Adelen

I Amos er adelen det højeste samfundslag, det er dem der styre landende og tager beslutninger på deres folks vegne og om deres fremtid. De fører krig, grundlægger byer, skaber riger og ødelægger dem igen. De er magten og autoriteten på næsten alle punkter på kontinentet og deres ord er lov. Sådan er det i hvert tilfælde på papiret. Hvis det bare var så simpelt i virkeligheden ville samfundet være en del mere stabilt, men adelen er ikke én enhed. Den er delt op i slægter, som fejder med hinanden og selv i de forskellige slægter er der interne magtkampe og uenigheder.

Adelen blev før i tiden holdt i skak af Hersker slægten ved navn Lendis, men efter Oprøret, hvor den sidste Hersker blev væltet, har adelen hersket over sig selv, kun med Magisterierne og hinanden til at holde en form for sammenhold i live.

I denne artikel vil de forskellige former for adelig blive gennemgået og forklaret og så vil der også være en liste over titler som var almindelige og godkendte i Imperiets tid, de kan have ændret sig en smule efter Imperiet er faldet, men de fleste adelsslægter holder sig til dem da de dækker godt.

## Høj- og lavadelig

Historisk var forskellen på høj- og lavadelige at de højadelige ikke var vasaller til andre end Herskeren, altså at deres slægt ikke havde andre end overhovedet for Lendis slægten, og dennes familie, de skulle adlyde. Hvor lavadelige var vasaller til en højadelig slægt, altså var de selvfølgelig bundet til Herskeren, men ikke direkte, de var bundet til Imperiet gennem deres højadelige overherre.

I dag er distinktionen måske endda blevet endnu tydeligere. Hvis en adelsslægt ikke er bundet til nogen anden slægt er de det der kaldes en Fyrste, altså en selvstændig adelig, slægten til en Fyrste er Højadelig, mens de slægter der er bundet til en Fyrste er lavadelige. I virkeligheden er der ikke meget der har ændret sig på det punkt, det er hovedsageligt de samme slægter der falder i de to kategorier i dag som før Oprøret.

Det vigtigste at tage med fra denne sektion er at en Fyrste er en adelig som ikke svare til nogen andre. Da det er disse som har høre, tale og stemmeret til møder i Rigstinget, hvor andre repræsentanter fra Lavedelige slægter kun har høre ret og tale ret med Kanslerens tilladelse.

### Højadelige slægter

**Lendis** - En Eirisk slægt, der grundlagde og herskede Lendis Imperiet, er uddød

### Lavadelige slægter

**Højmark** - En Eirisk slægt, med hjem i Kalio

## Titler

En titel er i bund og grund en beskrivelse af en funktion, hvis du er herre over et område bestemmer du og den funktion vises gennem din titel som herre over det specifikke område. Hvis du er en militær leder viser din titel hvor i hierarkiet du ligger og hvis du er dygtig til et eller andet viser din titel dette.

I Amos skelnes der mellem to slags titler lenstitler, der fortæller at du ejer land og ærestitler der fortæller at du udfylder en eller anden funktion. Der ud over har de adelige også et hierarki, men dette er mere eller mindre bygget op om lenstitlerne og stå beskrevet sammen med det.

### Hierarki og lenstitler

Lenstitler er mere eller mindre lig med magt, en hertug er oftest mægtigere end en greve og en konge er oftest mægtigere end en hertug, der findes selvfølgelig undtagelser, men det er normalen. Det er sjældent at titlen i sig selv giver magt, men det er en beskrivelse der kan hjælpe med at vise hvor magtfuld en adelig er.

#### Junker eller Komtesse

Den laveste rang inden for adelen, denne rang er fro adelige som ingen land har og som blot er adelig af blod, men uden egentlig at have økonomisk eller militær magt til at lægge bag deres adelsrang. Det er sjældent at man forbliver Junker eller Komtesse længe, da de oftest kun er børn af andre adelige som endnu ikke har modtaget eget land eller som endnu ikke har giftet sig til en titel som har denne titel.

Af bønder, borgere og folk der på en eller anden måde er under disse tiltales de med "Deres Nåde" eller "Hans/Hendes Nåde". Børn af adelige med denne titel tituleres på samme måde. Det er vigtigt at huske at man dog let kan komme til at fornærme en mægtig adelsslægt hvis man altid antager at en Junker eller Komtesse er under sig da det sagtens kan være det andet barn af en storhertuginde. Af den grund tiltales Junkere og Komtesser der er børn af Storhertuger eller dronninger, som "Deres Excellence" og har ofte titlen som Prins eller Prinsesse i stedet.

