Keresztesrendek

A keresztes lovagrendek a Veroniai Kegyelmes Isten Egyházának fegyveres alakulatai, jellemzően lovagi, nehézpáncélos, lóháton és gyalog is kivitelezhető közelharci harcmodort képviselnek változatos fegyvernemekkel (egy és kétkezes kardokkal, buzogányokkal, csatabárdokkal és pajzzsal, esetleg kopjával vagy lándzsával)

## **A keresztes lovagrendek eredetéről**

A legendák és feljegyzéstöredékek úgy tartják az első „szent harcos”, aki erejét és életét az egyház szolgálatába állította I. Károly király idősebb leánya, Hildegard Karolsdottir volt (ismertebb nevén „Fényes Hildegard”, az első viking harcos, aki képes volt az Úr szent fényét használni a csatában). Természetesen az ő harcstílusa még közel sem volt a lovagi modorhoz ám az Exercituum hagyományosan őt nevezi meg, mint a szervezet előfutárát. Többek között ez tekinthető a magyarázatnak arra miért jelentős a női lovagok aránya a keresztesek között egészen az alapításuktól kezdve.

A keresztesek jellegzetes, fémpáncélos, egy vagy két kézzel forgatott kardra és pajzsra alapozó harcstílusát a hagyomány szerint Azrael arkangyal tanította az embereknek Veronia fiatalkorában. A reálisabb magyarázat valószínűleg a hajós életmód elhagyásában keresendő: folyamatos szárazföldi hadakozásban már nem volt szükséges a könnyű, bőr vagy sodrony páncél adta szabad, gyors mozgás előnye, ugyanakkor az íjak fejlődésével és később a számszeríjak megjelenésével szükségessé vált az azok megállítására alkalmas harci viselet kialakítása. Ezt tovább ösztökélte Veronia gazdag és különlegesen előnyös tulajdonságú érclelőhelyeinek feltárása és kiaknázása, és mivel a korai időkben az Egyház szerepe a mai állapotnál is jelentősebb volt az Átok jelentette fenyegetés friss emléke miatt az Exercituum lovagjai lettek az elsők, akik felszerelhették magukat az új hadnemben.

## **A lovagrendekről általában**

Minden, a Veroniai Kegyelmes Isten Egyházának püspökei által felkent lovag a Keresztes Lovagsereg, avagy latinul a Sacra Institutio Exercituum Christi alá tartozik, azonban a Szent Hivatal inkvizítoraival ellentétben nincs központilag irányítva a teljes testület. Minden lovagrend egyedileg igazgatott és vezetett és feladatköre is az adott rend profiljától függ. A rendek élén a nagymester áll, akit mindig a Szentszék jelöl ki. A nagymester a rend igazgatásában, annak lélekszámától függően egy vagy több elöljáróra támaszkodik, akik folyamatosan felügyelik a rend alá tartozó lovagokat a hivataluk által megkövetelt magatartás betartatása végett. A „közrendű” lovagoknak nincs külön címük, születéskor kapott keresztnevüket viselik és az elöljáróktól kapják utasításaikat. Egy-egy rendhez tartoznak még az alapkiképzésen átesett, magukat elhatározott apródok is, akik a rend életvitelét segítik megkönnyíteni és további, későbbi funkciójukra hangsúlyozott kiképzést kapnak.

A keresztes rendek egyetlen lovagja sem, a nagymesterek kivételével, egyházi méltóság. Az Exercituum mint klérus közeli laikus szervezet működik, megkérdőjelezhetetlenül elhatárolva magát a papságtól ám kivonva magát az állami irányítás prioritása alól. Természetesen minden lovag engedelmességgel tartozik a Veroniai Királyság örökletes uralkodójának, ám egyházi feletteseik parancsai minden esetben felülírják azt, ha szükséges.

## **Az egyes lovagrendek**

### **Ordo Maellus** („Isten pörölye”)

*„Féld a haragot, féld a büntetést, féld a bűnt! A legősibb és leghatásosabb tanítás.„*

Erasmus nagymester

**Alapítás éve:** V.I.SZ. 54

**Jelenlegi nagymester:**  Erasmus bíboros

**Jelkép:**  Kereszt körüli, vértől csepegő töviskoszorú

**Jelmondat:**  „Közel a harag napja.”

**Leírás:**  A legidősebb keresztes rend, alapításuk szinte egybeesik az Egyház megszületésével. A korai időkben még nagyon is élő viking harci düh szinte érintetlenül maradt fenn az Ordo Maellus köreiben, tagjaik különösen kegyetlen és könyörtelen harcosok hírében állnak. Feladatuk különösen az első évszázadban és a legutóbbiban vált szükségessé, ugyanis ez a rend tölti be az Egyház büntető és kivégző osztagának szerepét. Az Isten Pörölye kérlelhetetlen a bűnösök jogos büntetésének kiosztásában, legyenek eretnekek, nekromanták, démonok, hitehagyók, fals tanítók, vámpírok, boszorkányok vagy kiátkozott volt keresztények. Harcmodoruk a legoffenzívebb, általában kétkezes kardot használnak, gyakran méreggel bevonva vagy fogazottan. Régi legenda szerint a vámpírok nehézpáncél viseleti hagyományát az Ordo Maellus által végrehajtott V.I.SZ. 200 körüli népirtásból eredő félelem váltotta ki. Híres tagjai voltak „Vérmező” Albertus püspök, IV. Sixtus pápa és Esroniel von Himmelreich zsinatelnök.

