіз-шейх, вересень 1365—1367
* Абдулах-хан, 1367—1368,1369—1370
* Хасан-хан, 1368—1369
* Булак-хан, 1370—1372, 1375—червень 1375, липень 1375—грудень 1375
* Урус-хан, 1372—1374, червень-липень 1375
* Черкес-хан, 1374—1375
* Каганбек-хан 1375—1377
* Арабшах Муззаффар, 1377—1380
* Тохтамиш, 1380—1395
* Тимур-Кутлуг, 1395—1399
* Шадибек, 1399—1408
* Пулат-Салтан-хан, 1407—1411
* Тимур-хан, 1411—1412
* Джалал ад-Дін-хан, 1412—1413
* Керим-Берді, 1413—1414
* Кепек, 1414
* Чокре, 1414—1416
* Джаббар-Берді, 1416—1417
* Дервіш-хан, 1417—1419
* Кадир-Берді, 1419
* Хаджі-Мухаммад, 1419
* Улу Мухаммед, 1419—1423, 1426—1427, 1428, 1428—1432
* Барак-хан, 1423—1426, 1427—1428
* Кічі-Мухаммед, 1428, 1432—1459