Kultatassun kohtalo

Tämä tarina on julkaistu alunperin maaliskuussa 2018 *Hopeapolussa* kilpailutarinana.

<tabber>Hahmot=

### Varjoklaani

#### **Päällikkö**

Pihkatähti - kellanpunainen naaras, jolla on vihreät silmät
#### **Varapäällikkö**

Leppähäntä - vaaleanruskea kolli, jolla on raidallinen häntä; **Savutassun** mestari
#### **Parantaja**

Sadekukka - Tummanharmaa naaras, jolla on siniset silmät
#### **Soturit**

Hämysiipi - kilpikonnakuvioinen naaras, jolla on keltaiset silmät; **Kultatassun** mestari
Viimatuuli - laiha musta kolli; **Pöllötassun** mestari
Kastesiipi - valkoinen naaras, jolla on pitkä turkki
Apilanenä - vaaleanruskea raidallinen naaras; **Koivutassun** mestari
Oravaturkki - punaruskea kolli, jolla on vihreät silmät
Hopealoikka - hyvin vaaleanharmaa naaras, jolla on raidalliset jalat; **Kettutassun** mestari
Jääsilmä - musta kolli, jolla on huomiotaherättävän vaaleansiniset silmät
#### **Oppilaat**

Savutassu - savunharmaa kolli
Kultassu - kullankeltainen naaras, jolla on meripihkanväriset silmät
Pöllötassu - ruskearaidallinen kolli
Koivutassu - vaaleanruskea raidallinen naaras
Kettutassu - Kellanpunainen raidallinen kolli, jolla on valkoinen hännänpää
”Ketunlöyhkä! Hiirenjätös! Kotikisu!”
Kultatassu tunki kuononsa syvemmälle tuuhean häntänsä alle kuullessaan oppilaiden pesän ulkopuolelta jo tutuksi tulleita huudahduksia. Hän oli ollut aiemmin kotikisu, mutta koki mielenkiintoa klaanielämää kohtaan ja siksi halusi liittyä klaaniin. Vaikka hän oli ollut Varjoklaanissa jo muutaman kuun, hän ei ollut päässyt klaanitoveriensa suosikiksi. Lähes kaikki klaanin oppilaat sekä nuoret soturit muistuttivat päivittäin hänen kotikisujuuristaan. *Mahtaisiko hän koskaan päästä soturiksi?*

”Kerran kotikisu, aina kotikisu!” kuului jälleen pesän ulkopuolelta ja huokaisten Kultatassu nosti päänsä. Hän ei nähnyt huutajia, mutta tunnisti heidän äänensä. Ne olivat Varjoklaanin uusimmat oppilaat, Kettutassu ja Pöllötassu. *Missä heidän mestarinsa oikein ovat?* Kullankeltainen naaras nousi makuusijaltaan ja astuessaan ulos pesästä, hän törmäsi Kettutassuun. ”Pysy kaukana minusta!” hän sähähti ja hypähti taaksepäin. ”Löyhkäsi tarttuu”, lisäsi Pöllötassu. Kultatassu ei enää jaksanut väittää vastaan, ettei hänessä enää tuoksu kotikisu. ”Painukaa etsimään mestarinne”, hän sihahti ja lähti sitten kohti parantajan pesää.

”Sadekukka, oletko täällä?” hän huhuili ja kurkisti sisään. Pesässä touhusi tummanharmaa naaraskissa. Hän lajitteli yrttejä, mutta kääntyi kuullessaan Kultatassun äänen. ”Ai Kultatassu!” hän huudahti siniset silmät loistaen. ”Tarvitsetko jotain?” Kultatassu piti nuoresta parantajasta, sillä hän oli aina lempeä. Kultatassu huokaisi ja istahti maahan.