#### Ridder

En ridder er en adelig som ikke ejer land, men som er blevet slået til ridder af en Fyrste eller en adelig på fyrstens vejene. For at blive slået til ridder skal man have tjent 7 år som Page og mindst 7 år som Væbner eller have udmærket sig nok til at udnævnelsen kan begrundes af ridderen der tjenes under som væbner, det er ikke et krav at være født adelig, blot at have pengene til at betale for uddannelsen for at kunne blive ridder.

En ridder tiltales "Deres Nåde", og det hedder Ridder uanset om det er en mand eller kvinde der besider titlen, nogen steder og i nogen sammenhæng omtales kvindelige riddere dog også med Dame. Børn af riddere bliver til Junkere eller Komtesser.

#### Baron(esse)

En baronesse er per definition en ridder der har modtaget land. De er stadigvæk teknisk set riddere og baron titlen kan derfor ikke arves videre til børn der ikke selv er blevet slået til ridder. Desuden er der ingen adelige der vil anerkende en baronesse der erklære sig selv for en fyrste, da Baron titlen er sådan en lavtstående titel og man sjældent har særlig meget land som Baronesse.

En Baron tiltales ligesom en ridder med "Deres Nåde" og ligesom en ridder kan ikke adeligt fødte personer godt ende med at blive Baronesse hvis de først bliver ridder og derefter får tildelt land. Børn af Baroner bliver til Junkere eller Komtesser.

#### Greve(inde)

En Grevinde er en adelig titel som arves fra en slægtning der har holdt titlen, eller som laves af en Hertug eller Dronning som en ny vasal. Det er også muligt at en Baron eller en anden mindre adelig på en eller anden måde får erobret nok land til at gøre krav på en Grevetitel. En Greve er en adelig som ejer det der svare til et et dusin landsbyer eller en enkelt by.

Det er muligt for en Greveinde at erklære sig for en Fyrste, hvis de ikke er vasal af en anden adelig, det kan dog være svært at holde den position uden en allierede, da en enkelt greve sjældent har den militære magt til at holde sig selvstændig. En Greveinde tiltales "Deres Nåde".

#### Hertug(inde)

En Hertugtitel kan arves fra en slægtning, den kan overtages ved at tage landet den tilhøre eller den kan gives af en konge. Man kan også skabe en Hertugtitel ved at kalde sig for Hertuginde over et område der ikke allerede er en Hertug for. En Hertuginde har oftest det der svare til en by og byens opland, omring en tredjedel af en regions land eller en af Amos' øer.

Det er muligt at kalde sig for Storhertug, hvis man har mere end en Hertugtitel, men ikke har nok til at gøre krav på hele regionen. En Storhertuginde er det tætteste på en konge man kan være uden helt at være det og disse kalder sig derfor også ofte for Dronning, selvom andre ikke nødvendigvis gør.

Det er muligt for en Hertug at kalde sig for Fyrste, faktisk er størstedelen af Amos' Fyrster af denne rang.

En Hertugs børn bliver til Junkere og Komtesser og en Hertuginde omtales "Deres Højhed".

#### Konge eller Dronning

En Dronning eller Konge er en regent der kontrollere, eller i hvert tilfælde gør krav, på en hel region. En Dronnings nærmeste familie har titlerne af Prinser og Prinsesser og nogengange bliver arvingen givet titlen som Kronprins eller en anden titel for at markere dem som den åbenlyse arving, fx et hertugdømme eller noget lignende.

Der findes også titlen som Storkonge eller Stordronning, men Alarion Lendis er den eneste der nogensinde har kaldt sig for dette. Allerede ved hans arving begyndte titlen at forfalde til fordel for Herskerinde eller Hersker. Det eneste tidspunkt en Konge eller Dronning ikke er en Fyrste er når de er under en Hersker, i alle andre tilfælde er det at være af denne rang synonym med også at være Fyrste.

En Dronning bliver tiltalt med "Deres Kongelige Højhed".

