Somogy vármegye

Somogyi közigazgatási területi egység az államalapítástól az 1950-es megyerendezésig.

## Története:

11-12. század: Szent István keresztény magyar királyságának közigazgatási rendszere részben a törzsi magyarság intézményeinek módosításán, részben a nyugati államoktól átvett szervezeteken alapult. Somogy vármegye közvetlen elődje Koppány vezér uradalma volt, Somogyvár központtal. Koppány törzsének leverését követően István királyi uradalommá minősítette a Balatontól a Dráváig húzódó területet, a már meglévő várakkal, erődítményekkel egyetemben. A vármegye székhelye Somogyvár lett, ahol I. László 1091-ben bencés monostort alapított.

13-14. század: a század elején a királyi várszerkezet bomlásnak indult, amely az Imre király és fivére, Endre viszálykodásában, valamint a tatárjárás pusztításában és az azt követő belviszályokban csúcsosodott ki. A tatárjárást követően IV. Béla gyakran osztott várépítési kiváltságokat, amely a vármegyei védelmi rendszer kiépülése mellett, a magyar főnemesi réteg gyors kialakulásával is járt, akik a következő évtizedek során megyei önkormányzatokat is létrehoztak a nemesi vármegyékké átalakult közigazgatási területeken. A várszerkezet tisztikara is átalakult: a vármegye élén álló ispánból főispáni, udvarbírájából alispáni cím jött létre. Előbbit a király, utóbbit a nemesség választotta. IV. Béla és fia V. István uralkodását követően ismét belviszályok dúlták fel a Magyar Királyságot, Somogyot is, egészen Károly Róbert uralkodásáig, aki hadjáratában egyőzte a lázadó nemesek, Somogyban a Németujváriak, erőit. A 13-14. században Somogy vármegye Zalával és a Drávával határos segösdi (segesdi) területe önálló közigazgatási egység volt, amely a mindenkori királyné koronauradalmának számított. A 14. század végén a segösdi kerület elvesztette önállóságát és beolvadt Somogy vármegye területébe.

15. század: Az Anjou-kort követően ismét belviszályok dúlták fel a Magyar Királyságot, amelyben a somogyi nemesek ismét a felkelés mellé álltak, ám a királyellenes erők súlyos vereséget szenvedtek az 1403-as sebesi ütközetben. A nemesség a vereséget követően újra behódolt a királynak, majd csapataikkal részt vettek a folyamatos déli törökellenes harcokban, valamint hadba vonultak a husziták ellen Csehországban. Somogyot a tatárjárás óta a török hódításig egyenes vonalú gazdasági fejlődés jellemezte. Mátyás halálát követően a hatalmi harcok is kiterjedtek a vármegye területére, ám 1498-ban Somogy a vármegyék közül elsőként nyerte el II. Ulászlótól a címer- és pecséthasználati jogot.

16-17. század: a mohácsi vészt követően Somogyban is hamar megjelentek a törökök a Dráva mentén Bécs felé vonulva. 1552 végéig a törökök elfoglalták a Balaton délkeleti területét, velük szemben a magyar végházak álltak szemben Fonyód-Szigetvár vonalában. Ez utóbbi fenyegette a Konstantinápoly-Eszék-Buda hadiútvonalat, ezért a hódítók rendszeres hadjáratokat indítottak a régióban. Kaposújvár 1555-ben, Szigetvár 1566-ban került török kézre. Somogyot a törökök 1571-ben két tartományra osztották, Szigetvár és Koppány központokkal. Mivel a török hódoltság idején kevés somogyi terület maradt a Magyar Királyság területén, az 1596-os országgyűlés a vármegyét Zalához csatolta. Zrínyi Miklós sikertelen 1664-es hadjáratát követően, végül I. Lipót Habsburg császár csapatai űzték ki a törököt 1683-ban indított hadjáratukban. Buda visszavételét követően, Kaposvárt 1686-ban foglalták vissza, Szigetvárt 1689-ben adták fel a törökök.

