Kapitola II. Domov sladký domov

***TLDR:** Družina vstupuje do Býkova, kde vyvrátí křivé obvinění z velezrady místního kastelána Vojena, zachrání mu tím život a naoplátku od něj zjistí, kde v horách Radgastu hledat hrobku legendárního barbara Boraxe a s ní i jeho kouzelný runový meč Drangheim. V Býkově se také pod jménem Mocná sedma přihlásí do turnaje, což jim přinese jisté bohatství, slávu a audienci u místního vladyky Mrzena.*

## Kdy:

21.09., 28.09., 05.10., 12.10., 20.10. a 26.10.2020

## Cíle:

Nějak se dostat do býkovského žaláře k Jankovu strýci kastelánu Vojenovi. Ten je prý křivě obviněn z velezrady a čeká tam na popravu. Podle Janka je ale posledním, kdo po smrti starého vladyky Volrada zná místo posledního odpočinku legendárního zakladatele rodu pánů z Býkova, v jehož hrobce zřejmě bude jeho legendární meč Drangheim. Ten podle legend ukul samotný pán démonů a hrdinové ho tak mohou použít ke zlomení kletby visící nad Jyykuovým domnělým otcem Magnusem i hrdinným dragounem Mocným Wulfricem.

   ***Pozn.:** Mocná sedma zjistila, že (1) důkazy o Vojenově zradě mu do truhly skutečně někdo nastrčil a že (2) to byla statná vysoká osoba, která uměla lézt po stěnách nebo létat a bez klíče odemykat zamčené zámky. Možných motivů vymysleli hned několik a patřily mezi ně například pomsta, samotná pozice kastelána, či oslabení obranyschopnosti Býkova. Vzhledem k tomu, že v podvržených listinách byly tajné strategické informace jsou podezřelými kapitáni Zikmund (statný), Gojko (drobný), Borguk (statný) a Jolana (a teoreticky i sám Mrzen). Výslech kapitánů i jejich mužů odhalil, že každý z nich snad mohl mít motiv. Pro Zikmunda by to byla pomsta, kdežto pro ostatní tři vidina samotné pozice kastelána. Zatímco Jolana by tím uspokojila své ambice, Borguk by získal silnější vyjednávací pozici pro pomoc svým lidem a Gojko snad na stáří teplé a slušně placené prestižní místečko. Sledování kapitána Gojka odhalilo, že komunikuje s Černým princem Předslavem, kapitánem žoldnéřů Černé legie. Družina nakonec přemohla mohutného vraha, který na ně číhal v jejich hostinském pokoji a odhalili jeho identitu. Šlo o osobního strážce právě Černého prince a kruh se tak uzavřel. Museli za tím být kapitán Gojko s Černým princem.*

## Souhrn:

Jyyku v Koldavě s pomocí družiny zjistil, že za prokletím jeho domnělého otce Magnuse i hrdinného Mocného Wulfrica možná stojí samotný pán démonů, kterého mnozí skřeti uctívají jako božstvo a který podle jejich legend může být poražen pouze svým vlastním výtvorem. Janek věděl, že zlomený skřetí meč Gul’troq nebyl jedinou zbraní, kterou podle legend pán démonů ukul. Dalším měl být Drangheim, mocný artefaktový meč barbara Boraxe, legendárního zakladatele rodu pánů z Býkova. Podivnou shodou okolností Janek také věděl, že po smrti starého býkovského vladyky Volrada byl posledním mužem, který znal místo Boraxova posledního odpočinku jeho strýc, býkovský kastelán Vojen. Zvláštním řízením osudu Janka ještě na Ascalonu vyhledal jeho starý přítel z mládí, který byl v současnosti loajálním služebníkem jeho strýce. Předal mu dopis, ve kterém ho strýc prosí o pomoc. Byl prý křivě obviněn z velezrady a v býkovském žaláři čeká, až bude po skončení velkého letního býkovského festivalu popraven. Detaily v podstrčených zfalšovaných dokumentech prý prozrazují, že za spiknutím musí stát někdo z býkovského kapitánského sboru. Do konce festivalu zbývalo jen pár dní, a tak družina v nejkratším možném čase vyrazila k Býkovu.