#### Fyrste(inde)

En Fyrstinde er den suveræne hersker i sit område, denne person er ikke vasal af nogen og der er derfor ingen der bestemmer over personen. Titlen som Fyrste er ikke enestående, hvis man har denne titel, så er man samtidig også enten en Grevinde, Hertug, eller Dronning. De fleste Fyrster er af Hertuginde rangen med nogle få Grever der har været dygtige nok til ikke at blive absorberet af en større nabo, eller en slægt der har samlet største delen eller hele deres region under sig og har kunnet påtage sig Dronningetitlen.

En Fyrste har mange rettigheder i deres land, som er anerkendte af Imperiet som en helhed, disse vil blive gennemgået mere detaljeret nedenfor i afsnittet "Fyrster og Vasaler". Med Fyrste titlen høre også et sæde i Rigstinget og dermed en del af magten over Imperiet som en helhed.

En Fyrste tiltales med "Deres Højhed", med mindre personen er en Konge/Dronning, så er det selvfølgelig "Deres Kongelige Højhed".

#### Hersker(inde)

Herskerinden er den øverste leder af Amos, hvis en adelig gør krav på denne titel vil det sige at de gør krav på hele Imperiet og dermed ikke anerkender Rigstingets ret til at herske, i hvert tilfælde i dets nuværende form. Der er ingen anden end en Lendis der nogensinde har holdt denne titel og der er ikke andre eksempler på skabelsen af denne titel end ved militant erobring af kontinentet.

### Ærestitler

Ærestitler er titler som gives uden tilsvarende land, de gives som en ære, men også for at udfylde en funktion i et hof. Normalvis er det en hofholder, altså enten en Fyrste eller en anden adelig som holder hoffet, der uddeler titlerne, men i det Imperiale Hof er det Rigskansleren der teknisk set udpeger disse, men da det er problematisk hele tiden at skifte titlerne rundt når der bliver valgt en ny Rigskansler så skal største delen af Rigstinget stemme for hvis en titel skal tages fra en person.

#### Rigskansler

Rigskansleren er en Fyrste der sidder som en del af Rigstinget og er blevet valgt til at lede det for et år. Personen har en række privilegier, som er over de andre medlemmer af Rigstinget. De kan uddele æres titler på Det Imperiale Hofs vegne, deres stemme tæller dobbelt i tilfælde af uafgjort afstemning i Rigstinget og de er ordstyrer til møderne i Tinget.

#### Mundskænk

Titlen som mundskænk er en titel der viser tiltro, hvis en person bliver udpeget til denne titel viser det at deres fyrste stoler på dem med deres liv. Det er mundskænkens opgave at sikre sig at dennes herre ikke bliver forgiftet, om dette gøres ved at smage på alt før herren eller ved at holde øje med hele processen fra råvare til herrens mund er op til mundskænken. Utroligt nok er det meget sjældent at mundskænke dør, det at have en plejer at afskrække potentielle snigmordere, med mindre selvfølgelig det er mundskænken der er målet.

#### Marskal

En Marskal er den øverste militære leder i en Fyrstes hær, med undtagelse af fyrsten selv. En Marskal har ansvaret for at Fyrstens domæne er vel forsvaret, at tropperne er godt trænede og at krigslogstikken er klar til en pludselig krig. Det er at være marskal er en stor ære for det er en anderkendelse af at man er den bedste hærføre i domænet.

#### Hovmester

En Hovmester er en administrator, det er en person der står for at en eller anden organisation køre som den skal, titlen bliver ofte modificeret til at beskrive hvad Hovmesteren administrere, for eksempel en Hushovmester er en person der står for at holde et hus og en Kvartermester er en hushovmester der står for en større eller mindre gruppe soldater.

#### Stormester

En Stormester er lederen af en ridderorden, denne titel har forudsætningen at modtageren er en del af ridderordenen, og ofte gerne allerede skulle have været en del af denne ordens øverste medlemmer før de modtager titlen. Der er stor forskel på hvor meget autoritet denne titel medføre, mange ridderordener har ikke nogen magt, men andre, som for eksempel Lendis Vogtere, har så stor militær indflydelse at de er en magtfaktor i sig selv.

#### Kammerjunker/Kammerdame

En Kammerjunker eller Kammerdame er en mindre adelig, ofte ung person, som tjener i et Hof som hjælper for en adelig af højere rang. De kan sættes til mange forskellige ting, og omfanget af deres opgaver og ansvar variere meget fra Hof til Hof. De bliver dog oftest reserveret til de opgaver der ikke nødvendigvis er passende for almindelige borgere at hjælpe med til, for eksempel bade, af- og påklædning, spionage og andre mere eller mindre ærlige opgaver.

