Koma-Tuc

**Koma** , Tuc će mu biti nadimak po rejv muzici, takozvanom ritmu tuc-tuc, mada on nikada nije pravio rejv muziku, izuzetno je popularna u Australiji, biće slep od rođenja (mutant) gitarista, deo ratne grupe Besmrtnog Džoa. Mi ćemo ga zvati i Pobesneli Mask, jer je na glavi nosio masku, napravljenu od iskrivljenog od bola i strahote lica svoje mrtve majke.

Služio je za podizanje morala ratnika i praćenje ritma bitke (to jest, kao dirigent kad ubrza ili pojača tempo ili naglasi). Svirao je muziku koja je u njima budila ono njihovo ludilo kojem su učeni otkad su bili Štenci rata. Ratno, krvoločno, bezumno poslušno ludilo. Na svojoj gitari sa dva vrata, koja je bljuvala vatru (jel to stvarno neophodno? U ovoj nestašici), električna naravno, sa sve ozvučenjem i sa propratnom ritam sekcijom ( ne znam kako bi drugačije on, ćorav, video kakav je ritam bitke. Ovako je samo pratio njih i verovatno nekog preko bubice u uhu, iako su ratni bubnjari bili iza njega). Stvarno ne znam koliko je ovo bilo potrebno, struja je bila ređa i od vode, čak i u vreme pre Apokalipse , kod Tetke Biće u Trgovištu, baš Kamion sa ozvučenjem nije bio potreban. Naročito ne sa slepim davaocem ritma borbe, koji je morao da sluša uputstva iz uveta. Ali šta ćete, i ljudi su retki, ne može se baš birati. On je zasigurno najbolji gitarista, kog imaju. Vojnika je bilo koliko hoćete. I razbojnika (naročito drumskih pirata). Talentovanih ljudi (bivših umetnika, kao što je Tetka), hemičara, Istoriografa, geologa, doktora,ne baš mnogo. U ovom svetu bitangi, bitange su preživljavale. Najbolje su prolazili oni koji su se razumeli dovoljno u navedeno (bez da su školovani) ali su i bitange, kao Kapisla i Organizam Mehanizam i slični. Oni su im trebali, a po prirodi su kvarni, pa čak i psihopate. Mada će se na kraju ispočetka formirati civilizacija, i sve će se vratiti na civilizovano, i takvima tamo neće biti mesta.On je bio i manjina. Tako da je bio redak.

Njegov otac, Maor, bio je rudar koji je kopao krečnjak u pećinama Aberkrombi rezervata, između Pensilvanije (planina u Australiji) i gradića od 30-ak hiljada, Oberona (odakle je i Džededaja senior originalno), gde je živeo kada je civilizacija počela da se raspada, sa svojom prvom ženom, koja je morala da ode (izbačena sa kontinenta, ili ubijena) zato što je bila Kineskinja, u Velikom rasejavanju 1989., iako je bila udata za ne-Kineza.

Njena ćerka, jedna od Tetkinih čuvarki (reda. Ne i mira), mogla je da ostane (živa), jer je mešanac, ali čistokrvna Kineskinja je morala da nestane. Otac je ostavio ćerku, od 6-7 godina, iz straha da se ne promene zakoni, i Tetka, koja je i sama bila mešanac (iako Afro-Australijanci nisu dirani, njen muž/čuvar/muzičar i ćerka na primer, 86%+ čistokrvni crnci) i 6 godina kasnije dobila unuku od kidnapovane, silovane, pa ubijene ćerke, takođe mešanku, pola Jevrejku, koju je za razliku od ćerke uspela da spase, od oca Jevreja silovatelja, uzela je malu Maorovu ćerku uza se, i odgajala je da joj bude desna ruka i lična garda, možda i da je nasledi jednog dana, što da ne, i za posestrimu njene unuke Pain Perdu, koju je odgajala kao sestra, a ova je isto tako bila vezana sa njenom pa ćerkom Čedom Krhkom￼, od koje je pa ona bila isto tako starija 7 godina. Obe su kasnije otete, i babu Tetku verovatno ubio Besmrtni Džo. Otac Maor je oženio drugu ženu, belkinju , Engleskinju, koja je živela u Blek Springsima, na obroncima planine Vulkan (nevulkanskog porekla, začudno), ali je to sve bilo i dalje jako blizu i jako bolno za njega, pa je otišao skroz na pacifičku obalu, u rudnike sv. Mihajla na Avalon Biču, 150ak kilometara odatle, što će se pokazati kao kobna greška. Jer je, dve godine kasnije, pala prva bomba, na samo dvadesetak minuta vožnje od njih. I to u najgorem mogućem trenutku. Dok je bila trudna sa Komom (ne verujem da mu je to ime dala, ko zna kako se stvarno zvao). Otac je na mestu poginuo, dok je sklanjao trudnu ženu u dubine rudnika. Otišla je duboko, duboko. Tada se okean još nije bio povukao, pa je voda nadirala kroz stene u podzemne rudnike, taman destilujući je od soli, a opet obogaćivajući je preko potrebnim mineralima i ostalim materijama. Za hranu se snalazila u početku od onoga što je ostalo za rudarima (neki su tu čak i sušili meso), dok nije napravila zamke za pacove. A čime su se oni gojili, nikom nije bilo jasno. Morala je biti mnogo opreznija. Pobegla je u dubine od post-nuklearne radijacije, a ne pazi šta jede.

