Itáliai Föderáció

Az Itáliai Föderáció zászlaja

Az **Itáliai Föderáció** (olasz: *Federazione Italiana*, latin: *Foederatio Italica*) egy monarchia államformájú erősen decentralizált föderatív állam Dél-Európában. Politikai berendezkedése alapján *koronázott köztársaságként* definiálható. Jelenlegi államfője Leone Borgia nagydózse.

## **Történelme**

### **Régmúlt**

Itália szerte már az ókor óta léteztek államok, legjelentősebb ezek közül talán a Római Birodalom. A közép- és újkorban fragmentálódott, apró államok alkották. A modern olasz állam legelső elődjének talán a kora-középkori lombard állam mondható. Ezt követően rengeteg jelentősebb és kevésbé jelentős állam jelent meg, mint például Velence, Milánó, Genova, Bologna, a Pápai Állam, a Nápolyi Királyság, a Szicíliai Királyság, stb. Ezen államok közül rengeteg igyekezett egyesíteni az Appennini-félszigetet saját uralma alatt, azonban rengeteg ideig egyik sem járt sikerrel.

A XVIII. és a XIX. századok során kialakuló politikai és diplomáciai hatalmi harcokban Itália különböző kisállamai más és más nagyhatalmak felé húztak és mindig más nagyhatalom érdekszférájába kerültek.

### **Közelmúlt**

Az egységesítés álmát végül több faktor hozhatta el. A XIX. században világszerte megjelenő katasztrófák sorra döntötték össze az államokat és ez a folyamat Itáliában is kezdetét venni látszott. Bár a fagyok és a terméshiány országszerte érezhető volt, a láncreakció kezdete a Pápai Államban történt meg. A természeti katasztrófák és a pápa abszolút uralmát megelégelve a római népesség fegyvert fogva kelt fel az 1820-as években XII. Leó pápa uralma ellen. A kaotikus és szervezetlen forradalom kezdetben egy tömegtüntetésként indult, majd egyre agresszívebbé vált és egy este egy római helyőrséget megostromolva a lázadók fegyverhez jutottak. A forradalom egyre szélesebb körben terjedt el, s a Pápai Állam területén több városban is felkelők jelentek meg. A helyzet egyre súlyosabban csúszott ki a pápa kezéből, s így az a Borgia-ház egyik elszármazottját, Leone Borgiat kérte meg az állam stabilizálására. Leone szabadkezet kapott, melyet arra használt ki, hogy azonnali reformokkal a pápát a Szent Péter-tér körül kiépített Vatikánba utasítsa és megvonja politikai hatalmától. Leone ezt követően kihirdette a Római Köztársaság megalapítását, melynek ura meghatározatlan ideig ő volt teljhatalmú dictatorként. A forradalom fiaként definiálva magát reformjai népszerűsége útján gyorsan és sikeresen nyerte meg magának a forradalmárokat. XII. Leó pápa cselekedeteiért kiátkozta, azonban alig néhány évvel később a rövid ideig uralkodó VIII. Piusz pápa visszafogadta az egyházba, sőt a forradalom leveréséért egyházi kitüntetéssel jutalmazta. Később, XVI. Gergely uralkodása alatt az ún. *Vatikáni-egyezmény* keretein belül a Pápai Állam elismerte a Római Köztársaság fennhatóságát a korábbi Pápai Állam területei felett, melyek irányításáról teljes mértékben lemondott. A Római Köztársaság cserébe elismerte a Vatikánt mint a pápaság szuverén területe, valamint államvallássá tette a római katolicizmust.

Leone Borgia azonban nem állt meg a Pápai Állam határainál, kiváló politikusként és hadvezérként érezte, hogy Itália összeomlása közeleg, ha a különböző államok nem fognak össze. Hivatalos levélben hívta meg Itália kisállamainak vezetőit Rómába. A hercegek, nagyhercegek, dózsék és királyok találkozóján hosszúságos vitázások, egyezmények és kompromisszumok révén létrejött az *Itáliai Föderáció*. A föderáció léte elsősorban Leone Borgia furfangjának és kiváló politikai, valamint tárgyalási érzékének köszönhető, így az Itáliai Föderáció atyjaként tartják számon.