17-18. század: a törökök kiverését követően a dél-dunántúli régió is Habsburg megszállás alá került. A katonai uralom alá vett kerületekbe Bécs kamarai tisztviselőket küldött ki, akik összeírták és feleskedték a lakosságot az uralkodó iránti hódolatra. Somogy területén több ilyen kerület húzódott, a birodalom három tartományának alárendeltségében, Pécs, Kaposvár és Szigetvár székhelyekkel. A somogyi nemeseket a bécsi udvar megfosztotta birtokaiktól, a magyarságot pedig német betelepítésekkel és a birtokoknak idegen földesuraknak osztásával igyekezett hátrányba kényszeríteni. Bécs végül belátta a közigazgatási változtatás szükségességét, ezért visszaállíttatta a nemesi vármegyei struktúrát. A török hódoltságot követően Somogy vármegye első főispánja gróf Eszterházy Gábor lett 1695-ben, aki egyúttal Zala és Fejér vármegye élén is kormányzott. Mivel a hódoltság alatt a vármegyehatárok és birtokviszonyok elmosódtak, újra ki kellett jelölni a közigazgatási határokat. Somogyban a legproblémásabb térség e téren a baranyai megyehatár volt, ahol végül 1699-ben sikerült véglegesen tisztázni Szigetvár Somogyhoz tartozását a pécsi püspökség alapítólevelére hivatkozva. A török megszállás végével a katolikus egyház is azonnal visszatelepült Somogyba. A Rákóczi-szabadságharc alatt jelentős kuruc felkelés bontakozott ki Somogyban, egészen 1709-ig, amikor a császári csapatok kiszorították Rákóczi hadait a térségből. A szatmári békét követően gróf Nádasdy Tamás somogyi főispán érdeme, hogy a vármegye tisztikara eltávozhatott a császári haderő szigetvári központjából Csökölyre, majd Nagybajomba. 1715-ben véglegesen szétválasztották Somogy és Zala vármegyét, majd a vármegyei közgyűlés több székhelyváltást követően 1724 és 1730 között a Nádasdy birtok központjában, Tapsonyban ülésezett, így ez a település vált a vármegye székhelyévé. Az 1730-as tapsonyi tűzvészt követően ismét folyton változott a székhely, 1736 és 1748 között Marcali városa kapta a címet, végül Nádasdy halálát követően, 1749-ben választották meg Somogy vármegye székhelyét Kaposvár képében. Három lehetséges település (Igal, Kaposvár és Szigetvár) közül választották ki a középen elhelyezkedő várost.

19. század eleje: az évszázad első felében jelentős antifeudális megmozdulások voltak. Katonaköteles legények és újoncok lázadtak fel, a jobbágyok és parasztok is rendszeres zendüléseket szerveztek, amelyek közül az 1840. december 7-én Mesztegnyőn történt eset volt a legsúlyosabb, amikor a katonák és pandúrok a tömegbe lőttek. Ugyanakkor a megye gazdasági és kulturális életének lassú fellendülése és az ipari létesítmények megjelenése is a korszakhoz köthető. Többek között a Festetich, Somssich és Sárközy családok felvilágosult nemeseinek köszönhető, hogy Somogyban is szárnyra keltek a reformkori liberális eszmék. Festetich György már 1792-ben megalapította a Csokonai Vitéz Mihály és Nagyváthy János nevével egybeforrt csurgói gimnáziumot, ezt követte a kaposvári gimnázium 1806-ban. 1816-ban vármegyei könyvtárat alapítottak, 1838-ban a Kaposvári Nemzeti Kaszinót. A klasszicista stílusú vármegyeháza 1832-ben készült el, az 1723 óta létező megyei levéltár és börtön új épületét 1828-ban adták át. Cukorgyárat alapítottak Szigetváron 1838-ban, a somogyszili Hunyady-uradalomban szivargyárat, Kaposváron posztógyárat. Fellendült a kereskedelem, valamint a vármegye vizeinek szabályozása is ekkor zajlott. 1807-től megkezdődött a Kapos, a Sió és a Sárvíz medencéjének szabályozása. A munka az 1840-es évekre fejeződött be. Ezzel párhuzamosan nekiálltak a Dráva és a Balaton szabályozásának az 1830-as, illetve 1840-es években.