K jeho branám dorazili v podvečer 20. září 885 c.k. a čekalo je tam nemilé překvapení. Viselo tam zkrvavené tělo s nápisem „ZRÁDCE“, které patřilo onomu Jankovu kontaktu, ke kterému upínal své naděje. Družiníci proto zasedli v jedné z býkovských putyk, aby se ubytovali a naplánovali další postup. Dozvěděli se, že ke kastelánovi skutečně nikoho nepouštějí a že býkovský vladyka Mrzen až do konce festivalu neuděluje žádné audience. Zkusí proto vyhrát skupinové klání velkého býkovského turnaje, protože vladyka tradičně uděluje jeho šampiónům audienci a je zvykem, že jim při této příležitosti splní nějaké rozumné přání. Mohou ho tak požádat o právo vyšetřování kastelánova případu, tj. právo volného pohybu po pevnosti a výslechu vladykových poddaných. Do konce festivalu, kdy má být kastelán popraven, zbývaly tři dny, a tak si případnou infiltraci býkovského žaláře a násilné osvobození odsouzeného kastelána ponechali až jako poslední zoufalou možnost.

       Ráno 21. září 885 c.k. se pod názvem Mocná sedma přihlásili do turnaje. Bez větších problémů se probojovali až do finále, kde se střetli s týmem žoldnéřů Černé legie vedeným jejich nechvalně proslulým kapitánem, Černým princem. Krutý boj však přerušila dvojice rozběsněných minotaurů, kteří byli pro zpestření vpuštěni do arény. Na obranu svých kumpánů vyvolal legionářský černokněžník Seithal z kamenných sutin golema, nad nímž ovšem brzy převzal kontrolu Janek a zaměstnal s ním jednoho z minotaurů. Jyyku věděl, že jde o démony hněvu a tak druhého z nich pomocí vědmáckých znamení uklidnil, čímž stvůra ztratila mnoho ze své nadlidské síly a dala se tak zdolat snáze. Když Jyyku s Leslavem odrovnali i druhého minotaura, stáli kromě nich na nohou už jen maskovaná Aughi s těžce raněným Černým princem. Ten jí řekl, že pro svá zranění není schopen dalšího boje. Dosud nikdy však nemusel z turnaje odstoupit a rád by si i dnes zachoval svou čest. Aughi nakonec navzdory naléhání svých druhů našla pro svého bývalého učitele soucit a vyhověla mu. Společně vyhlásili plichtu a Černý princ se pak vzdal veškerých poct ve prospěch Mocné sedmy. Aughino rozhodnutí ocenili nejen diváci, ale i samotný pán Býkova. Když se pak Mocné sedmy ptal, jak se jim za takovou podívanou může odvděčit, žádali po něm soukromou audienci. Tu jim milerád přislíbil. Nakonec vystoupil knížecí herold se zprávami z Marigradu. Z rozkazu svého královského otce Svatopluka I. nařizuje princ Mojmír po skončení býkovského festivalu kompletní mobilizaci hornomarských armád a urychlený přesun na sever ke Krákovu, kde mají prolomit avarské obležení jejich slávských bratří.