#### Fanebærer

En Fanebærer er en laverestående adelig der har fået den højt ærede opgave at bære sin Frues eller Herres banner i kamp. De er normalt en del af deres mesters eget følge i kampen. Bærerens fornemeste opgave er at holde fanen hævet uanset hvad der sker omkring dem, en opgave der kan være livsfarlig hvis deres Mester er en person der deltager i slagenes front, men dette er heldigvis sjældent tilfældet.

### Fyrster og Vasaller

Alle adelige har potentialet til at være Fyrster, det eneste de skal gøre er ikke at sværge troskab til en anden adelig og dermed gøre sig selv til dennes vasal. Dette er dog meget nemmere sagt end gjort da der helt naturligt er nogen adelige der er mere magtfulde end andre og det derfor nogengange er nødvendigt for de mindre magtfulde adelige at sværge sig til en stærkere for at overleve. Det er almen praksis at overhoveder for adelsslægter, der ofte også er dem der holder land, sværge deres egen og hele deres slægts loyalitet til en Fyrste og dermed gør deres egen slægt til en lavadelig slægt.

#### Rettigheder

Adelige har forskellige rettigheder, disse følger her:

* Len, den mest basale ret blandt de adelige. Retten til at eje og have fuld kontrol over sit eget land. Selv adelige der er svoret til en Mester har ret til at herske sit eget len.
* Banner, retten til at føre mænd i kamp. Denne ret følger den første, ligesom de fleste andre af rettighederne gør. Adelige har ret til at rejse hære fra sit land og føre dem til krig mod sine fjender.
* Orden, retten til at sætte love og dømme efter dem i sit eget len, også kaldet hals- og håndretten. Denne ret er ikke universel, det sker ofte at Fyrster nedsætter love og at deres vasaller bliver tvunget til at følge lovene nedsat af deres mester.
* Diplomati, retten til at forhandle og danne alliancer med andre adelige. Denne ret er ofte set som en selvfølge af Fyrsterne, men det er meget sjældent at vasaller har fuld ret til disse ting. Deres fyrste vil gerne kontrollere hvem deres underordnede alliere sig med.
* Belønning, retten til at ophæve folk til en højere status. Det er muligt for en adelig at hæve en anden person til en højere status. Det er på denne måde muligt at gøre en bonde til en borger, eller gøre en væbner til en ridder, eller give land til en adelig.
* Udbytte, retten til at kræve skatter, told og andre økonomiske krav af sine landområder. Det er på denne måde de fleste adelige tjener deres penge. Fyrster har også retten til at kræve skatter af sine undersåtter.

## Kultur

Adelen i Amos har meget kulturelt tilfælles på trods af at de kommer fra vidt forskellige folkeslag. Dette kommer af at de generelt har mere med hinanden at gøre end med deres befolkning, de mødes trods alt flere gange om året. Så selvom deres væremåde og holdninger afspejles meget i hvor de kommer fra har de stadig, allesammen nogle fælles træk og disse vil blive beskrevet her.

### Tiltale

Når man taler om og specielt til en anden person er det vigtigt at vise den rette mængde respekt. Hvis du viser for lidt bliver den anden fornærmet og du kan risikere at blive kendt som respektløs, eller i værste fald uvidende. Hvis du viser for meget respekt kan det blive tolket som at du har lavere status end du rent faktisk har, eller måske endda som fedteri. Derfor handler det om at finde den gyldne mellemvej. Derfor er der her en række situationer som man kan komme ud fra og hvad den rette tiltale form er i disse sammenhænge.

Uanset hvem der tales til er den korrekte tiltaleform De, medmindre i er nære venner i hvilket tilfælde i kan være "Dus" og i dermed kan omtale hinanden med Du. Ofte omtales børn også med Du, da børn sjældent er nogen man skal vise respekt, afhængig af hvis børn de er, selvfølgelig.

Når en Lavadelig taler til en Højadelig omtaler den Lavadelige altid den Højadelige med deres korrekte Præfiks. Hvis der for eksempel tales til en Hertug omtales personen som "Deres Højhed" ofte efterfuldt af deres fulde navn, eller efternavn, hvis i er tætte nok til at omtale hinanden ved fornavn kan dette også gøres, men kun hvis den Højadelige har givet tilladelse til dette.

