Demokratĳ a i prosperitet - direktna ili obrnuta proporcĳa

Demokratĳ a je najgori sistem…

Sem svih ostalih.

V. Čerčil

Preovlađujuća intelektualna klima je potpuno verovanje u demokratĳ u. Što je jedna zemlja “demokratskĳ a”, to bolje za nju. Demokratĳ a i privredni prosperitet smatraju se povezanim. Kao najviši stupanj (makar ovde u Srbĳ i) razvoja smatra se švedska socĳ aldemokratĳ a sa svojom državom blagostanja. Jednačina kaže: više političkih sloboda = bogatĳ a zemlja. Samo da mi postanemo demokrate, i ekonomĳ a će da procveta.

E, pa neće.

SAD i zapadnoevrospke zemlje nisu jedini primeri demokratĳa. Prvo je postojala atinska, pa postoje mnogobrojne demokratĳ e “trećeg sveta”: Indĳ a, Izrael, i mnogobrojne latinoameričke. Ali, one nisu tako poznate. Zašto?

Liberalni ekonomisti (na primer, videti Prokopĳ ević, Konstitucionalna ekonomĳ a), jasno stoje na stanovištu da su politička i privredna sloboda dve različite stvari. Zemlja može biti demokratska a siromašna – kao Indĳ a ili Izrael, ili pak diktatura sa jakom ekonomĳ om (Čile, azĳ ski tigrovi, Kina). Najbolje je kada se dve slobode spoje, no to je dosta retko. Moderni primeri su Švajcarska, Estonĳ a, SAD, ali ni one nisu savršeno privredno slobodne – na primer, SAD imaju progresivni porez na dohodak.

Indĳa i latinoameričke demokratĳ e nisu toliko poznate zato što su siromašne i opterećene unutrašnjim trvenjima. Te države jesu demokratske. Imaju slobodne izbore, institucĳ e, podelu vlasti. Samo nemaju jednu bitnu stavku: bogatstvo.

Demokratĳa

Neka logika kaže da, ako je demokratĳ a vladavina svih, da i vlast treba da se trudi da obezbedi da ekonomĳ a funkcioniše na dobrobit svih. Zašto onda ne postoji jasna korelacĳ a između demokratĳ e i bogatstva? Odgovor možda treba tražiti u samoj prirodi demokratĳ e. Smatra se da jedno društvo može imati dva cilja: slobodu i jednakost. Ta dva cilja su međusobno protivrečna. Što je više slobode, sposobnĳ ima će ići bolje i stvaraju se razlike koje manje sposobnima bodu oči; što se više uteruje jednakost, sposobni će biti više sputavani i društvo će stagnirati. Sada se postavlja pitanje društvenih ciljeva i percepcĳ e: šta je bolje? Argument socĳ alista kaže da je bolja preraspodela i stabilnost. Liberali kažu da je bolji rast i dugoročno, porast svačĳ eg prosperiteta. U praksi se pokazala tačnost liberalnih argumenata. Sve zemlje koje su danas bogate, SAD, Zapadna Evropa, zemlje Komonvelta, imale su period slobode tržišta kada je izgrađen njihov današnji prosperitet. Ali, taj period je bio tokom XVIII ili XIX veka, kad neke od njih nisu ni bile demokratĳ e. Kako to da se demokratĳ e češće odlučuju za socĳ alizam? Samo treba pogledati jednu od prvih poznati demokratĳ a, Atinu početkom VI veka pre nove ere. Jedan od stubova Solonove reforme bilo je brisanje dugova. Gde ćete veći socĳ alizam? Kada je demokratĳ a ponovo uspostavljena krajem VI veka, malo po malo, uspostavljale su se mere koje imaju za cilj pomoć siromašnima i ne tako siromašnim građanima. Povlačenje izvesne paralele sa Evropom XX veka je moguće. Državna intervencĳ a i socĳalne mere postaju sve učestalĳ e. Iako je jasno pokazana njihova neuspešnost – komunizam je propao – još se ne odustaje od državne intervencĳe.

Gde se nalazi “greška” demokratĳ e?

Odgovor bi glasio: u balansu moći. Demokratĳ a se defi nitivno smatra najboljim tipom državnog uređenja (potpuno tačno) i smatra se da narod u glasanju ne greši (potpuno pogrešno). Kao da narod nĳe na fer i demokratskim izborima 1933. dao najveći broj mesta nacistima i komunistima (za one koji ne znaju: Hitler je postavljen za kancelara da bi sprečio komuniste da zavladaju. Uspeo je, ali…). Kakve je samo gluposti izglasavala atinska skupština tokom Peloponeskog rata (kršenje primirja, smaknuće sposobnih admirala…). Čaves je izabran na poštenim izborima. To jeste demokratĳ a: vladavina naroda. Problem demokratĳ e (i bilo kog drugog režima) je u apsolutnosti vlasti. Neograničena tiranĳ a i neograničena demokratĳ a imaju puno sličnosti. Lord Akton reče: svaka vlast kvari, apsolutna vlast kvari apsolutno. Ako ne postoji sredstvo efi kasnog ograničavanja vlastodržaca, oni će imati prirodnu tendencĳ u da vlast vrše (samo) u svoju korist. Demokratĳ a jeste najpoštenĳ i način donošenja odluka jer se poštuje mišljenje makar većine građana. Budući da u demokratĳ i vlada narod, to znači da 50 odsto +1 građanin mogu da nametnu svoju volju drugima. Oni bi mogli, da nema ograničenja, da ove ostale pošalju na prinudni rad ili u zatvor i sve bi to bilo demokratski. Budući da je prirodna činjenica da ima manje bogatih nego srednje klase, a i ovih je često manje nego siromašnih, nĳ e čudo da vlada vlada prema volji ekonomski slabĳ e većine. Većina prirodno traži da svoju političku moć pretvori u ekonomsku. I, eto, socĳ aldemokratĳ e. Ona predstavlja prirodni produkt demokratske politike. Siromašna većina ne želi da pričeka da se cela ekonomĳ a razvĳ e, pa i da njihov standard poraste. Čemu čekati, kad se sve može dobiti kroz socĳ alne transfere (tj. pljačku bogatih) i u pomoć vlasti? I naravno, to je sve demokratski, jer narod ne greši.