    Po nezbytném ošetření ranhojiči z arény a vyzvednutí odměny ve formě pěkné vyřezávané truhličky se sto zlatými dukáty se Mocná sedma rozdělila. Zatímco ti dobitější se rovnou odebrali do špitálu, Aughi s Jyykuem zamířili do hradu na audienci. Tam je předvedli před Mrzena a Jyyku poznal, že nebohý vladyka trpí nejen trvalými zraněními z bitev, ale i leprou. Nad jejich přáním se sice podivoval, ale nakonec mu vyhověl a vystavil jim dekret opravňující je k vyšetřování Vojenova případu. Mohou tak navštívit jeho komnaty, kde se našly důkazy, a vyslýchat vladykovy poddané. Jyyku se zmínil, že kněží jeho lidu prý lepru léčit dokáží a že se o to on sám může pokusit, pokud jim na oplátku dovolí promluvit i se samotným vězněm. Mrzen se zdráhal, ale nakonec Jyykovi uvěřil a svolil, že s kastelánem mohou pod dohledem jeho osobní gardy krátce promluvit. Byli tak zavedeni do nejhlubšího žaláře, kde v temnotách prodléval zubožený a ke zdi přikovaný Vojen. Dlouhé věznění v temnotách o samotě si na něm však vybralo svou daň, a tak se od něj mnoho užitečného nedozvěděli. Snad jen to, že klíč od truhly, v níž se našly důkazy, nosí pořád na krku a že do podhradí schází jen jednou ročně, aby si s ostatními vojáky a důstojníky povyrazil na festivalu. Mocná sedma se dovtípila, že někdo možná čekal právě na tento okamžik, než svůj plán spustil. Večer v lázních špitálu vše probrali s Jankem a vymysleli několik možných motivů, které mohl pachatel k odstranění Vojena mít. Patřila mezi ně pomsta, samotná pozice kastelána, či oslabení obranyschopnosti Býkova.

Druhého dne, tj. 22. září 885 c.k., se Aughi, Jyyku, Leslav a Albert vypravili prohledat kastelánovy komnaty. Od jednoho ze zbrojnošů, kteří v onen osudný den prohledávali kastelánovi komnaty zjistili, jak se to semlelo. Kastelán prý způsobil v hostinci U Barbara pozdvižení, když při hře v kostky s kapitány Zikmundem a Gojkem začal přihazovat avarským zlatem. Všichni byli přiopilí a strhla se mela, při které Zikmund trval na vysvětlení a prošetření. Kastelán tvrdil, že nemá co skrývat a tak nakonec nařídil svým zbrojnošům, aby šli prohledat jeho komnaty. Zikmund trval na tom, že půjde i jeden z jeho mužů. V kastelánově veliké kované truhle však skutečně našli ony důkazy o Vojenově zradě, ten tak byl předveden před Mrzena a uvržen do žaláře. Albert na truhle nenašel žádné stopy násilného vniknutí, jen masivní ocelový zámek nebyl na truhle, ale ležel odemčený na stole. Zbrojnoš tvrdil, že to tak už našli. Leslav si povšiml, že je tam podivně čisto, na policích byla jen malinká vrstvička prachu, což prozrazovalo, že se tam muselo nedávno uklízet. Zbrojnoš si vzpomněl, že když tehdy do komnaty vešli, podlaha byla skutečně ještě vlhká a na chodbě potkali služebnou Bětku. Ta byla z vyšetřovatelů nervózní, ale když ji Jyyku vlídným slovem uklidnil, vzpomněla si, jak to bylo. Když kastelán odcházel ze svých komnat, vytírala zrovna na chodbě. K jeho komnatám se prý určitě dostala do půl hodiny a když odemkla a vstoupila, zavřela nejdřív okno, na které kastelán nejspíš zapomněl. Poté poklidila. Vzpomněla si, že na koberci bylo bláto, ale kastelán přitom při odchodu na čerstvě vytřené chodbě žádné nezanechal. O zámku od truhly nic nevěděla, tvrdila, že má od kastelána zakázáno uklízet mu věci na pracovním stole a tak si nevšimla, jestli tam byl, či nikoliv.