Hvis en Lavadelig har en særskilt position hos en Højadelig slægt, som for eksempel en nærtstående rådgiver, kan de have tilladelse til blot at omtale slægtens medlemmer som "Herre", "Frue" eller "Ærede" (OBS: Tiltale så som "Frøken", der angiver om en kvinde er gift eller ej bruges ikke, "Frue" bruges universalt om alle kvinder af højere stand, man kan bruge "Unge Herre" eller "Unge Frue" om børn).

Når en Højadelig taler til en Lavadelig, eller to af lige stand taler til hinanden, kan både den korrekte Præfiks eller "Ædle", "Herre" eller "Frue" bruges. Når to Lavadelige taler sammen kommer det meget an på hvor tæt de er i rang, to Riddere ville fx omtale hinanden som "Herre/Frue/Ædle", mens en Ridder ville omtale en Hertug som Deres Højhed, mens Hertugen ville omtale Ridderen som "Herre/Frue/Ædle".

Overfor en Fyrste er det næsten altid korrekt blot at tiltale dem som dette, og to Fyrster der taler sammen vil næsten altid omtale hinanden som Fyrste, hvis de da anerkender den andens suverænitet.

**Kort sagt:**

Korrekt præfiks for den individuelles titel, er altid korrekt.

"Herre", "Frue" og "Ærede" kan bruges af nære venner af Højadelige, til disse.

"Herre", "Frue" og "Ædle" kan altid bruges om Adelige der er meget lavere end en selv i hierarkiet.

En Fyrste kan altid blot tiltales "Fyrst", eksempelvis "Fyrst Strax".

### Hilsener og afsked

To adelige der mødes vil altid hilse på hinanden med et buk eller et nej. Den eneste undtagelse til dette er nære bekendte der i stedet vil tage hinandens hånd og dermed vise gensidig respekt og lighed på trods af rangforskelle. Når man bukker/nejer til hinanden er dybden af bukket afhængigt af magtforskellen på de to hilsende. To ligeværdige vil blot bøje nakken i anerkendelse af hinanden. En af højere rang vil ligeledes bøje nakken til en af lavere rang, mens en af lavere rang vil bukke ved hoften, eller lave et fuldt nej, til en af højere rang.

Det er altid den nyest tilkomne der bukker først og derefter den der har været på stedet længst der bukker. Hvis der er tvivl om hvem der har været der længst bukker parterne på samme tid og må blot stole på at den anden også gør det. Ikke at bukke korrekt til en anden er en af de største fornærmelser en adelig kan give en anden.

Til selskaber er det normalt at der er en Herold til stede til at annoncere ens ankomst, sådan at alle i selskabet har mulighed for at lære nyankomnes titler og position, selv hvis de ikke har mødt dem før. Når man siger afsked er det også almindeligt at bukke, men det er sjældent nødvendigt at sige afsked med andre end selskabets værter, med mindre man har venner eller allierede til selskabet som man vil informere om ens afgang. Til møder ved Rigstinget og de dertilhørende selskaber er det altid Rigskansleren og Stormesteren af Lendis Vogtere det anses som værende værterne.

### Konflikthåndtering

Konflikter blandt adelige kan håndteres på forskellige måder afhængigt af konfliktens natur. Den mest basale måde at håndtere disse er ved at en adelig erklære krig på en anden, men for at dette skal være en løsning skal der være en rigtig god grund, en almindelig fornærmelse eller lov uoverensstemmelse kan håndteres på mange andre måder. Ud over krig bliver konflikter oftest løst gennem Mæglinger, Lovsigelser eller Dueller.

En Mægling er en diskussion hvor hver part i konflikten vælger en Sekundant. Sekundanterne mødes hvor de i fællesskab finder 3 personer der skal være Dommerne i Mæglingen og en af dem til at fungere som ordstyre. Derefter bliver et tidspunkt nedsat hvor alle syv deltagere sætter sig ned og der begynder en diskussion mellem de to parter mæglet af de tre dommere. Når begge parter har haft lige mulighed for at komme med alle de argumenter de vil har og har haft mulighed for at forsvare sig tilfredsstillende for Dommerne, trækker disse tre væk og snakker kort om hvad deres dom er. Dommerne har ret til at bedømme hvem der har ret i en sag, hvilket parterne skal sværge til at anerkende, men de kan ikke give en straf til nogen af parterne, med mindre dette blev aftalt på forhånd og at straffen potentielt set kunne være lige mellem begge parter.