Međutim, svi greše, pa i dotični narod (Milošević je demokratski izabran… prvi put). Vlast kvari. Niko nĳ e imun na napade ljubomore i sebičluka, svako ponekad ima loš dan… Ali kako se oduprti, kada se to desi celom narodu? Sigurno ne uvođenjem diktature? Nikako. Dve nacĳ e, baštinice duge i slavne tradicĳ e zaštite prava, pronašle su rešenje: sistem kočnica i ravnoteže. Podela vlasti između predsednika (vlade), parlamenta (skupštine) i sudstva. Prva dva nisu mnogo imuna na pritisak naroda (glasača). Poslednja vlast – sudstvo, jeste.

Ko štiti slobode?

Konačno dolazimo do odgovora na pitanje, sa čim korelira snaga ekonomĳ e. Prosperitet zavisi od stepena ekonomskih sloboda. Sloboda koje ugrožava niko drugi nego naša demokratska država. Neće biti da je vlast imuna na zloupotrebu samo zato što je demokratska. Ali ona nĳ e svemoćna. Što je snaga institucĳ a, a posebno sudstva, u odnosu na parlament i vladu, veća, to će ekonomĳ a biti jača. Sud štiti ugovore i slobodu ljudi od nasrtaja vlasti. Niko se drugi nĳ e smeo suprotstavljati Ruzveltovim idejama, osim Vrhovnog suda. Ko sada zbilja stvara ujedinjeno evropsko tržište? Sud svojim presudama, dok se države na sve načine trude da ograniče slobodan protok ljudi i roba… Zato je Velika Britanĳ a bila prva zemlja u svetu tokom XVIII i XIX. veka. Ona nĳe nikako bila demokratska, ali je ipak bila slobodna, jer je postojao sud koji je štitio prava ljudi i nĳ e dao vlasti da se razmaše. U XX veku, britanska vlast je potpuno demokratska, a krenula je u katastrofalni socĳ alistički eksperiment posle Drugog svetskog rata…

Kako se slobode oduzimaju?

Kako sprečiti napade demokratskih vlasti na slobode ljudi? Prvo i najvažnĳ e: treba prepoznati da je demokratska vlast, kao i svaka druga, pretnja slobodi. Ali, to je teško uvideti. Jer, demokratĳ a jeste vladavina naroda, a ja sam deo naroda. Tačno, ali “deo”. Moguće je da jedan deo naroda tiraniše drugi. Demokratski. Ali, to je u otvorenoj formi, retkost. Neprĳ atelji demokratĳ e praktično nikad ne osvojaju vlast na poštenim izborima. Ali, prikriveni napad na demokratĳ u ide iz drugog smera: državni intervencionizam. Češće pod paskom levičarskih ideja “pravde” i “socĳ alne jednakosti” meša se u sve aspekte života. I teže je odupreti mu se, jer je prikriven, i dolazi od “naše” vlasti. To što ta intervencĳ a ima za cilj pomaganje određenih društvenih grupa (farmeri, organizovani radnici,

domaći proizvođači) kojima ta pomoć nĳ e neophodna, ne primećuje se. Zapanjujuća je činjenica da poreski obveznici izgleda nisu svesni da bivaju pokradeni. Ne po onom: otimam od bogatog da bih dao siromašnom. Preraspodela više vuče u pravcu: otimam od siromašnog da bih dao siromašnom.

Da li je demokratĳ a pretnja za prosperitet?

Po svemu gore prikazanom, čini se da ova konstatacĳ a stoji. Problem su primeri: imamo na raspolaganju samo Atinjane, XIX i XX vek. Ali grubo rečeno: XIX vek je doba privredne slobode a XX, državne intervencĳ e i “cvetanja” demokratĳ e. Liberalne reformatore možemo prebrojati na prste jedne ruke. Oni (M. Tačer, R. Regan) jesu učinili čudo i omogućili urušavanje komunizma, ali njihovi naslednici su se bržebolje njih odrekli. Sada postoji jedan birokratski konglomerat zvan EU, gde se problemi nastali usred državne intervencĳ e rešavaju sa još više intervencĳ e, gde postoje stranice i stranice zakona, uredbi, akata.

Problem je u percepcĳ i: Evropa je danas bogata u odnosu na ostatak sveta. Ako nastavi putem intervencĳ e, to će se promeniti. Bez obzira na demokratĳ u i građanska prava