Pohled z okna odhalil, že pod ním je asi deset sáhů hradní zdi a pod ní jakýsi přírodní blátivý ochoz. Nad ním pak bylo asi pět sáhů zdi končící ve skále. Albert si přivázal jistíci lano kolem pasu a po zdi vyšplhal nahoru na skálu. Ta zprudka vedla dál nahoru až k jedné z hradních věží. Žádné stopy po kotvičce na ní nenašel. Jak ho Aughi s Jyykuem sledovali, spekulovali o tom, že ten pachatel dost možná uměl lozit po stěně jako Albert, protože na obrubě okna taky nenašli žádné stopy po kotvičce. Když se Albert vrátil, poslali ho do podhradí, aby se pokusil proniknout do místního podsvětí a zjistil, jestli se nějaký místní lupič nechlubil svými nedávnými úspěchy s infiltrací býkovského hradu. Poté na lano navázali Leslava a spustili ho dolů. Zkušený Leslav tam stopy skutečně našel. Byly sice několik dní staré, ale pořád dost hluboké, takže z nich odhadl, že pachatel musel mít při nejmenším dva metry a že byl statné postavy. Když je sledoval podél hradní zdi, došel skoro až k hlavní bráně, ale odbočovaly a ztrácely se na skále, která končila v temných uličkách v podhradí. Když Leslava vytáhli zas nahoru, vše jim pověděl.

Vyšetřovatelé dál zamířili do kasárny, kde našli jednu z podezřelých, kapitánku Jolanu, která měla zrovna službu. Byla to mladá, vysoká a pohledná ženština, která jim vyjevila, že Vojena znala od dětství a jeho zradě proto nevěří. Dokonce prý sama pověřila své muže, aby jeho případ prošetřili. Nenašli nic. V kostele pak hrdinové našli vzrůstem spíše drobného postaršího modlícího se kapitána Gojka. Prozradil, že on sám v kastelánovu zradu také nevěří. Důkazy se však zdají být jednoznačné, a tak chápe, že chce hejtman celou záležitost ukončit co nejdřív. Zem jde do války, což není vhodná chvíle zanechávat za sebou neuzavřené záležitosti. Masivního krollího kapitána Borguka našli v krollím ghetu za hradbami. Tvrdil, že se mu Vojen vždy jevil jako čestný muž, ale že se to u lidí těžko soudí. Jejich smysl pro čest je prý odlišný od toho krollího. Tak jako tak, o politiku se prý nestará. Vyšetřovatelé Jolaně, Gojkovi a Borgukovi prozradili všechny své nálezy. Posledního kapitána Zikmunda našli s jeho kumpány v hostinci U Barbara. Byl to statný muž středních let, který byl tou dobou mimo službu a byl tak lehce přiopilý a značně nerudný. Družiníky sice přímo nevyhodil, ale dal jim jen minutu svého času, při níž stejně moc sdílný nebyl. Důkazy jsou prý jasné a Vojen tak dostane, co zaslouží. Všichni kapitáni nicméně souhlasili, že se ráno zúčastní společné schůzky s vyšetřovateli.

Albert mezi tím obešel vojáky loajální každému z kapitánů a vytahal z nich nějaké drby. Zjistil, že Jolana je prý Mrzenova dcera, ale nesnáší, když na to někdo poukazuje. Svoje postavení si prý vydřela sama navzdory nesouhlasu jejího otce. Přestože si vydobyla úctu svých vlastních mužů, jiným její úspěchy leží v žaludku. Někteří tvrdí, že je prý chorobně ambiciózní a jiní dokonce věří, že by pro karierní postup šla přes mrtvoly. Zikmund je voják každým coulem, který armádě zasvětil celý život. Moc oblíbený však není, a to ani mezi svými vlastními muži, protože je to starý bručoun. Taky si rád přihne. Veřejně se ví, že je se současným velením Býkova nespokojený. Někteří navíc tvrdí, že Vojena nesnáší kvůli nějaké staré křivdě z mládí. Snad prý nějaký prohraný milostný duel, nebo něco podobného. O Gojkovi jeho chlapi nechtěli mluvit vůbec a ve většině ostatních vzbuzuje spíš nepříjemné pocity. Působí prý tiše a tajnůstkářský, ale Mrzen na něj nedá dopustit. Se svými muži prý často proniká hluboko na nepřátelské území, a proto do své jednotky bere jen ty nejotrlejší vojáky, kteří bez zbytečných řečí splní jeho rozkazy do puntíku. Prý už ale začíná stárnout a felčar dokonce tvrdí, že se mu rychle zhoršuje revma. Borguk je prý také skvělý bojovník a respektovaný náčelník svého lidu. O nějaké pocty ani politiku se prý nezajímá, jen o blaho svého vlastního lidu. Pro ten je však podle mnohých schopen jít za hranu a jeden voják ho prý dokonce slyšel, jak na hlášené bezpráví páchané na krollech odpověděl tím, že prý stůj co stůj najde způsob, jak jim pomoci. Nakonec se Albert odebral do města, aby se pověsil na paty kapitánu Gojkovi.