Az Itáliai Föderáció megalapításának dátuma pontosan 1832. augusztus 18. Alig néhány nappal ezt követően a Hercegi Főtanács megválasztotta az Itáliai Föderáció első nagydózséjének Leone Borgiat, aki így lemondott dictatori pozíciójáról Rómában körülbelül 7 év uralom után, s hivatalosan is Itália első vezetőjévé vált. Az Itáliai Föderáció zászlaja alapvetően egy egyszerű trikolor zászló, melyben a zöld a szabadságot és a reményt, valamint az itáliai földek friss zöld mezeit, a fehér tradicionálisan a hitet jelképezi, míg a piros a szeretetet, valamint az Itália érdekében elhunytakat jelképezi. A zászló közepén a lombárd vaskorona látható. A vaskorona a kereszténység egyik legrégebbi regáliája, melyet a kora középkorban készítettek el. A vaskorona egy arannyal és drágakövekkel díszített ezüstpánt, melyet a tradíciók szerint az Igaz Keresztből származó szegből olvasztott vasból kovácsoltak. A középkorban a Német-római császárok itáliai királlyá koronázásához használták. A vaskorona tehát a több, mint ezeréves itáliai történelmet és tradíciókat hivatott jelképezni.

## **Államszervezet**

### **Államforma**

Az Itáliai Föderáció államformája monarchia, azonban a politikai berendezkedés ezt kifejezetten megbonyolítja.

### **Politikai berendezkedés**

A föderáció berendezkedése egy erősen decentralizált, majdnem konföderációs jellegű koronázott köztársaságként definiálható leginkább. Az állam jelenleg 16 különböző tagállammal rendelkezik, ezek 10 hercegség, 4 köztársaság, 1 királyság és 1 nagyhercegség. A tagállamok abszolút szuverenitással rendelkeznek belügyeik felett, így fennálnak kereskedőköztársaságok, mint Velence és Genova, alkotmányos uralommal bíró hercegségek, mint Szardínia, Modena és Capua, fennálnak abszolút monarchiák, mint Milánó, Bologna és relatíve demokratikusan működő köztársaságok is, mint Lucca. A "központi kormányzat" semmilyen módon nem törvénykezhet a tagállamok felett, ebből fakad például az is, hogy az Itáliai Föderáció íratlan alkotmánya mindössze másfél oldalas.

### **A Hercegi Főtanács**

Az ország legfelsőbb hatalmát az ún. Hercegi Főtanács (*Consiglio Generale Principesco*) gyakorolja. A Hercegi Főtanács tagjait a tagállamok mindenkori vezetői adják, ez az abszolút monarchiák esetében az uralkodó államfő, alkotmányos monarchiák esetében a tagállam törvénykezésétől függően az államfő vagy a választott kormányfő, a köztársaságok esetében ismételten a tagállam törvénykezésétől függően az állam választott vezetője, Velence esetében pl. a dózse, de Lucca esetében például nem az állam-, hanem a kormányfő, a miniszterelnök vesz részt a Hercegi Főtanácsban. A Hercegi Főtanács tagja a megválasztott nagydózse is. A Főtanácsnak tehát 17 állandó tagja van, 16 tag személyét kizárólag az adott tagállam törvénykezése és szabályozása módosíthat, a 17. tag pedig a mindenkori nagydózse. A Hercegi Főtanácsnak mindig kötelessége azonban a legitim hatalmat támogatnia, például egy felkelés esetén értelemszerűen a regnáló hatalom tekintendő a legitim hatalomnak és nem a felkelés. Az ország egészére vonatkozó döntéseket egyedül és kizárólag a Hercegi Főtanács hozhat, az is kizárólag akkor, ha a döntéssel minden tag egyhangúlag egyetért.