”Olen kyllästynyt jokapäiväiseen nimittelyyn”, hän sanoi pesän lattiaa tuijottaen. ”Kettutassu ja Pöllötassu
nimittelevät minkä askareiltaan ehtivät. Se tarttuu jo pentuihinkin. Ehkä… ehkä minun pitäisi palata kotikisuksi.” Sadekukka laski ymmärtäväisesti häntänsä Kultatassun lavalle. ”Sinun ei pidä luovuttaa, olet taitava oppilas ja Varjoklaani tarvitsee sinua. Lähtemällä klaanista luovutat”,
parantaja sanoi suuret silmät täynnä myötätuntoa.

”Oletko kuullut Myrskyklaanin muinaisesta päälliköstä, Tulitähdestä? Hän syntyi kotikisuksi ja koki
samanlaista pilkkaa kuin sinä nyt. Mutta hän ei luovuttanut ja taisteli itsensä yhdeksi metsän ja tämän järven suurimmista klaanipäälliköistä”, Sadekukka sanoi rohkaisevasti. ”Hän auttoi myös meitä, Varjoklaania.” Kultatassu kuunteli Sadekukkaa sanattomana. Kokoontumisessa hän oli kyllä kuullut myrskyklaanilaisten kertovan tarinoita Tulitähdestä. Sadekukka nousi ja palasi yrttiensä luokse. ”Muista, ota mallia Tulitähdestä”, hän sanoi vielä Kultatassulle. Kultatassu nyökkäsi ja peruutti ulos pesästä. Hän huomasi Kettutassun ja Pöllötassun oppilaiden pesän edustalla. *Minä vielä näytän, mihin minusta on.*

”Sinulle ei ole paikkaa tässä klaanissa. Ole hyvä ja lähde välittömästi”, Pihkatähti ilmoitti kylmällä äänellä.
Kultatassu tuijotti häntä kauhuissaan. Varjoklaani aikoi karkottaa hänet!

”Ei!” hän ulisi ja vilkuili ympärilleen. Hänen klaanitoverinsa tuijottivat häntä ilmeettömästi. Hänen katseensa pysähtyi Kettutassuun ja Pöllötassuun, joiden katseissa loisti tyytyväisyys. *Ei, tämä ei voi olla*
totta!
”Kultatassu, oletko kunnossa?” huolestunut ääni tunkeutui Kultatassun uneen. Hänen silmänsä rävähtivät auki ja hän näki edessään mestarinsa Hämysiiven, jonka silmät olivat huolestuneesti ammollaan. ”Sinä mutisit unissasi.” Kultatassu kömpi istumaan ja huomasi olevansa oppilaiden pesässä. *Se oli unta!* Hän
ravisteli sammalhiput turkistaan. ”Olen kunnossa. Näin vain painajaista”, hän sanoi ja yritti karistaa kamalan unen mielestään. Hämysiipi katsoi häntä hetken ja nyökkäsi sitten.

”Pihkatähti haluaa sinut oppilaiden metsästyspartioon. Hän johtaa sitä itse”, Hämysiipi sanoi ja peruutti ulos pesästä. Kultatassu seurasi häntä ja huomasi päällikön seisovan uloskäyntitunnelin suulla Pöllötassun, Kettutassun, Koivutassun ja Savutassun kanssa. Hän tunsi harmistuksen pistoksen nähdessään heidät.

Kultatassu kiitti Hämysiipeä ja tassutti partion luokse. ”Onko hänen pakko tulla mukaan?” Kettutassu valitti, mutta sai Pihkatähdeltä tiukan katseen. Kultatassu jättäytyi viimeiseksi, kun partio suuntasi metsään. Hän kuuli rapinaa läheisestä pensaikosta ja kyyristyi vaanimaan haistaessaan hiiren. Kun hän loikkasi, hän huomasi saaneensa tassujen väliin vain ruskean lehden. Hämillään hän hyppäsi taaksepäin, mutta Pöllötassu oli jo nähnyt tapahtuman ja supatti
innoissaan Kettutassun korvaan.

”Kultatassu nappasi lehden!” Kettutassu ulvaisi ja nauroi. Hämillään Kultatassu roikotti päätään. ”Yritin saada hiiren”, hän mutisi ja säpsähti tuntiessaan Pihkatähden vierellään.

