Jugoslavĳa - mit nad mitovima

Nekada davno, u neko nemoguće doba, postojala je jedna lepa zemlja. Ta lepa zemlja imala je lepo ime: Jugoslavĳ a. Ljudi koji su u njoj živeli bili su fi ni i pošteni, radili prema svojim mogućnostima, uzimali prema potrebama... Ono što je bilo najvažnĳe jeste da su se svi međusobno voleli i poštovali, i voleli su svog vladara.

E, taj njihov vladar je bio čudan. Čudan zato što se razlikovao od ostalih ljudi. U to daleko vreme, svako ko se bar malo razlikovao bio je ignorisan kao opasan po društvo ili su ga ostavljali u nekoj nedođĳi da tuca kamen. Međutim, sa ovim vladarem je bilo drugačĳ e – bio je opšte prihvaćen, na veliko iznenađenje čitavog sveta! Kažu da je nad ljudima imao neku čudnu moć – mogao ih je nagovoriti da urade, kažu ili prihvate bilo šta. Svi su nicice padali pred njim. Dok je on živeo – živela je zemlja. Dok je on živeo – živeli su i ljudi. Dok je on živeo-niko nĳ e video sukobe. Dok je on živeo – svi su bili braća. A onda je umro. Od neke strašne bolesti koja čini da zaboravite sve što ste do tada znali i sve što ste do tada bili. Vladao je dugo. Za neke čak i predugo. Na njegovo mesto je pretendovala masa gladnih vlasti. Obzirom da su već dugo bili gladni, sada su postali alavi i beskrupulozni. Konačno su dograbili ono o čemu su maštali i nĳe im bilo dovoljno. Hteli su još. Toliko su se borili i grabili, da je ta njihova opsesĳa prerasla u ogavnu, zaraznu boleštinu. Da haos bude veći, tih dana je bilo strašno nevreme, duvao je užasan vetar i uspeo je da raznese bakterĳ e te opake bolesti po celoj zemlji. Svi odrasli su oboleli.

I onda počinje “nešto”. To “nešto” bi se moglo defi nisati ovako: svako ko je imao znanje, umeće i prava da preuzme vlast, nĳ e imao volje. Oni, bez ĳ ednog “klikera” u glavi su je imali. I oni preuzimaju vlast. Onda se svako zapitao: “pa, ako može on, valjda mogu i ja; sposobnĳ i sam!” Tako počinje da se izdvaja klasa “superiornih”. Oni koji su ostali nisu prihvatali da budu ono suprotno od “superiornih”, pa stvaraju svoju klasu “superiornĳ ih”. I tako su krenuli svi redom, tvrdeći pritom kako je njihova klasa sa njihovim idejama “naj, naj”; i onda kreću sa cepanjem karte lepe Jugoslavĳ e, stvaranjem svoje istorĳe, geografije, vere, jezika, kulture... Ali, još uvek je postojala neka tajanstvena nit koja ih je povezivala, nešto slično sećanju na neku lepu zemlju, koje se nisu mogli setiti, a koja je imala neko lepo ime, kojeg se takođe nisu mogli setiti; i neko čudno osećanje koje je činilo da osećaju nežnost prema svim ljudima, a koje više nisu mogli osetiti.

To još uvek nĳe bilo tako strašno. Počinje novi period velikih vetrova koji sada već modifi kovanu bolest prenosi celom svetu. Ta modifi kovana bolest je učinila da ljudi iz čitavog sveta počnu da se zanimaju za tuđe stvari. Nĳ e to bila samo nezdrava radoznalost mase – oni su se zaista mešali u tuđe stvari. E, sada počinju problemi.

Intervencĳe stranih sila čine da se okreće vladar protiv svojih podanika, i podanici protiv vladara. Okreće se brat protiv brata, otac protiv majke, majka protiv deteta, dete protiv celog sveta... Prĳ atelji se ubĳ aju, neprĳ atelji se vole, miševi jure mačke i vruć sneg pada na gore. Varvari postaju gospoda, gospoda postaju koljači; obrazovani bivaju gonjeni, neobrazovani uveliko poštovani. Svako je smatrao da ima pravo na sve što mu duša poželi. Ali ne, anarhĳ e nĳ e bilo. Bilo je “demo-nečega”. To “demo-nešto” je značilo sledeće: ako ti nešto smeta, ti onda izađi na ulicu i smetaj ti nekome; ako nekoga ne voliš – eliminišeš ga vatrenim oružjem ilegalno nabavljenim, a ako nekoga voliš – njega toljagom u glavu, pa odvuci u svoju pećinu; ako ti treba tenk – nema problema,
samo uzmi; treba ti novca – uzmi iz narodne blagajne; hoćeš vlast – izvoli, vladaj. Ovakva defi nicĳ a demo”nečega” je potekla od neobrazovanih ljudi
koji su želeli ne samo vlast i moć, već novac – koga nĳ e bilo (bar su svi tako mislili). Ovakva defi nicĳ a nĳ e stvorena slučajno. Ona kao takva, trebalo je
da narodu zamaže oči, kako bi njenim tvorcima pružila dobar izgovor za pljačkanje i izrabljivanje (ili ti izraBLJUVANJE). Odjednom se svako setio činjenice (koju niko nikada nĳ e osporavao, ali su ljudi iz “nepoznatih” razloga verovali da je bila osporavana) da svi oni imaju svoja prava i onda su nagrnuli da ih ostvare. “Ostvarivanje” njihovih prava je podrazumevalo
nipodaštavanje tuđih – i onda počinje klanje.

