Бретта

Шаблон:NPC
**Бретта** (ориг. *Bretta*) — сором'язливий жучок, якого можна знайти в Грибних пустках.

## Опис

Вперше Лицар зустрічається з Бреттой в Грибних пустках, де вона перебуває в напівпритомному стані у зв'язку з помаранчевим хмарою Чуми, яке затьмарило її розум. Після розмови Бретта відправиться в Грязьмут, де її і можна зустріти після. Вона буде спати у себе вдома або сидіти на лавці на вулиці, при цьому Бретта буде червоніти, якщо Лицар буде довго сидіти поруч з нею.

У Бретты є кілька малюнків і саморобних ляльок Лицаря, також вона веде щоденник, в якому пише про свого «спасителя». Вдома у Бретти можна знайти осколок маски.

Після проходження Випробування воїна у Колізеї і перемоги над Зотом Могутнім його можна буде зустріти в Грязьмуте. Могутній принесе шолом Захищеного дурня, показуючи свій «трофей» з Колізею і стверджуючи, що тепер він є новим чемпіоном, при цьому буде намагатися зганьбити репутацію Лицаря. Все це Бретта, уважно і збентежено слухаючи, приймає за чисту монету, думаючи тепер, що Зот є героєм. Обстановка в будинку Бретти також змінюється: Ляльки і зображення лицаря зникають, замість них на стіні буде висіти портрет сяючого Зота, а запис в щоденнику про лицаря зміниться розповіддю Бретти про *великі пригоди* могутнього.

 після даних подій в будиночку Бретти з'явиться прохід в підвал, де буде стояти статуя Зота. Якщо вразити статую Цвяхом мрій, головний герой переміститься в Марення і зможе битися з босом мрій — Сірим принцом Зотом. На задньому фоні арени можна буде побачити відпочиваючу Бретту і її Зотов-прислужників.

 Після кількох перемог над Сірим принцом Бретта буде вже не з таким захопленням слухати словами Зота. Її обличчя буде виражати якусь втому, при цьому діалог Цвяха мрій також зміниться.

Після чотирьох перемог над Сірим принцом Бретта зникне з Грязьмута. В її особистому щоденнику з'явиться новий запис, що натякає на те, що Бретта покинула містечко і вирушила на пошуки нової любові. Старійшина поскаржиться, що тепер в Брудмуті стало на одного співрозмовника менше. Зот тим часом буде продовжувати щось голосно розповідати, але вже лише самому собі.

/style= *font-size:110%;* |цвях мрій (в Пустках)
/style= *font-size:110%;* | < u>цвях мрій (на лавці)
/style= *font-size:110%;*/цвях мрій (про Зоту)

«О-О-ох... прошу... не кидай мене!
Ти забув про мене...? Я знала, що забудеш ... все вічно про мене забувають…»

«Ох?! Хто ти?
Твоє обличчя... ти так... так…»

*І-вибач. Я загубилася. Не знаю, як я тут опинилася.*
Я... Ти тут, щоб врятувати мене, Бретту? Ту, яку всі... просто не помічають?»

«Вибач, коли я подивилася на тебе, я ледь... Я просто не можу повірити, що ти тут лише для того, щоб врятувати мене. Я і не думала, що хтось…
Вибач... тобто спасибі. Тобто ... мені краще піти. Ну, назад в місто. Пора б додому…»

»Сп ... дякую*.*
«Сірий принц? Ти що... Повторюєш одне і те ж?»

«Сірий принц? Ти став... менше? Ти завжди був таким замизганним і брудним?»

/style= *font-size:110% |*/< u>3-й запис у щоденнику
/style= *font-size: 110%;* | < u> 5-й запис у щоденнику

«**Білий спаситель**
Дама прокинулася в темряві. В замішанні вона потягнулася. Гострі гілки з усіх боків. Недалеко булькає пекуча кислота. Який кошмар завів її сюди? Чи зможе вона вижити?
Подумала вона, що приречена, і впала у відчай, поки не забрізжив світло далеко: яскраве, розпечене, наближається пляма. Граціозно обійшло воно гострі гілки, перестрибнуло через небезпечні води і зійшло до дами.
Наблизившись, пляма нарешті знайшло форму-красень з гострими рогами, блискучими білизною. Міцні руки підхопили дівчину і підняли з землі…»
«**Повернення Білого спасителя**
Довго вони були далеко один від одного, а село, раніше така тепла, стала в'янути. Діва впала в глибокий відчай, що скувало її самотній панцир.
І раптом, ніби відчувши її байдуже бдіння, повернувся спаситель — з високо піднятою головою, в променях яскравого світла. Під ясними рогами темніли прогали бездонних очей, за якими так нудьгувала Діва, які так чекала.
Спаситель її підійшов ближче і опустився біля на лаву, прекрасно складний. І в цю напружену мить, коли саме повітря завмерло, всі слова були ні до чого.
Раптово панцир діви став туг. Клешні стиснулися. Вони не дивилися один на одного, не стикалися, і лише прекрасна бажана любов витала в повітрі…»

«**Білий спаситель у Темряві**
Важкі мрії обуяли діву. Її рятівник пішов, розчинився в глибині. Лише холодний вітер, що завиває у вікно, був її супутником. Серце її тремтіло від раптового страху…
І заспокоїлося. Миттю. Але чому? Хтось увійшов. Він вже близько.
Вона не змела дивитися, не змела рухатися, боячись будь-яким рухом зруйнувати швидкоплинне бачення. Вона знала, хто стояв біля її ліжка, знала, що лише вони приносять спокій.
Її білий спаситель, її захисник в цю мить, стояв біля на весь зріст, могутній, досконалий…»
«**Сірий принц**
Фігура вийшла з колодязя, важко дихаючи, зардевшись від запалу битви. То був лицар, лицар переміг, і з ним був трофей — наводить жах череп поваленого суперника.
Приголомшливу звістку приніс він у село, таку правдиву звістку: їх Білий спаситель, шанований жуками за героя, виявився злісним звіром — а закутаний в саван Сірий принц і був тим самим героєм, заслуживавшим слави.
Гордо, але лагідно розповів він про свої пригоди, про його грандіозну подорож заради однієї мети: знайти і захистити її, його сіру Діву, його суджену в пітьмі…»

***Пригоди Діви***
Колишню велич її Сірого принца згасло, а Білий спаситель був викритий у звірствах — і лише тоді Діва побачила правду.
Якщо вона так і буде сидіти склавши руки, супутник її життя ніколи не з'явиться перед нею, зрозуміла вона. Їй належало знайти його самій-знайти свою любов і позбавити двох від самотності.
Так почалося її мандрівка в дикі землі, і лише сила любові, що чекала її попереду, вела і оберігала Діву.
З кожним кроком відчувала вона наближається зустріч. Зустріч, визначену самою Долею».

{{Примітка/з аудіоверсією фраз Бретти можна ознайомитися голоси персонажів#Бретта/тут.}}

## Галерея

Мрії Бретты.jpg/мрії БреттБретта в мріях.jpgБретта і її прислужники
Шаблон:Персонаж