”Niin voi käydä kenelle tahansa”, päällikkö sanoi ja katsoi tuimasti oppilaita. ”Menkäähän siitä hankkimaan tuoresaalista klaanille”, hän komensi. Päällikkö istahti Kultatassun viereen, kun muut oppilaat kirmasivat pois.

”Olen hyödytön!” Kultatassu ulisi. Hänen mieleensä nousi tarina Tulitähdestä, mutta hän työnsi sen pois. Ei
hän koskaan voisi olla yhtä mahtava kuin Tulitähti.

”Sinulla oli vain huonoa tuuria”, Pihkatähti sanoi ja silitti hännällään Kultatassun turkkia. ”Yritä saada jotain. Kyllä sinä onnistut”, hän kehotti ja lähti.

Kultatassu kulki pientä polkua pitkin ja huomasi saapuneensa pienelle aukiolle, jossa oli kaksi kania. Toinen ruskea, toinen valkoinen. Kultatassu henkäisi. Valkoinen kani oli harvinainen ja vaikea saada kiinni. Valkoisella kanilla hän saisi varmasti klaanitoverit uskomaan, että hän oli nyt klaanikissa. Yrittäessään muistella mestarinsa opetuksia, hän kyyristyi ja kiersi aukiota aluskasvillisuuden suojassa. Hän pääsi valkoisen kanin taakse ja hyppäsi. Hän huomasi kanin jalkojensa välissä ja tappoi sen yhdellä iskulla. Ruskea kani pinkoi pakoon, kun Kultatassu nosti valkoisen kanin ja lähti leiriä kohti.

Tassuttaessaan tunnelista leiriin, hän huomasi Pihkatähden ja muun partion jo palanneen. Kun hän laski valkoisen kanin maahan, muu klaani kääntyi katsomaan ja huomatessaan valkoisen kanin, he supattivat. Kettutassu, Pöllötassu ja muut oppilaat tuijottivat häntä suu auki.

”Kultatassu! Kultatassu!” klaani puhkesi äänekkäisiin suosionosoituksiin ja ryntäsi hänen luokseen.

”Miten ihmeessä teit sen? Mistä löysit sen? Olet taitava!” Kysymyksiä ja kehuja tulvi joka suunnasta eikä Kultatassu osannut vastata. Hän näki, miten Kettutassu ja Pöllötassu pinkaisivat oppilaiden pesään ja hän tunsi pienen sykähdyksen sisällään.

”Minä Pihkatähti, Varjoklaanin päällikkö, pyydän esi-isiäni kääntämään katseensa tähän oppilaaseen. Hän on opiskellut kovasti ymmärtääkseen jalot lakinne, ja on hänen vuoronsa tulla soturiksi. Kultatassu, lupaatko elää soturilain mukaisesti ja puolustaa tätä klaania, jopa henkesi uhalla?” Pihkatähden ääni kaikui
leirissä.

”Lupaan.” Kultatassu sanoi epäröimättä.

”Siinä tapauksessa, Tähtiklaanin voimien kautta, annan sinulle soturinimesi. Kultatassu, tästä hetkestä lähtien sinut tunnetaan Kultasydämenä. Tähtiklaani kunnioittaa urheuttasi ja kärsivällisyyttäsi ja hyväksymme sinut Varjoklaanin täydeksi soturiksi.” Pihkatähti kosketti kuonollaan Kultasydämen päälakea
ja samaan aikaan klaani huusi hänen uutta nimeään. Yllätyksekseen hän huomasi myös Kettutassun, Pöllötassun ja muiden oppilaiden huutavan. Kultasydämen kurkusta kohosi kehräys. Hän oli tehnyt sen. Hän oli todistanut klaanille, että kotikisustakin voi tulla soturi.

”Kiitos Tulitähti”, Kultasydän sanoi hiljaa ja nosti katseensa Hopeahäntään, jossa välähti yksi, kirkas tähti.