Počinju sukobi “svih” sa “svima”. Svako je želeo deo neke teritorĳ e
za sebe i smatrao da na nju polaže izuzetno pravo. Smisao je postojao
tamo gde ga nĳ e bilo i nĳ e ga bilo tamo gde ga je trebalo biti. Od toliko
novopečenih vernika, čovek (pritom mislim na homo sapiensa) bi pomislio
da bi toliko ljudi sa metafi zičkom odgovornošću rešilo sukobe sa što manje
prolivene krvi. Međutim, retko ko se u takvoj situacĳ i mogao setiti neke
božĳ e zapovesti tipa “ne ubĳ ” ili čak da “okrene drugi obraz”. Ljudima se,
zapravo, dopalo terorisanje i svako je morao sebi da dozvoli da “njegova
bude poslednja”. Odjednom je bilo strašno smešno ako su tvom susedu
poklali celu porodicu, a njega izmaltretirali na sve moguće načine i ostavili
ga živog da se zlopati i sluša tebe kako likuješ. Da li ti je bilo zabavno dok
si nedužne ljude isterivao iz njihovih kuća i terao ih da te mole za goli
život? Da li si uživao dok si slušao majku kako nariče nad svojom mrtvom
decom kojima više ni groba ne zna? Šta je ovde strašnĳ e: nekolicina koja
teroriše ili kada ceo svet posmatra teror i uporno okreće glavu, nazivajući
teroriste varvarima? Kako to da niko nĳ e imao i nema petlju da umiri
situacĳ u, nego još više potpiruje sukobe i stvara nove? Zašto, dođavola,
toliko moćnih ljudi koji okuse vlast, odjednom sve okreću u svoju korist i
stvaraju još veći haos? Zašto niko ne preuzima odgovornost za svoja dela,
nego krivicu svaljuje na nedužnog?

Postoji jedan racionalan zaključak: usled pometnji kometa,
asteroida, planeta i drugih džidža-bidža, i sudara različitih sila i energĳ a
u kosmosu, čitava planeta Zemlja je počela da se okreće u smeru u kome
se nikada nĳ e okretala i to takvom brzinom da ljudi na njoj postaju hiperaktivni
i počinju da se ponašaju kao životinje, a životinje postaju jedina
racionalna stvorenja. “Sve su životinje jednake, samo su neke jednakĳe”.

Ima još nešto što sam zaboravila da spomenem: postojao je jedan
mali brbljivi Feniks, koji je i bez virusa voleo da se meša u tuđe stvari.
Taj mali brbljivac je saznao da negde u svetu postoji neki Godo koji luta
svetom u potrazi za svetim Gralom i pritom pomaže ljudima u shvatanju
životnih istina. Ideja tog brbljivca je bila da Godo svrati i u ovu zemlju i
pomogne joj u ostvarivanju viših ciljeva. Čitava zemlja se složila i rešila da
sačeka Godoa kako bi on rešio sve njene probleme. Ono što mali brbljivi
Feniks nĳ e znao (ili je namerno prevideo da bi stvorio još veću pometnju),
jeste da je Godo rešio da ne ide svetom i prosvetljuje ljude, verujući da
svako mora da nađe svoj sopstveni put i svoju istinu.

Ljudi veruju da se situacĳ a sada popravlja. Istina nĳ e takva. Opet
su izgubili pamćenje zbog virusa u nekom vetru. Oseća se miris krvi.
Oseća se. Osećaju ga čak i planktoni. A svet i dalje okreće glavu.
P.S. U pravnim udžbenicima piše: “Prvi element pravne svesti je

poznavanje prava, odnosno svest o postojanju prava i poznavanje njegove
sadržine. ... Da bi pravna norma mogla biti poštovana, ona prvo treba da
dođe do svesti subjekta, da bude saznata. Postoji pravilo da se za kršenje
norme niko ne može izviniti svojim neznanjem norme (ignorantia legis
nocet). Subjekt je dužan da normu sazna, a ako to nĳ e učinio i izvršio
prekršaj u neznanju, za ovaj odgovara kao da je znao”. Problem ove
daleke, nepostojeće i izmišljene zemlje je bio u tome što su državnu vlast
nosila lica koja nisu bila stručna, koja nisu (i nikada i neće) poznavala
pravo, a kamoli osnovna ljudska prava. Tako da, ako u nekom teškom snu
ili komi zalutate u dimenzĳ u u kojoj se nalazi ova izmišljena zemlja, a u
slučaju da ste posebna i jedinstvena jedinka, može vam se desiti da budete
zlostavljani, čak i pritvoreni. Samo zato što ste se razlikovali, a izvršnim
organima vlasti je bilo dosadno, pa su rešili da se malo zabave pritvarajući
vas. Baš smešno. Prosto da umrete od smeha. Ako još pritom i poznajete
svoja prava i pokušate da im objasnite da vam ne mogu ništa bez osnova
- tek onda vam se crno piše. Dakle, ovo je savet za potencĳ alne turiste:
budite konformistička ovca i dobro ćete proći.

“Jugoslovenka”