Usvan aikomus

*Tämän tarinan on keksinyt ja kirjoittanut Syksynkukka! Tein hahmoluettelon, joten ei ihmettelyä! :D*

**Usvan aikomus** on ensimmäinen osa saagaa Taivaanvaeltajien toive. Tämä tarina kertoo Usvapennun ja Ampiaispennun matkasta. Suuriemo saa näyn joka huolestuttaa koko savannin nurkkia. Hyeenat alkavat hyökätä joka puolelle ilman syytä, ja suuriemo pelkää että seuraava suuriemo on sarvikuono. Sarvikuonoilla on paljon huolia ja he alkavat olemaan vihaisia ja varovaisia. Mitä oikein on meneillään?

### Pennut

##### Usvapentu - Naaras

**Ylhäällä olevat pennut ovat Nokin pentuja.**

**Tässä ei ole kaikkia hahmoja!**

### Esinäytös

Pienet askeleet kipittivät kohti kuivaa maata. Sumu alkoi peittää savannien maata, mutta ketään ei näkynyt tai kuulenut. "Missä kaikki ovat?" Pentu kysyi, mutta väristen. Toinen pennuista vastasi rohkeasti; "Olemme leijonanpentuja, mikään tai kukaan ei voi pysäyttää meitä!" Pentu lopetti värisemisen ja muisti mitä suuri emo oli sanonut; *"Te olette ainoa toivomme, niin sanoi Taivaidenhenget minulle. Jokainen voi nähdä tulevaisuutta, mutta ei voi muistaa menneisyyttä."* Pentu joka muisti ison sanonnan kautta aikojen sanoi; "Jokainen voi nähdä tulevaisuutta, mutta ei voi muistaa menneisyyttä! Olemme leijonanpentuja ja me voidaan tehdä mitä vain!"

### Luku 1

Usvapentu kieri pesässään. Lauman uusi johtaja Sulo, oli voittanut Koston taistelussa. Kosto oli iso musta urosleijona joka halusi vain ruokaa ja hemmottelua hänelle. Savannin kutsu ei häntä kiinnostanut ja ainoa asia mikä häntä kiinnosti oli ollut mehevät hyeenat. "Mitä sinä teet Usvapentu?" Lehtipentu kysyi maaten maassa. Savannin pölyinen hiekka oli tarrautunut Usvapennun tassuihin ja hän vastasi; "En minä tiedä. Täällä on ihan tylsää." Lehtipentu kikatti ja vastasi; "Pian me olemme osa savannin hiekkaa kun me vain maataan täällä!" Usvapentu naurahti ja hyppäsi ilmaan. "Meidän pitää taistella", hän sanoi innostuen. Lehtipentu innostui hetki ja alkoi raapia hellästi siskonsa turkkia. Heidän silmissään paloi savannin liekki ja Usvapentu yritti puraista siskoaan, mutta Lehtipentu väistyi sulavasti.

"Kaikki koolle tänne!" Sulo karjahti. Pennut pelästyivät ja juoksivat heidän emonsa Nokin, viereen. "Jotain on meneillään.! Noki sanoi ihmetellen ja katsoi taivasta. Taivaan pilvet muuttuivat tummiksi ja aurinko vaelsi syrjään. "Minne aurinko menee?" Ampiaispentu kysyi surullisena, "Oli hauskaa että aurinko hymyili meille ja näytti keltaisen turkkinsa!" Noki nuolaisi Ampiaispentua ja sanoi lempeällä äänensävyllä; "Tällä kertaa sade tulee auringon tilalle ja näyttää harmaansinisen turkkinsa." Usvapentu katsoi lumottuna taivaan siimeksiin. *"Millaista olisi hyppiä taivaan siimeksissä?"* Usvapentu käänsi katseensa Suloon. Sulo näytti vihaiselta ja sanoi; "Nyt kun sade on päättänyt näyttää turkkinsa meidän pitää olla varovaisia. Tämä on varmasti merkki Taivaansotureilta tai Taivaanvaeltajilta." *"Taivaan vaeltajilta?"* Usvapentu ihmetteli ja katsoi Ampiaispentuun joka näytti myös olevan lumoutunut Taivaanvaeltajista. Sulo katsoi taivasta kerran ja sanoi vikkelästi; "Nyt on aika mennä saalistamaan. Ehkä sade silloin haluaa saamansa", mutta sen jälkeen Sulo kääntyi ja lopetti kokouksen.

Usvapentu ajatteli millaista olisi taivaltaa taivaassa. Hän haukotteli ja nukahti. *Missä minä olen?* Usvapentu huomasi karvaisen turkin vierellään ja kääntyi katsomaan. Turkki näytti tutulta ja hän sanoi; "Hetkonen, Ampiaispentu!?"