Tu je i rodila sina, 5 meseci kasnije, negde potkraj avgusta, ko više zna koji je dan a i mesec. Izašao je prvo rukama napred. Bilo je sve u redu. A zatim... Videla je da beba nema oči. Uopšte nema oči. Prazne duplje. Nije plakala. Bila je zadovoljna što su uopšte preživeli. Ko zna šta se gore na površini dešava. Oko 5 miliona je umrlo odmah, direktno od bombe, sprženo ili u najmanju ruku zatrpano, i još oko milion, milion i po od posledica u narednih nekoliko meseci, dok je ona "uživala" u pacovskom gulašu. A onda je došla glad. I bolest. I oskudica. A to sve ...vodi u nasilje. Ko uspe, uspeće. Tetka je, sa svojom 8-mogodišnjom ćerkom, i zastranelim mužem (nije ih napustio, samo je ...bančio, razočaran stanjem ekonomije, dok je ona, bivša šefica orkestra borila i rukama i nogama da spase što se spasti može, što mu nikada nije oprostila, pa je večito ostao"ispod nje") i sama ratno siroče, i rođena u ratu, u bazi, 1945., osetila šta se sprema i još 1985. iz svog malog gradića Vorika (ne onog sidnejskog, Vorik Farme, nego Vorika u Kvinslendu, "predgrađa" Tuvumbe, blizu Brisbejna, gde je rođena u vojnoj bazi), na čuđenje svih, krenula ka australijskoj zabiti gde će izgraditi Trgovište ni iz čega (ne baš...tu je nekada bio prosperitetan gradić Beterst) gde će pet godina kasnije usvojiti njegovu stariju sestru po ocu.

Maks, Rokatanski, je ophrvan tugom, propast sveta ga uopšte nije zanimala, već odavno napustio grad i civilizaciju, posle raspada policije i opšteg haosa. Stigao je u zabit i pre Tetke. Pažljivo je i iz daleka posmatrao njen razvoj. On i lokalac Džededaja, sa kojim se zna od ranije.

Pukovnik Džo Mor, koji je bio usred Ratova za vodu, koji su, iako globalni problem, zbog prečišćavanja vode, u Australiju došli mnogo ranije (1989-1998), jer je pustinjska zemlja okružena okeanima, već veteran Ratova za naftu (1987-1989) u koje je ušao kao kapetan I klase, i sam je tražio načine kako što pre, pitanje života ili smrti, dođe do vode, pokušao je i sam da uđe u pećine da nakupi vodu sa zidova, bio je očajan. Tamo je u daljini čuo odjeke gitare koju je u rudniku našao i nemajući šta drugo da radi, do perfekcije savladao do svoje 6.godine mali bezoki Koma. Sviranju ga je učila njegova majka, inače i sama pevačica (ne znamo da li je to ona pevačica koja se seksa sa Džimom Gusom, i da li ima veze sa Tetkinim bendom). Živeo je srećno. Džo ga je posmatrao iz daleka. Nije ih on napao. Ne zna se ko ih je napao. Džo je do tada već istrebio sve druge frakcije. Majka je odvučena u tminu uz krik, a prestravljeni Koma, iako je znao pećinu napamet, na prste, bio je isuviše prestrašen nečim što do sada nije čuo. Nekoliko dana kasnije, kanibali mutanti su, da bi ga još više prestravili i mučili, bacili samo majčinu glavu iskidanu sa ramena pravo njemu u krilo (iako su kanibali samo muške jeli, žene su, kao rasplodne krmače, čuvali da ih plode, ne oni naravno, neće da jedu svoje sinove, nego spermom pojedenih muškaraca, kako bi imali stalni priliv mesa).