19. század közepétől a századfordulóig: Az 1848. március 15-i pesti forradalom, majd az áprilisi törvények következményeként eltörölték a jobbágyságot. Somogyban a jobbágyfelszabadítás a művelhető területek 13%-át érintette, s mivel a jelentősebb földbirtokok továbbra is egyházi és világi nagybirtokosok tulajdonában maradtak, a felszabadult parasztok nem voltak elégedettek. A társadalmi változásokkal párhuzamosan lassan megkezdődött a somogyi nemzetőrség szervezése Csányi László irányítása alatt. 1848 szeptemberében a somogyi nemzetőrök hatékony gerillahadviselést folytattak Jellasics betörő csapatai ellen. 1849 januárjában a császári csapatok újra a vármegye megszállására indultak. Mivel a somogyiak nem adtak bizalmat a kinevezett császári biztosnak, erre építve Kossuth megbízta Noszlopy Gáspárt a helyi népfelkelés, majd honvédsereg megszervezésével, amely végül nyáron kénytelen volt Veszprém, majd Komárom irányába visszavonulni a császári túlerő elől. A szabadságharc bukását követően 1850-ben alakították át császári mintára a vármegye közigazgatását, a térséget hét járásra osztották. 1855-ben felállították a megye 13 csendőrőrsét. Az 1860-as évektől Somogyban is újra fellendült a gazdasági élet, modernizálódott a földművelés. 1861-ban átadták a Déli Vasút Budát Nagykanizsával összekötő, a Balaton déli partját érintő vasútvonalát, ezt követte 1872-ben a Dombóvár-Kaposvár-Zákány vasútvonal átadása. Kiterjedtek és korszerűsödtek a sokszor makadámborítású postautak, 1866-ban megjelent a megye első hetilapja, a Somogy, Roboz István szerkesztésében. A földesúri birtokok, bérmunkával dolgozó tőkés nagyüzemmé fejlődése lassú folyamat volt a megyében, a parasztok sanyarú sorsa, apró birtokaik miatt. Az elégedetlenség egyik következménye lett a somogyi parasztok kirajzása, először a Dráván túlra, majd a századfordulót követően sokuk a tengerentúlon kezdett új életbe. A századfordulóra gyors növekedésnek indult az ipar is, különösen a mezőgazdasághoz köthető feldolgozó ágazatok, bár jellemzően a kisipar maradt túlsúlyos a megyében. 1894-ben indult meg a termelés a kaposvári cukorgyárban. A dualizmus éveiben kiépült az elektromos hálózat, kiszélesedett a pénzintézetek köre, átadták a ma is létező (néhány azóta megszűnt) vasútvonalakat.

20. század: A századfordulón folytatódott a dualizmusra jellemző iparosodás és polgárosodás, amely a korszakra jellemzően munkásmozgalmi és szociális konfliktusokkal volt terhelt. A kapitalizmus fejlődése fokozta az ellentéteket a különböző társadalmi rétegek között, jelentős antiszemita zavargások is előfordultak. Az 1905-06-os belpolitikai válság idején a somogyi nagy- és középbirtokosok az elsők között csatlakoztak a dualizmus-ellenes "nemzeti ellenálláshoz". Az első világháború idején mintegy kilencezer somogyi származású katona vesztette életét a harcokban, a háború nyomorba döntötte a helyi gazdaságot, a tömegesen hazatérő katonák jelentős fosztogatásokba kezdtek 1918 őszén, így forradalmi helyzet alakult ki a vármegyében. Az országban elsőként 1919. március 3-án hozták létre Magyarország első mezőgazdasági szövetkezetét, még a Tanácsköztársaság kikiáltása előtt megalakult a megyei direktórium Latinca Sándor, Tóth Lajos és Peinhoffer Lajos vezetésével. A Tanácsköztársaság bukása után Horthy Miklós a Dunántúlon elsőként Kaposvárra látogatott. Az első világháborút követően Dél-Somogy 1918 őszétől 1921-ig szerb megszállás alatt állt, a megye gazdasági helyzete lelassult a háborús és forradalmi évek, illetve trianoni békediktátum után, amely jelentősen beszűkítette a megye felvevő piacát. A mezőgazdaság stagnált, a világgazdasági válság az iparosodást is visszavetette, nőtt az elszegényedés, gyakoriak lettek a politikai, választási csalások, egyedül a megye kulturális élete tartotta a színvonalat. A második világháborúban számos somogyi alakulat is az orosz frontra vonult a 2. magyar hadsereg kötelékében. 1941. június 26. és 1944. december 31. között 5500 és 6500 fő közöttire becsülhetőek a somogyi katonai veszteségek. A vármegye 5751 zsidó polgárából csaknem 5200-at deportáltak, alig hatszázan tértek haza. A megyében a polgári lakosság köréből 4498 fő vesztette életét. A front közeledtével sokan elvándoroltak a megyéből, azonban a migránsok többsége eleve menekültként érkezett Somogyba háború sújtotta területekről. A front elvonultával, már 1945-ben újjáalakultak a Magyar Függetlenségi Front pártjai. A hiperinfláció, nyersanyaghiány és nagy munkanélküliség jellemezte gazdasági helyzet rosszabb lett az első világháború után tapasztaltaknál, Barcs és Nagyatád üzemei is jelentős károkat szenvedtek. 1945-ben sor került a földreformra, több ezer parasztember jutott földhöz Somogyban, azonban a kommunista pártállam kialakulásával párhuzamban megkezdődött a téeszesítés, a vállalatok és bérházak államosítása. A közigazgatási rendezés során 1948-ban a Csurgói járás Nagykanizsa közeli községeit Zala megyéhez, a vármegyerendszer megszűntetésekor 1950-ben a Szigetvári járás nagy részét Baranya megyéhez csatolták, Siófok és környéke pedig Somogy megye közigazgatásába került át.