Družina se v rušném a přeplněném hostinci U Barbara probírala všemi zjištěnými důkazy a vodítky a za pár hodin se vrátil Albert se zprávami ze své mise. Sledoval Gojka několik hodin a viděl, jak předal nějaký pergamen jednomu ze svých mužů. Ten muž zamířil pryč z města a zmizel v dobře hlídaném táboře Černé legie, kam se už Albert nedostal. Sledoval však posla na zpáteční cestě do kasáren, do špitálu a nakonec do krčmy U Zlomeného rohu. Družiníkům se zdálo podezřelé, že by býkovský kapitán měl takto komunikovat s kapitánem žoldnéřské armády. Aughi s Leslavem proto vyrazili do kasárny, kde měla noční službu kapitánka Jolana. Odhalili jí všechny zjištěné skutečnosti, a ona potvrdila, že je vskutku podivné, aby Gojko takto komunikoval s kapitánem Černých. Ten prý v oficiálních záležitostech komunikoval buď přímo s Mrzenem, anebo s kastelánem Vojenem, než ho zatkli. Je prý možné, že tím Mrzen Gojka v kastelánově absenci pověřil, ale odmítla to u otce ověřit, anebo dokonce Gojka přímo konfrontovat, dokud si nebude jistá, že ten pergamen byl skutečně určen Černému princi. V legii jsou prý muži z celého království a je tak možné, že tam má Gojko nějakého známého a že tedy šlo o nějakou osobní záležitost. Když jí řekli, že Gojkovi už dříve vyjevili všechny své nálezy stejně jako jí, varovala, aby byli ostražití.

Vrátili se tedy do hostince. Tam Aughi vzala Alberta a vyrazili hledat onoho posla, aby od něj vyzvěděli, komu tu zprávu nesl. Jyyku s Leslavem zatím dál popíjeli v hostinci. Čekali dlouho do noci a hostinský už zavíral lokál. Jyyku s Leslavem se proto odebrali do Jyykuova apartmánu, kde je přepadl mohutný maskovaný muž. Vzduchem začaly létat dýky a strhla se bitka. Přiopilí družiníci se rychle dostali do úzkých. Leslav ležel s dýkou v lopatce neschopen dalšího boje a Jyyku přišel o zbraň. Naštěstí přiběhla Aughi, která se na vazouna vrhla. Ten se jejím ranám vyhnul a pokusil se proskočit oknem. Družiníci však byli rychlejší a Aughi nakonec vazouna mocnou ranou hlavicí uspala. Aughi ho odmaskovala, odzbrojila a přivázala k židli, zatímco Jyyku utíkal vzburcovat Jolanu. Ta s sebou vzala eskortu vojáků a zajistila hostinec, kdyby snad měl vrahoun poblíž komplice. Když se ukázalo, že jde o Rudlu, osobního strážce samotného Černého prince, se kterým se Mocná sedma již dříve střetla v aréně, rozkázala Jolana svému pobočníkovi, aby vzal tucet nejlepších mužů a šli zatknout Gojka. Sama se s vězněm i družiníky vydala do hradu, aby tam uvrhla vraha do žaláře a uvědomila o situaci svého otce. Nikdo nechtěl ani pomýšlet na to, co se bude dít dál. Gojko měl ve městě mnoho věrných mužů a za hradbami čekala celá Černá legie o síle rovnající se posádce Býkova. Vyrvál v hostinci a zběsilé pátrání po Gojkovi navíc postavili celé město na nohy a na výhodu překvapení tak sázet nemohli.