En Lovsigelse har mange ting tilfælles med en Mægling, men grundlaget for en Lovsigelse er anderledes. En Lovsigelse starter hvis en adelig beskylder en anden for at have brudt en af Imperiets Love, når dette sker bliver de pågældende adelige præsenteret for 3 Magistre for Stabilitet. Her får hver side lov til at udvælge en fortaler til at tale for deres sag. Derefter skal anklageren fremføre anklagen for dommerne, som den anklagede kan få lov at besvare. Sådan fortsætter det frem og tilbage indtil begge sider har haft mulighed for at præsentere hele sagen. Derefter dømmer Magistrene om den anklagede er skyldig, hvis de beslutter dette skal Rigstinget vælge straffen.

Den sidste form for almen konflikthåndtering er en Duel. Når en adelig er fornærmet over en andens handlinger, eller mangel på handlinger kan man udfordre til Duel. Dueller udkæmpes på bagrund af en ærekrænkelse og den udfordrende part vil have reparation for denne. Reglerne og fremgangsmåden for udførelsen af dueller er som følgende:

1. Der udfordres til duel. Ved afslag anerkender den udfordrede part at deres krænkelser overfor den udfordrende var forkerte, eller usande.
2. Hver part udpeger en Sekundant, disse aftaler tid og sted for duellen.
3. Det er til denne tid lovligt at udpege en forkæmper, som kæmper i duellen for sig. Dette, og hvem, informeres den anden part om med det samme.
4. Den udfordrede vælger hvilket våben duellen skal kæmpes med, og dennes Sekundant underretter med det samme den udfordrende part.
5. Den udfordrende vælger kriterierne for sejr i duellen:
	1. Den først sårede, uanset hvor lille såret er.
	2. Til en af parterne ikke længere er i stand til at kæmpe på bagrund af skader.
	3. Til en af parterne er død, eller så skadet at døden snart vil følge.
6. Duellen begynder på det aftalte tidspunkt og sted. Er der nogen af parterne der ikke dukker op giver disse fortabt.
7. Vinderen udpeges.

### Ægteskab

Med undtagelse af slægts bånd er Ægteskab den vigtigste forbindelise adelige kan indgå med hinanden. Det er forventet at man bliver gift på et tidspunkt og oftest at man følger sin slægts overhovedes ønsker i forhold til disse alliancer. En anden almindelig forventning er at der bliver skabt et barn af foreningen, hvordan end dette løses. I et heteroseksuelt ægteskab er denne løsning ret åbenlys, men i ægteskab af andre former, kan det være man skal være lidt mere kreativ.

Når et ægteskab indgås gøres dette foran en eller flere præster af ens foretrukne tempel, eller templer, og en Magistrat af Stabilitet. Selve ceremonien er afhængig af ens kulturer og præferencer, men der er en specifik ting de alle har tilfælles, nemlig Ægteskabskontrakten. Denne kontrakt forventes at dække alle tænkelige problematikker der kunne opstå og skal som minimum indeholde:

* Hvilken slægt bliver børn af ægteskabet?
* Hvordan kommer der børn af ægteskabet?
* Er ægteskabet monogamt? Og hvis ikke findes der så nogle begrænsninger på partnere uden for ægteskabet?
* Hvem har ansvar for hvad i ægteskabet? (Hvem står for forhandlinger, hvem står for krigsførelse, hvem står for administration af landet, hvem står for husholdningen, hvem står for opdragelse af børn)

Begge parter i et ægteskab vil altid have den højeste titel som begge parter har, altså hvis en Komtesse gifter sig med en Hertug bliver Komtessen for fremtiden omtalt Hertuginde.

Ægteskab er en meget individuel aftale og der findes et utal af forskellige konstellationer alt lige fra monogame, heteroseksuelle ægteskaber og til platoniske ægteskaber, hvor børnene bliver adopteret fra andre forældre. Hvad de alle har til fældes er at man gør hvad man må for at få det til at virke, uanset om det er ens eget valg eller det er en aftale mellem ens bedsteforældre.

### Idealer

Blandt de Adelige er der bestemte stereotyper der ses som de optimale Adelige, hver Adelig forsøger i et vist omfang at leve op til disse, men da disse er kulturelle forbilleder, kan de være både paradoksale i forventningerne til dem og meget forsimplede kasser der ikke afspejler virkeligheden specielt godt.

