Things Get Weirder

Mortons pointer

- Grundlæggende vil Morton gerne have, at man skiller sig af med menneskets dybde, at tingene bare er som de er. Ifølge Mortons verdensopfattelse er alting samlet sammen i hyperobjekter, dvs. der er ikke forskel på cyklen og dåsen, det er en pærevælling af sammenhæng mellem alle objekter, hvilket ligger sig mellem koncepterne kategorisering og kontinuum. Morton sætter et eksempel op, hvor at han mener, man ignorere det væsentlige hvis alle aber bliver sat i kasser, hvorimod det også er en negligering af det væsentligt hvis man undersøge hver evig eneste, enkelte abe. Så Morton påpeger en mellemting mellem kategorisering af 'arter' og en individualisering af det specifikke. For at understøtte sine pointer bruger Morton meget biologiske betegnelser for denne opløsning af kategorier, dvs. han bruger DNA sekvenser til at påpege ligheder mellem fundamentale forskellige ting, f.eks. mennesket og rotten. Hertil påpeger at det er umenneskeligt at foretage forsøg på mennesker, men da man fandt ud af at rotten havde tilforladelig samme genom som mennesket (i forhold til sygdomme især), kunne man foretage forsøg på rotten der ville have samme effekt på mennesket. Dertil mener Morton, at alting er forbundet på et fælles grundlag, nemlig DNA.

Rotten er derfor i en særlig grad en fremmede fremmede, noget der er tæt på og genkendeligt men også utroligt fremmedgørende. DNA er grundstenene for fælles organismer, udenfor formål, udenfor intention og fornuft, hvor Morton giver udtryk for, at måske er mennesket ikke så unikt igen. På grund af de fælles grundpiller, som mennesket deler både med rotten og bananen, så er der ikke grund til at se mennesket, som en unikt subjekt, der er tænkende og forstående, overfor resten af verden og dens 'ufornuftige' objekter. Mennesket er hele tiden undervejs, uden et fast punkt og på den måde, bliver alt hvad man siger er derfor henskrevet en bevægelse.

Dette konstituerer til, at skrift, sprog, ligesom DNA, bliver til et produkt uden forhold til noget. Mortons pointer bliver derfor til en forgæves frigivelse af gammel tænkning, jævnført Freudiansk og Marxistisk læsning af tekst, hvor man læser ind under teksten og søger en mening med det teksten siger, dvs. skrift er en myriadisk række af gradueringer, frem for en fastlæggende allegori for et andet koncept (dvs. ikke alle har forældre traumer, ikke aller er et produkt af deres forbrugerform). Paradokset i denne tænkning opstår, fordi Morton på en og samme tid underminerer metaforen, selvom han bruger skriften og DNA som kernemetafor for sin tænkning. Angiveligt, er disse paradoks huller i hans tænkning intentionelle, for at provokere nytænkning frem for forløsning, dvs. man skal komme fra hans tekst med et nyt blik på verden, frem for en løsning på alle verdens problemer.

Lig Frankensteins monster, der påpeger, det ikke blev til et monster, før Frankenstein frasagde sig ansvaret for monsteret, har Morton en tilsvarende mening om det monstrøse og dets eksistens. Ifølge Morton, så skal man ikke tænke længe for at indse, at vi alle er monstrøse, hvis det monstrøse er det ustyrlige og det uforudsigelige. Faktisk betegner han det monstrøse i sine tekst som strange strangers, og mener alt er monstrøst og ikke et grænsefænomen (som Ullstein mener). Morton fortæller om den indbyggede uhyggelighed ved den fremmede fremmede, the strange stranger, som er en vi kan og vil møde hele tiden, og i sidste ende er the strange stranger nok én selv, på grund af det uforståelige og det ustyrlige der ligger bag et andet menneskes og sin egens bevidsthed. Dette gælder også for dyr og planter, det strange strangeness af rummet omkring en er altså en uforskning og opdagelse af det uforståelige.

For at opsummere, så omhandler denne tankegang ikke venlighed eller vildhedsopfattelse, men er tværtimod et forsøg på at decentrerer mødet med en verden, der på sin vis, altid er monstrøs.