Sotva rozespalý Mrzen usedl na vladykovský stolec, rozezněly se zvony. Do sálu vběhl zkrvavený pobočník Jolany a křičel, že město hoří a že s nimi Gojkovi muži bojují. Když prý pro něj přišli, byl připraven a s pomocí svých věrných mužů Jolaniny muže pobil a vyjel branou z města. Zaplatil za to však nejen životy mnoha svých mužů, ale i vlastním okem. Jolana na hejtmanův příkaz nejdřív zajistila město a potom se vydala předvést do hradu kapitána Černé legie. Družiníci mezitím vyslechli Rudlu, který tvrdil, že vše dělal na příkaz Černého prince, který mu ale nikdy neřekl oč jde. Sám Rudla se pak prý dopátral, že je do toho nějak zapojený Gojko a dovtípil se, že Gojko nejspíš chce dosáhnout na pozici kastelána, ze které mohl na oplátku Černé legii zajistit výhodný dlouhodobý kontrakt pro Býkov. Mocná sedma nechala Rudlu prozatím hnít v žaláři a spěchala za Jolanou. Zastihli ji zrovna když vedla několik set mužů do tábora Černé legie před býkovskými branami. Na hradbách stáli střelci čekající na Jolanin rozkaz. Černý princ šikoval své muže do želvích formací a odmítal se podvolit. Prý se zodpovídá jen samotnému hejtmanovi a nemůže vědět, co se za hradbami děje a zda je Mrzen ještě naživu. Jolanu označil za možnou urzupátorku a odmítl se jí vydat na milost. Nepohlo s ním ani naléhání Aughi a Jyykua, kteří se snažili za každou cenu zabránit krveprolití.

Na obzoru se objevily první paprsky vycházejícího slunce (úsvit 23. října 885 c.k.). Dvě armády stáli napjatě proti sobě a nikdo ani nedutal. V tom se ozval válečný roh a všichni pohlédli k západu. Na kopci stál jezdec. Jeho kůň zaržál a postavil se na zadní. Dlouhý prapor vlál ve větru. Pak se ozvaly další rohy a zpoza kopce vyjeli další jezdci, a další, a další. Nesli prapory snad všech pánů knížectví, ale královsky modré prapory se stříbrným korunovaným lvem zdaleka převažovaly. Knížecí armáda prince Mojmíra! Těžká velimarská jízda svižně přešla z cvalu do trysku a zamířila k branám. Černý princ se ržáním otočil svého černého koně, vjel mezi řady svých mužů a připravoval formaci na nájezd. Velimarská jízda se blížila a země se třásla pod stovkami kopyt. Těsně před srážkou se jízda rozdělila a sevřela pluky černé legie do kleští. Koně zastavili a jezdci s kopími namířenými na legionáře vyčkávali. Pak se mezi jezdci vynořil rytíř v honosné zlatem vykládané zbroji s emblémem lva.

Princ si sundal přilbu a dožadoval se vysvětlení. Když mu Jolana vypověděla, co se na Býkově děje, rozkázal jí, aby shromáždila kapitánský sbor do hradu a svým mužům, aby tam eskortovali Černého prince. O celé záležitosti prý rozhodne sám až promluví s Mrzenem. Ve velkém sále býkovského hradu se setkali rytíři, vladykové i kapitáni z celého knížectví a Jyyku jim za vyšetřovatele z Mocné sedmy vypověděl vše, co zjistili. Znovu vyslechli i Rudlu a Černého prince. Ten všechno popřel a tvrdil, že Rudla jednal z vlastní vůle a že o ničem nevěděl. Protože Gojkova posla, který mohl jako jediný potvrdit, zda nesl Gojkovu zprávu Černému princi, nebo Rudlovi, našli v podhradí s rozštěpenou lebkou, nebyli žádné přímé důkazy o tom, že by v tom byl Černý princ skutečně namočen. Princ Mojmír proto rozhodl, že kastelán Vojen bude propuštěn a rehabilitován, zatímco Rudla přijde o hlavu. Kapitána i s Černou legií vezme s sebou na sever na tažení proti Avarům (Aughi si správně spočítala, že kvůli nepříznivým zprávám ze severu princ Mojmír na ono tažení Černou legii potřeboval). Nakonec prohlásil Gojka za psance a vypsal na hlavu jeho i jeho mužů tučnou odměnu.

