O chlup

O chlup lepší, než přistání Exodaru, ale opravdu jen o ten chlup. Tak tvrdě dopadla Štístko po boji s krakenem, až do ... ale to si přečtete na konci, do jaké kaše.

Nedlouho po vyplutí z Theramore vodu zčeřil vítr. Vlny se zdály být čím dál mohutnější a začalo pršet. Bylo vidět tak na krok, maximálně dva, odevšad lítaly hromy, blesky a voda. Ne zrovna optimální počasí na piknik s jahodovým dezertem. Optimista by řekl, že horší by už to být nemohlo, jenže zde byla na pořadí dne pesimistická odpověď. Mohlo. A jak! Na pravoboku stojící Rognor právě poslal svého ucouraného medvěda Huga do podpalubí, když mu do očí padl tmavý obrys na hladině rovnou vedle lodi. Protřel oči a hned pak se zatahal za knír, zda nespí a to, co vidí, není zlý sen. "Vobluda! Kraken! Při všech vousech, kraken na pravoboku!" Skoro celá osádka se přesunula a zírala přes palubu. Angelus moc nečekal a chopil se harpuny, stejně tak Berthall a Tarvius. Ariana zůstala u toho, co se jí zatím osvědčilo nejvíce - u meče. Déšť poněkud polevil a obrovitá chobotnice začala na omak prozkoumávat loď. Zda se s plavidlem dá hrát, nebo zdali je v něm něco poživatelného. První chapadlo se přilepilo na palubu a několik harpun vylétlo různými směry. Trefily jen některé a to ještě tak blbě, že podnítily zvědavost hlavonožce.

Kraken škubl lodí jako by byla papírová a dva vrhači harpun se poroučeli přes palubu. První byl vytažen Arianou a oklepával se jak zmoklý pes - zato druhý mohl na nohou cítit ne moc příjemné sevření chapadel. Šlo o čas a každá vteřina byla drahá. Naštěstí se přes bok lodi brzy přehouplo lano, dva zachránci nahoře zabrali a Angelus byl na poslední chvíli vytažen... leč ne úplně celý. Jeho božíhodové plátové boty zůstaly (v) chobotnici. Na palubu se přilepilo další chapadlo a všichni se chopili zbraní. Trpaslík se jak dělová koule řítil do podpalubí, kde se horlivě ujal řízení palby. Bylo načase. Kraken se sápal na loď, hrozilo, že ji překotí a pak běda všem námořníkům. První dělová salva šla víceméně do prázdna a zapříčinila jen další mohutný skok lodi. Ustáli to všichni, krom jezdkyně Ariany, která jakživa nekrotila škunery, jen koně. Skutálela se jak pytel se zbrojemi kamsi do podpalubí a stejně jako Rognorův medvěd se vypotácela z pod kupy děl a trosek až dlouho po boji. Chobotnice neochabovala a dosavadní rány byly příliš lehké i když se obránci činili ze všech sil.

Rognor poručil nabít kartáčové střely z čehokoliv, co bylo po ruce...a dvojnásobnou dávku prachu. Bác! Salva ze šesti děl se zakousla do krakena. Ten pod sebe pustil inkoustovou louži takových rozměrů, že by s ní mohli sepsat všechny belfské telenovely stokrát. Radost ze zásahu netrvala dlouho. Obří hlavonožec se nakrkl, čapnul loď a bylo zle. Dřevěná kostra zapraskala a i když Tarvius odhodil svoji lidskou kůži a coby vlk se vydal připravit krakena o zrak, nepomohlo to. Berthall s Angelusem rubali do chapadel, ale jen jedno naplátkovali, přilíplo se na palubu další - a že jich kraken měl. Rognor kázal ládovat a střílet. Ti, co měli prázdné ruce, se chápali věděr nebo koudele a smoly a napravovali škodu, co napáchala voda. Všeobecný kravál probral i do teď spící "odvrácenou stranu sluníčka", jak by řekl Gyram. Ledva vylezla na palubu a optala se, co to tu je za bordel, opřelo se do plavidla další chapadlo. To loď nemohla vydržet. Žebra kostry škuneru začala povolovat a do podpalubí se hnala slaná voda. Pro někoho nepochopitelně vytáhla Sinanda dýku a i přes houpání začala do volného místa na palubě vyrývat neumělý obrazec. Po dalším rozmašlovaném chapadle a pár masivních zhoupnutích lodi byla vypálena poslední dělová salva. Víc suchého střelného prachu už nikde nebylo a tak bylo všechno vsazeno na jednu kartu.

Kraken dostal plný zásah, ovšem ničeho se nepustil, což byla potíž. Polámanou konstrukci zatíženou umírající chobotnicí nebylo možné udržet nad hladinou a v bouři, jaká panovala, nebylo moc výhledů na záchranu. Lodní kapitán začal systematicky vyprazdňovat soudek s rumem, zbylí bojovníci se všemi silami pokoušeli odlepit mršinu a černokněžnice se jala tvořit portál se slovy, že se nehodlá utopit a raději riskne doživotní pád nicotou. Hladina dosáhla výšky prvního otvoru pro dělo. Zbývala jediná možnost. Navést loď do ne příliš velkého portálu, který se ukázal v blízkosti přídě. Angelus se celou vahou zavěsil za kormidlo, loď nepatrně pozměnila kurs a nejbližší vlna posunula příď do portálu. Nicota čapla nenadálou kořist, následoval záblesk. Přetížený portál se zhroutil a zmizel. S ním se vytratila i Štístko. Na hladině zůstala pomalu se potápějící mršina chobotnice, něco prken, bedýnek a opodál na mol ožralý trpaslík držící se soudku od rumu.