## Felhasznált források:

1. ↑ Magyarország vármegyéi és városai, Somogy vármegye. Bp. : Országos Monográfia Társaság, 1914. p. 364-365.
2. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 32-33.
3. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 32-33.
4. ↑ Magyarország vármegyéi és városai, Somogy vármegye. Bp. : Országos Monográfia Társaság, 1914. p. 371-375.
5. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 34.
6. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 34-35.
7. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 32-39.
8. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 39-40.
9. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 40-46.
10. ↑ Somogy megye kézikönyve. Hatvan : CEBA, 1998. p. 47-50.

## Weboldalak, online források:

* http://bit.ly/1oCVY0W
* http://festettcimerek.hupont.hu/1/somogy-varmegye-jarasonkent
* http://geogr.elte.hu/PHD\_konferencia\_ELTE\_2002/doktori\_konferencia\_anyagai\_2002/kuruczgabor.pdf
* http://lazarus.elte.hu/hun/maps/1910/gonczy/somogy.htm
* http://library.hungaricana.hu/hu/view/SOMM\_sk\_115/?pg=0&layout=s
* http://mek.oszk.hu/09500/09536/html/0018/0.html
* http://mek.oszk.hu/09500/09536/html/0018/13.html
* http://mek.oszk.hu/09500/09536/html/0018/5.html
* http://regvoltkepek.blogspot.hu/2015/05/somogy-varmegye-nepe-folytatashoz-katt.html
* http://somogy.zsidomult.hu/index.php/cimlap/a-varmegye-zsido-toertenete
* http://www.genealogus.hu/terkepek/megye/1910/somogy.html
* http://www.kislexikon.hu/somogy\_a.html
* http://www.konyv-e2.hu/pdf/varmegye/Somogy\_vm.pdf
* http://www.somogy.hu/?cid=86
* Logó, cégér, címer: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/2/27/Coa\_Hungary\_County\_Somogy\_(history).svg
* Wikipédia: http://bit.ly/1RqjTKH

## Somogy vármegyéről a Takáts Gyula könyvtár állományában:

* Cikkek: http://bit.ly/1jJOdUQ
* Könyvek, könyvrészletek: http://bit.ly/1LdsBuj

## Ajánlott irodalom:

* Csorba József: Somogy vármegye ismertetése. (reprint) Bp. : História Könyvház, 2012.221 p.
* Csánki Dezső: Somogy vármegye - Magyarország vármegyéi és városai. Bp. : Orsz. Monográfiai Társaság, 1914. 655 p., 1 térképpel.
* Címlapunk története : Somogy vármegye címereslevele. In: A Somogyi Hírlap kalendáriuma, 1998. p. 242-246.
* Fejes Gyula: Somogyvármegye részletes címtára. Kaposvár : Weisner Radó, 1922. 144,(58) p.
* Fóris Anna: Somogy vármegye községei. In: Dunántúli vármegyék / Szeghalmy Gyula. Bp. : Magyar Városok Monográfiája, 1939. p. 563-932.
* Kanyar József: Harminc nemzedék

vallomása Somogyról : történelmi olvasókönyv. Kaposvár : Somogy, 1992. 292 p.

* Pesty Frigyes: Somogy vármegye

helynévtára. (reprint) Kaposvár : S. Megyei Levéltár, 2001. 416 p.

* Somogy vármegye In: Vármegyék könyve / Bencsik Gábor [szerk.] (2. kötet) Bp. : M. Mercurius, 2008. p. 97-112.
* Szabó Géza, F.: Somogy vármegye és Kaposvár megyei város általános ismertetője és címtára az 1932. évre. Bp. : Vármegyei Tisztviselők Országos Egyesülete, 1932. 514 p.
* Zsadányi Oszkár: Somogy vármegye és Kaposvár megyei város címtára, 1937. Pécs, 1937. 148 p.