### **A nagydózse és a közös ügyek**

Az Itáliai Föderáció hivatalos államfője a nagydózse (*Gran Doge*). A nagydózse személyét minden esetben a Hercegi Főtanács választja, saját maga közül, azonban amennyiben a Hercegi Főtanács egy tagját megválasztják a föderáció vezetőjévé, úgy tagállamának vezetői pozíciójáról le kell mondania. Egy tagállam vezetője tehát nem lehet egy személyben a teljes föderáció vezetője. A nagydózse megbizatása élete végéig szól, ez alól két kivétel van: ha a nagydózse lemond, vagy ha a Hercegi Főtanács egyhangú döntésével eltávolítja a nagydózsét hivatalából. Az Itáliai Föderáció 3 ún. közös üggyel rendelkezik, azonban ezek is többnyire csak kvázi közös ügyek. A közös ügyek mindennapi döntéseit a nagydózse hozza meg a maga által kinevezett tanácsadóival.

A kvázi kormányt a Nagydózse Hivatala (*Ufficio del Gran Doge*) alkotja. A Nagydózse Hivatalának vezetője értelemszerűen a nagydózse, annak tagjai a nagydózse által kinevezett tanácsadók, akik lehetnek általános-, és specifikus ügyekért felelős tanácsadók is. A Nagydózse Hivatalának kialakítása felett a mindenkori nagydózse teljes autonómiával rendelkezik.

A nagydózse titulus azért ezt a nevet kapta, mert az Itáliai Föderáció végsősoron monarchia, azonban a tagállamok vezetői, sokan republikánus eredetükre, másuk uralkodói szuverenitásukra hivatkozva nem kívántak egy királyt, vagy császárt az ország élére. Az elnök cím kézenfekvő lenne, azonban ezt túl köztársaságinak ítélték, így a velencei és genovai tradíciókhoz nyúlva a dózse címet felemelve nagydózseként nevezték el az ország államfői titulusát, ezzel jelezve annak kettős - választott, de monarchikus - jellegét.

#### ***Hadügy***

A legfontosabb közös ügy a hadügy. Külföldi hadakozás a Hercegi Főtanács egyhangú döntése alapján lehetséges. Az ún. Federatív Főseregbe (*Militare Principale Federativo*) minden tagállam arányosan meghatározott mennyiségű katonát köteles delegálni, ez mellett saját területein annyi katonát és akkora sereget tarthat fenn, amekkorát törvénykezése és gazdasága megenged. Az állam stabilitása érdekében a Federatív Fősereg bevethető rendfenntartási feladatokra, azonban csak és kizárólag egy adott tagállam Hercegi Főtanácsba delegált vezetőjének kérésére. (Tehát például egy Milánóban kitört forradalmat a Federatív Fősereg csak akkor verhet le, ha erre Milánó hercege hivatalos levélben felkéri a nagydózsét.) Ezen felül a Federatív Fősereg kizárólag külföldi hadakozásra vethető be. Amennyiben a Hercegi Főtanács egyhangú döntésével hadiállapotot hirdet, úgy a nagydózse és az általa kompetencia alapján kinevezett tábornokok szabadkezet kapnak az adott ország ellen a háború megnyeréséhez szükséges határokig. Összegezve tehát a hadügyre vonatkozó politikai döntéseket (pl. hadiállapot kihirdetése) a Hercegi Főtanács hozza meg, azonban a hadügyek operatív részéért, így a stratégiai döntésekért, a logisztikáért, stb. a Nagydózse Hivatala felelős.

