Aquitán-Okcitán Királyság

Főváros: Bordeaux

Államforma: feudális monarchia

Uralkodó: I. Károly

Nyelvek: okcitán, francia

Vallások: római katolikus, új-kathar

## **Történelem**

Az Aquitán-Okcitán Királyság Franciaország romjain jött létre a 15. század második felében az egykori korona- és hűbéresi területein.

Az 1455-ös párizsi földrengés és az azt követő éhínségek és járványok gyakorlatilag a központi hatalom megszűnésével jártak Franciaországban (amihez természetesen hozzájárult a francia seregek pusztulása Konstantinápolynál 1458-ban), a Valois-ház több tagja is áldozatul esett valamelyiknek. A beálló anarchiát a dél-franciaországi nemesek arra használták fel, hogy lerázzák magukról Párizs igáját, és újra a maguk urai lehessenek. Együttműködésüket szövetségkötéssel tették hivatalossá. A legfontosabbak közülük *Armagnac*, *Foix* és *Auvergne* grófjai és hercegei, valamint *Albret* urai voltak.

Tisztában voltak vele, hogy önállóságuk csak addig tarthat, amíg szembe nem találkoznak egy új erős állammal, ezért azonnal hozzáláttak hatalmuk és befolyásuk kiterjesztéséhez és megszilárdításához. Ez egyrészt földjeiknek kiterjesztését jelentette az egykori királyi birtokokon, másrészt más nemesek csatlakoztatását ligájukhoz. Természetesen az erőszaktól és a cselszövéstől sem riadtak vissza, hogy egy-egy társukat behódolásra kényszerítsék.

A szövetségükből új állam alakja kezdett körvonalazódni politikailag is, miután maguk közül a legnagyobb tekintéllyel és hatalommal bírót királlyá választották **János**, *Bourbon* és *Auvergne* hercegének személyében, aki a történelmi Aquitánia és Okcitánia régiókról elnevezett állam uralkodója lett 1465-ben. A másik esélyes jelölt a szintén János *Armagnac* grófja volt, viszont botrányos múltja miatt nem voltak hajlandóak megválasztani. Később a *foix-i* **IV. Gaszton** gróf lányát elvéve nagyobb hatalomra tett szert 1469-ben, azonban négy évre rá tőrbe csalták – egyesek szerint a király keze is benne volt. Mindenesetre az őt követő testvére, **Károly** már együttműködőbb volt.

**I. János** kitűnő katonai parancsnok volt, tehetségét még fiatalkorában még az angolok ellen mutatta meg először. Nem is csoda, hogy uralmának végére királyságának határai északon a Loire, keleten pedig a Rhone-ig terjedtek. Trónját 1488-ban bekövetkező halálakor öccse, **I. Péter** örökölte.

**Péter** az uralmát nem a további terjeszkedésnek, hanem a stabilitás megteremtésének és megtartásának szentelte. Mást nem is nagyon tehetett, mivel időközben máshol is új államok emelkedtek ki az 1450-es éveket követő anarchiából, az Aquitán-Okcitán Királyság pedig még nem állt készen, hogy szembehelyezkedjen velük. A királyság székhelyét a családi birtokaitól független helyre kívánta tenni, így esett a választása Bordeaux városára. Emellett több törvényt alkotott főként a gazdaság megerősítésére mind az aquitán, mind az okcitán területeken, mivel mindkét országrésznek megvolt a maga rendi gyűlése. 1503-ban halt meg, utóda fia, a 27 éves **I. Károly** lett, aki azóta is uralkodik.

Az évtizedek alatt az ambiciózus főurakat fiaik és unokáik váltották fel, szövetségükből hűbéri kötelék lett. Változások mentek végbe azonban az élet más területén is: kibontakozott egy kulturális mozgalom is, mely célul tűzte ki, hogy a királyság nevéhez méltóan őrizze és fenntartsa a régi okcitán nyelvet. **I. Péter** meglátta a potenciált ebben a mozgalomban, és lelkesen támogatta pénzzel, amit fiának is meghagyott. Érződött a hatása továbbá a katolikus egyház meggyengülésének is, pletykák szerint egyes közösségekben felütötték a fejüket a katharok, avagy az albigensek régi eretnek tanai. Ezek a pletykák azonban vagy nem jutottak a király fülébe, vagy nem vett róluk tudomást. Egyelőre.