Det første ideal er **Herskeren**, dette er den ædleste Adelige. Herskeren er en kompetent leder, administrator, diplomat og politiker, Herskeren lytter til sine rådgivere, men lader sig ikke styre af dem. Herskeren bruger politik og diplomati som sine primære redskaber, men er ikke bange for at gribe til sværdet når det er nødvendigt og gør begge dele med den ypperste præcision og elegance. De andre Idealer er mere eller mindre blot, mindre versioner af dette. Det primære eksempel på en sand Hersker bliver Alarion altid nævnt.

Den **Grå Eminence** er en af de højere ansete Idealer. En Grå Eminence er en adelig der står i skyggen af en anden, men trækker i trådene, de gør sjældent deres job godt, hvis deres indflydelse er tydelig. Den Grå Eminence rådgiver sin Herre/Frue med fornuft, diplomati og den simple vægt af sin udstråling. Den Grå Eminence er den ultimative rådgiver, dygtig, diplomatisk, respektfuld, men også stålfast, autoritær og imponerende. Dette Ideal bliver ofte fremhævet i fortællinger om den Hvide Roses Orden.

Det sidste af de tre højest ansete Idealer er **Ridderen**. Dette Ideal omfatter en beskytter, en vogter af fred, stabilitet og orden, en kriger der gennem opdragelse og træning er bondet i sin sjæl og moral, til at beskytte de uskyldige og opretholde sin og andres ære, uanset konsekvenserne. Dette er et af de mest paradoksale Idealer, da de fleste Adelige ser op til Idealet, som det er, men ser ned på enhver der prøver at leve efter det. Dette ligger i at Ideelle Riddere til enhver tid vil stille sig imod krig og voldelige konflikter generelt, der ikke kan løses med dueller. Desuden ser de meget ned på det skyggespil så mange Adelige bruger til at fremme dem selv. Dette Ideal er hvad Den Røde Roses Orden blev grundlagt på.

Der findes også mindre Idealer, selvom dette ord ikke er så passende for disse, de er mere korrumperede versioner af de tre sande Idealer.

**Krigsherren** er en korrupt version af Herskeren. Denne er en rigtig dygtig leder, men bruger frygt og militær magt mere end noget andet værktøj som en Fyrste har til rådighed. Denne kan meget let komme til at blive set som en krigsmager, der blot føre krig for krigens skyld.

**Politikeren** er lidt den modsatte af krigsherren i det det er en korrupt version af Herskeren, men som Krigsherren fokusere mere på krig, er Politikeren i stedet en dygtig forhandler og taler, men ikke specielt handlekraftig. Politikeren lover gerne en masse, men har svært ved at følge op da deres magt ligger mere i at gøre så mange glade som muligt frem for rent faktisk at handle.

**Edderkoppen** dette er en korruption af den Grå Eminence. I stedet for at gøre sig essentiel gennem at være en dygtig rådgiver, gør denne sig vigtig ved at vide så meget som muligt. En Grå Eminence, ligsom de fleste adelige, gør brug af øjne og øre, men Edderkoppen gør nærmest kun brug af disse. Skyggespillet er deres vigtigste redskab og den eneste reelle rådgivning disse kan give, er deres information.

**Konsul** er også en forandring af den Grå Eminence. Denne lægger mere i det faktum at den grå eminence altid stræber efter at blive i skyggerne og lade sin indflydelse forblive usynlig, hvor Konsulen tydeligt er rådgiver til den de tjener, måske endda har en officiel titel til dette. Konsulen er ofte stedfortræder for sin herre/frue og de er derfor næsten altid associeret med denne, hvilket kan komme i vejen for en dygtig rådgivers arbejde.

**Duellisten** er en korruption af Ridderen og har blandet Ridderens æres kodeks sammen med duellernes kode. Denne bruger altid dueller som sin måde at håndtere konflikter, og den mindste form for ærekrænkelse skal besvares med størst muligt kraft. Ære er den primære drivkraft for denne, ikke beskyttelse.

**Vogteren** er ligesom Duellisten en korruption af Ridderen. Vogteren beskytter, uanset hvad. Vogteren har sat sig for at der er nogen eller noget de kender som skal beskyttes for enhver pris. Krig eller mord, hvad end der skal til, vil de gøre for at beskytte det der er vigtigt for dem. Ære og tilfældige regler skal ikke stoppe dem. De få fortællinger om Den Sorte Roses Orden der findes taler om dem som om de høre til her.