#### ***Külügy***

A külügy relatíve nagy mértékben közös. A hadügyhöz hasonlóan az operatív feladatok ellátásáért, így pl. a diplomáciai szolgálat működtetéséért, a tárgyalások lebonyolításáért, külpolitikai stratégia meghatározásáért, stb. a Nagydózse Hivatala felelős, azonban a külügyben a döntések egész széles skáláján rendelkezik autonómiával, így például meghatározhatja az állam működéséhez szükséges kereskedelmek mértékét, szövetségeket alakíthat, stb. A legfontosabb kérdésekben, így például hadüzenetekben a Hercegi Főtanács megtartotta döntéskörét. Fontos megjegyezni, hogy a maradék kérdésekben is elsőkörben azért kapott a nagydózse és hivatala autonómiát, hogy így a föderáció külpolitikája hatékony lehessen, s így a Hercegi Főtanács minden külügyi döntésre vonatkozóan egyhangú döntés esetén vétójoggal rendelkezik. Éppen ezért a nagydózse minden meghozott döntést optimális esetben előre jóvá kell hagyasson a Hercegi Főtanáccsal, de legalább illik ratifikáltatnia azt. A külpolitika stabilitása érdekében amennyiben a Hercegi Főtanács előre jóváhagyott, vagy utólag ratifikált külpolitikai döntéseket, úgy azokat ezt követően nem jogosult megvétózni.

#### ***Pénzügy***

A pénzügy már csak részlegesen közös, ugyanis a nagydózse tanácsadóival csak a hadügyek fedezésére szolgáló erőforrásokat jogosult adó formájában kérvényezni; mely kérvényt az adott tagállam köteles teljesíteni. Pontosabban, az adott tagállam az általa a Federatív Főseregbe delegált katona fenntartásához szükséges erőforrásokat kötelező biztosítani. Az erőforrások begyűjtéséért és újraelosztásáért, valamint logisztikai vonalak kialakításáért a Nagydózse Hivatala felelős.

Közös pénzügy továbbá a nagydózse által évente kérvényezett költségvetés, melyet a Nagydózse Hivatalának kialakítására és fenntartására fordít, ebbe beletartoznak a Nagydózse Hivatalának dolgozóinak megfizetése, a Nagydózse Palotájának fenntartása, egyéb kiadások. A költségvetést a Hercegi Főtanács hagyja jóvá egyhangú döntésével, azonban ésszerű kereteken belül nem utasíthatja azt el. Ésszerű keretnek minősül minden, ami az előző évi költségvetéssel egyenértékű, vagy csak minimálisan módosult.

Közös pénzügynek minősül ezen kívül minden diplomáciai költség, így a diplomáciai szolgálat fenntartása (diplomaták fizetése, útiköltségek, nagykövetségek megépítése és fenntartása, stb.), a különböző kereskedelmek, külpolitikai egyezmények a föderációra eső részei, stb. Mindezeket a költségeket - amennyiben a Hercegi Főtanács jóváhagyta, vagy ratifikálta - a tagállamok arányos mértékben elosztva kötelesek kifizetni.

A nagydózsének és hivatalának továbbá jogosultsága van a pénzügyek szabályozására a tekintetben, hogy értékálló pénzt veressen és az Itáliai Föderáció szerte közösen használt pénzeket, mely a Hercegi Főtanács döntése alapján a firenzei florinra alapuló itáliai florin. Egy florin tűpontosan 3,499 gramm (vagy 0,113 troy uncia) tiszta aranyat tartalmaz, mely érték semmi módon sem csökkenthető.