### **Ordo Regnum Dei** („Isten Királysága”)

*„Néha idegesítenek, mert azt hiszik, mindenhez jobban értenek. De mikor a Holtmezőn elszabadult a pokol hálás voltam értük.„*

Eric Hoeven szakaszparancsnok, Királyi Gyalogsági Ezred

**Alapítás éve:** V.I.SZ. 254

**Jelenlegi nagymester:**  Martius püspök
**Jelkép:**  Koronából kiemelkedő aranykereszt

**Jelmondat:**  „Adveniat regnum tuum (…)sicut  in coelo et in terra.” (Jöjjön el a te országod (…) amint a mennyben, úgy a földön is.)

**Leírás:**  Az Ordo Regnum, avagy gúnynevükön a „király keresztesei” egy igen speciális rend. Tagjai szerves részét képezik az északi királyság reguláris hadseregének, négy-öt fős csapatokban egyes szakaszokhoz vannak kiosztva. A lovagok szent fegyverkezést és szentségre érzékeny ellenfelek elleni harcot érintő kérdésekben tanáccsal és segítséggel látják el az állam katonáit és bérelt zsoldosait. Igen gyakran kíséri őket egy-egy felszentelt áldozópap, ám koránt sincsenek olyan jelentős számban, hogy kevert seregről beszélhetnénk, mint a déli királyságban. Kezdetleges próbálkozásaikat a laikus katonák túlzott egyházi kontrollnak vélték és ellenszenves volt a fellépés velük szemben, a démon-háború (V.I.SZ. 598-602) alatt azonban jelentős segítséget jelentettek az egyes ütközetekben. Tagjaik jelentős lexikális tudás birtokában vannak mind csapatstratégia, mind párharcok, mind ostromok tekintetében az Egyház által kitüntetett figyelemre méltónak jelölt ellenségek (démonok, vámpírok, nekromanták és élőholtak, protestáns eretnekek) ellen. Ennek hátulütője, hogy konkrét harci potenciáljuk, főleg emberek és tündék ellen keresztes lovagok átlagához képest gyengébb. Híres tagjaik voltak Innesfeldt-i Szent Marianne lovag, Szent Dominik vértanú és VII. Ince pápa.

### **Ordo Canes Domini** („Az Úr Vérebei”)

*„Egyesek azt állítják róluk, hogy éjszaka a templom tetején alszanak vízköpők képében. De tévednek, egyáltalán nem alszanak.„*

”Fekete” Hans, fővárosi mestertolvaj

**Alapítás éve:** V.I.SZ. 768

**Jelenlegi nagymester:**  Domitius lovag

**Jelkép:**  Fehér pajzson fekete kereszt

**Jelmondat:**  „Pro gratia Domini custode sanctem.” (Az Úr dicsőségéért őrizd a szentségest.)

**Leírás:**  A Canes Domini egy fiatal és csekély lelket számláló rend, amelynek tekintélyét a V.I.SZ. 800-ban történt egyházszakadás kellően megtépázta, hogy sokan jelentéktelennek tartsák. Feladata az szakrális szempontból fontos helyek, a szent ereklyék és a nagytekintélyű egyházi személyek védelme. Harcmodoruk a védekezésre és védelemre tolódott, pajzsot és egykezes kardot vagy buzogányt használnak. A szokásos, démonérzékelés áldása mellett egy megfelelő rangot elért tagjaik képessé válnak az általuk elhivatottan védelmezett tárgyak vagy személyek elleni ártó szándékot megérezni a közelükben állókból, amennyiben azok nem rejtik azt mágikusan. A Nagy Harag Évében a rend feladata volt a Hellenburgi Nagytemplom őrzése is, ám Esroniel von Himmelreich és protestáns lázadói ellen vereséget szenvedtek és tiszti karuk szinte teljesen megsemmisült. Azóta az új nagymester, a jelenleg egyházi rangot nem birtokló Domitius lovag vezetésével a rend újrarendezte a sorait és egyre több sikeres feladatot hajt végre, így tagjainak száma is fokozatosan növekszik. Jelenleg egyetlen tagjuk sem tüntette ki magát a kódexekben.

### **Ordo Militia Caelorum** („A Menny Serege”)

*„Sem kard sem halál nem rémít, mert mennyei gazdagságot talál az, aki szent célért esik el a csatamezőn, Krisztus igaz katonájaként.„*

Részlet a keresztesek hitvallásából

**Alapítás éve:** V.I.SZ. 56

J**elenlegi nagymester:**  Cornelia rendfőnöknő

**Jelkép:**  Három vörös kereszt, a középső nagyobb és kiemelkedő

**Jelmondat:**  „A seregek urának dicsőségére.”

**Leírás:**  A legnépesebb rend, az egyház „sorkatonasága”. Tagjai a világi katonai szolgálattal megegyező feladatot látnak el, az egyház hadmozdulatainak fő ereje. Kifejezett funkciójuk épp ezért nincs, mindig az adott parancs függvényében cselekednek és látnak el támadó, védekező, hódító vagy akár felderítő feladatokat is. Harcmodoruk egy-, másfél- vagy kétkezes kardra idomult, a lovagok egyedi ízlése és preferenciája szerint, pajzsot ritkán használnak. Páncélzatuk kevésbé masszív ám több és gyorsabb mozgásra ad lehetőséget. Divíziókra vannak osztva, amelyek általában egy-egy színt és szimbólumot viselnek (Fekete Griff, Vörös Kígyó, Zöld Szarvas, stb…) a könnyebb irányítás és a részleges mozgósítás lehetővé tétele végett. A divíziókat az elöljárók vezetik, akik közvetlen elszámolással tartoznak a nagymesternek (jelenleg Cornelia Rotstadt lovagnak, aki egyedüli nő a nagymesterek között). Híres tagjaik voltak II. Sixtus pápa és Szent Theodora vértanú és rendfőnöknő.