Džo se sažalio na malog videvši ga kako se u mraku drži odsečene glave i jeca mentalno slomljen, što samo još više potvrđuje da je on Škare, i da je izgubio sina (kao Maks, ima sedu kosu od nagle i neprebolne boli) , i da je kao i on, bivši policajac, koji je odustao od civilizacije i policije jer su mu ga ubili, ali će se ispostaviti, isto kao i Rokatanskom, samo majka nastradala, doduše njegovog su sina izvukli iz trudne majke, dva i po meseca pre termina, pa je ostao nerazvijen, što vidimo i u sceni sa Svetlom Angarad kada mu se vraćaju sećanja na mrtvu prvu ženu. Uzeo ga je k'sebi, iako je već imao sina naslednika, istih godina, koji se na kraju i nije pokazao nešto, bio je poprilično lud. Podigao ga je, uzeo glavu, odrao je, i od isušene kože mu napravio masku (neki kažu da je Koma sam odrao, ali to je nemoguće za slepo dete, da odete tako da ostane njen odraz jauka, slepci ne mogu da vide pokret elastične kože). Preko mu je bila potrebna. Ne samo da je izgledao sablasno zbog kosturskih očiju, nego je imao i iskrivljene zube i bledu kožu od života i hranjenja, što Psima rata i nije bilo odvratno, čak nasuprot, voleli su lobanje i bojili su se u belo, ali to je zbog Žičice, a ne zbog Kome. Uvek je nosio masku , da ga podseti da "mora da se osveti svetu" kako mu je to objasnio Džo. Da nanese zlo sa licem vrišteće osvete. Dobio je mesto "vojnog trubača", ne samo da diktira tempo bitke, nego kao i u srednjem veku i samu komandu (koja mu je bila šaptana u uvo, jer on nije video ništa), i da ih uopšte poziva na početak bitke i organizaciju, i da hrabri armadu i razjaruje ih. Njegovo je bilo samo da ne prestaje da svira, šta god se oko njega dešavalo. U jednom trenutku vidimo Maksa kako udara Maska, ali ovaj ne prestaje.

Gitara je prava gitara. Donji vrat je bas gitara. Ima sve dugmiće za tjuning, i pedalu, ali mu visi na lancu oko struka. Malo je izgorela, ali se vidi po generalnom obliku i sastavu, da je to BOSS pedala, sa 4 tjunera, kao Kurt Kobejnova. Tremolo poluga (ono čime se vibriraju žice, iako nije zakačen za žice), služila je i za bacanje plamena, koji je takođe bio pravi. Ne kompjuterski. Iz sredine vrata. Gitara je težila 60 kila, pa je morala da visi sa kratkih bandži konopaca. Sa donjeg dela čisto dekorativno, visio je deo auta Datsun 1600. ("Rezonantno") telo je bilo, verovali ili ne, od lopate, bolničke keramičke lopate, onoga gde kake pacijenti. Dobro za rezonancu. I od delova, ventila horne trube. Čudan izbor, jer kod Džededaje u podzemnom skloništu vidimo savršeno očuvanu DRVENU gitaru. Ali to je bilo pre 16 godina.

Koma je verovatno bio gej.

## Povratak u realnost

Očekuje se strip sa detaljnom sudbinom Kome i njegove porodice. Naročito njegove sestričine Krhke.

Glumi ga iOta, koji jeste gej.

I koji jeste Maor po ocu. Maora, verovali ili ne, ima tek 0,6% od ukupnog broja Australijanaca, to jest 120-130 hiljada, i verovali ili ne, 90% njih živi na zapadnoj obali. Dosadila im je istočna obala, blizu njihovog N.Zelanda. Tako da kada uzmemo da je post-Apokalipsu preživelo 0,025%-0,05% to jest svaki 2.000-4.000-ti čovek, to znači 30-70 Maora, od čega samo desetak na istočnoj obali, onda MORAMO da pretpostavimo, da (sve manjine) mora da su usko povezani članovi porodice, koji su štitili jedni druge, a ne nasumično preživeli. Glumica koja glumi njegovu sestričinu Krhku je takođe pola belkinja, pola Maorka, ali malo i Kineskinja, taman da iskoristimo kinesku čuvarku, i rasizam Australijanaca.