### **A Senatus**

    A Senatus a római kori intézmény megtisztelése végett kapta jelenlegi elnevezését. A különböző itáliai arisztokrácia tagjai; pontosabban családjai a föderáció íratlan alkotmánya szerint patríciusi kinevezést kaphatnak az adott tagállam vezetőjétől. A patríciusi kinevezések kiosztása nem kötelező, így a demokratikusabban működő államokban, így pl. a Luccai Köztársaságban, vagy más alkotmányos monarchiákban, ahol az arisztokrácia az uralkodó családra szűkült, pl. a Capuai Hercegségben csak elvétve, vagy egyáltalán nincsenek patrícius családok. A Senatusba minden patrícius család delegálhat egy senatort. A Senatus évente legalább kétszer ülésezik és megvizsgálja a Hercegi Főtanács, valamint a nagydózse és hivatalának működését. A Senatus véleményezési és javaslati joggal bír mind a Hercegi Főtanács, mind a nagydózse felé, azonban politikai hatalma nincs, működése nagyrészt ceremoniális. Véleményezését és javaslatait a Hercegi Főtanács és a nagydózse - amennyiben lehetséges - figyelembe veszik, azonban nincs valós következménye annak, ha ez elmarad. A Senatus kötelessége továbbá évente legalább egyik ülését nyíltan megtartani, melyet bármely itáliai állampolgár szabadon látogathat, s lehetőségekhez mérten azokon felszólalhat. A senatoroknak jelképes kötelessége városuk állampolgárait meghallgatni és érdekeiket a Senatusban képviselni, azonban ez gyakran, ha nem a legtöbbször nem teljesül.

## **Tagállamok**

.

Az Itáliai Föderáció jelenleg 16 tagállamból áll, melyek a következőek, betűrendben:

.

A tagállamok alapvetően 2 főkategóriába (alkotmányos, autokratikus) és 5 alkategóriába sorolhatóak államforma alapján: abszolút monarchia, alkotmányos monarchia, félalkotmányos monarchia, kereskedőköztársaság, és köztársaság. Bár nem lehet általánosításokat vonni és mindegyik tagállamnak megvannak a maguk tradíciói, törvényei és intézkedései, nagy általánosságban a következő hasonlóságokat lehet levonni a kategóriák közt:

* **Abszolút monarchiák:** az autokratikus főkategóriába tartoznak, nincs alkotmányuk, ha van is, akkor az rövid, jelentéktelen és az uralkodó abszolút hatalmának legitimálására létezik. Vezetője az uralkodó (a föderáció tagállamai esetében minden abszolút monarchia vezetője herceg), aki az állam felett abszolút politikai hatalommal bír. Minden esetben az uralkodó vesz részt a Hercegi Főtanácsban. 6 tagállam sorolható ebbe a kategóriába.
* **Alkotmányos monarchiák:** az alkotmányos főkategóriába tartozik, rendelkeznek írott vagy íratlan alkotmánnyal, mely meghatározza az állam működését és korlátozza az uralkodó jogkörét, bár változó, hogy az uralkodó rendelkezik-e politikai hatalommal, és ha igen, akkor mekkora mértékig. Bizonyos esetekben az uralkodó, más esetekben választott kormányfő vesz részt a Hercegi Főtanács munkájában. 5 tagállam sorolható ebbe a kategóriába.
* **Félalkotmányos monarchiák:** az autokratikus főkategóriába tartozó Szicíliai Királyság az egyetlen példája a föderációban egy félalkotmányos monarchiának. A Szicíliai Királyság rendelkezik alkotmánnyal, s választott törvényhozással, valamint kormánnyal, azonban az uralkodónak szélesen kiterjesztett jogköre van, így például előszentesítési joggal, sok esetben vétójoggal, Szicília királya a hadsereg parancsjoggal bíró főparancsnoka és a kormányalkotásra is ő kér fel miniszterelnököt, akinek nem feltétlenül kell megegyeznie a nép által választott személlyel. A Hercegi Főtanácsban Szicília királya vesz részt.
* **Kereskedőköztársaságok:** a kereskedőköztársaságok hosszú tradíciókkal bíró köztársaságok, melyek elsősorban az autokratikus főkategóriába sorolhatóak. Általában nem rendelkeznek alkotmánnyal, ha igen, akkor az általában csekély és jelentéktelen. Vezetőjük a föderáció esetében minden esetben egy dózse, akit általában a kereskedőköztársaság vezető arisztokratikus családjai választanak meg, s a dózse mandátuma élete végéig szól, hatalmát pedig majdnem autokratikusan gyakorolhatja. 2 tagállam sorolható ebbe a kategóriába.
* **Köztársaságok:** az alkotmányos és az autokratikus főkategóriába is besorolhatóak, általában rendelkeznek írott, vagy íratlan alkotmánnyal. Az államfő és a kormányfő és választott személy, néhány esetben a két pozíciót egybevonva egy tisztség alkotja, ebben az esetben csak államfőről beszélünk. Általában legalább ceremoniális szinten szét vannak választva a hatalmi ágak. A Hercegi Főtanácsban vagy az államfő, vagy a kormányfő vesz részt. 2 tagállam sorolható ebbe a kategóriába.

## **Haderő**

A közös hadügyből származik az Itáliai Föderáció elsődleges hadereje, a Federatív Fősereg (*Militare Principale Federativo*), melybe minden tagállam arányos mértékben delegál katonákat, s fizeti azok ellátmányát. A Federatív Fősereg tovább osztható két alegységre, a Federatív Katonaságra (*Esercito Federativo*) és a Federatív Haditengerészetre (*Marina Federativa*). A Federatív Fősereg elsődleges funkciója a külföldi hadviselés, azonban az előbbiekben tárgyalt esetekben bevethető belföldön is rendfenntartó feladatok ellátására. A Federatív Haditengerészet elláthat továbbá kalózellenes, kereskedelmi konvojt védő, vámoltató és általános járőrfeladatokat is. A Federatív Fősereg főparancsnoka, szó szerint a vezérkar parancsnoka (*Comandante di Stato Maggiore Generale*) a mindenkori nagydózse. A nagydózse jogosult kinevezni a vezérkar tagjait, tábornokokat és egyéb hadi feladatokat ellátó tiszteket. A parancsláncolat értelmében a nagydózse delegálja ezen hatalmát (pl. a százados kinevezhet őrmestert, a tábornok pedig ezredest), azonban magas tisztségek esetén a nagydózse személyesen nevezi ki a tiszti pozíció személyét, vagy személyes jóváhagyását adja hozzá.

## **Gazdaság**

Az Itáliai Föderáció, mint sok más állam, a XIX. század közepén kezdte meg kivenni részét az ipari forradalom gyümölcseiből. A gazdaság fejlődéséért alapvetően a különböző tagállamok felelősek. A Nagydózse Hivatalának relatíve friss jogköre az 1840-es évek végétől fogva a pénzveretés szabályozása. A gazdaság azonban más módon nincs centrálisan szabályozva, vagy irányítva; bár a Hercegi Főtanács tanácskozásai során igyekszik optimálisan összehangolni a tagállamok gazdasági döntéseit. Ez az esetek döntő többségében, sőt szinte semmilyen esetben nem jelent törvénykezést, vagy szabályozást, mindössze a tagállamok vezetői belső kereskedelmek és gazdasági összehangolás útján igyekeznek a gazdasági fejlődést növelni.

A magánvállalatok relatíve új jelenségek az Itáliai Föderáció területén. Rengeteg állam szabályozza, vagy egyenesen tiltja ezeket a jelenségeket, mások azonban elfogadják, sőt támogatják az ilyen kezdeményezéseket. Az egyik legfeltűnőbb különbség Velence és Genova közt figyelhető meg; míg Velence elutasítja a magánvállalatokat, s kereskedelmi, üzleti ügyleteit arisztokrata családaira és a dózsére bízza, addig Genovában az állam egyre inkább arra hagyatkozik, hogy megversenyeztesse a magánvállalatokat és azokon keresztül szerezzen hasznot kereskedelemből. Egyes államok, mint például Szicília törvényszerűleg tiltja a magánvállalatok létét, míg más államok, így például Szardínia tolerálja őket, se nem szabályozva, se nem támogatva őket. Az északi tagállamokban gazdagságukra tekintettel sokkal gyakoribbak a magánvállalatok, vagy az azok megalapítására való törekvések, mint a déli tagállamokban.