Za pár hodin se Mocná sedma setkala s Vojenem, který byl lazebníky a felčary dán do pořádku a zotavoval se ve svých komnatách. Děkoval a sliboval, že ať od něj na oplátku budou žádat cokoliv, udělá co bude v jeho silách, aby to dostali. Mocná sedma se ho proto zeptala na onu lokaci hrobky dávného hrdiny Boraxe, zakladatele rodu pánů z Býkova. Vojen zabědoval, že kvůli jednomu slibu bude muset porušit jiný, ale nakonec jim ten příběh vypověděl. Před mnoha lety prý vladyku Volrada z Býkova navštívil jistý učenec z Marigradské univerzity, který byl přesvědčený, že objevil místo posledního odpočinku barbara Boraxe. Volrad s Vojenem jej ve vladykových komnatách vyslechli, načež Volrad chytil muže za ramena, poděkoval mu za služby a pak mu čelem rozbil nos a mrštil s ním na stůl, kde jej zardosuil. Sám Volrad pak spálil všechny učencovi poznámky a nechal šokovaného Vojena přísahat, že o tom nikdy nikomu nepoví. Boraxův meč je prý zkázou jeho rodu a nesmí být proto nikdy nalezen. Vojen přísahal. Ony verše, které odhalovaly místo Boraxova odpočinku však nikdy nezapomněl: "*Ke stáru odešel, vrátil se domů, tam modlil se dlouze k svatému stromu. Jezero přeplul na vzdálené břehy, průsmyky prošel, než zaváty sněhy. Pak prošel labyrint, z ledu a kamení...*" Zbytek básně učenec nestačil přeložit, ale on i Volrad byli přesvědčeni, že už jen pomocí těchto veršů lze hrobku najít.

Nakonec Mocnou sedmu navštívil herald prince Mojmíra a předal jim od něj dopis, v němž je nabádal, aby vyrazili do Marigradu, kde pro ně má práci ve službách knížectví. Byl však už podzim a vysokohorské průsmyky Radgastu, na něž verše poukazovaly, zapadaly sněhy brzy a byly pak neprůchodné až do pozdního jara. Proto se Mocná sedma rozhodla, že se rozdělí. Aughi s Jyykuem zamíří pro meč do Stínových hor Radgastu, zatímco zbytek družiny se vrátí do Marigradu. Janek se nakonec rozhodl, že pojede do Marigradu oklikou a doprovodí Aughi s Jyykuem alespoň do osady Šeroblat, z níž vedla cesta do hor a kde se měli setkat s barbarem Hrunem, šampiónem pěšího klání býkovského turnaje, který z Radgastu pocházel a nechal se na tu cestu najmout jako průvodce.

## Rozuzlení:

Býkovského kapitána Gojka začínalo trápit revma a cítil, že už začíná být na typ misí, na které je se svými muži nasazován, starý. Proto si chtěl na stáří zajistit teplé prestižní místečko, které by mu ale pořád umožnilo ovlivňovat dění v království. Pozice býkovského kastelána, pravé ruky hornomarského zemského hejtmana, se k tomu hodila perfektně a navíc měl současný zemský hejtman Mrzen jen dceru, takže z oné pozice mohlo při správném načasování a po zatahání za správné nitky koukat i povýšení do šlechtického stavu na pána Býkova a vladyku Záhoří. Bohužel však byla tato pozice obsazená, a přestože byl současný kastelán Vojen starý, až na slábnoucí zrak se pořád těšil relativně dobrému zdraví. Gojko se tedy rozhodl věci urychlit.

Jeho plán se rozběhl, když v Býkově začal letní festival, protože to byl v podstatě jediný čas v roce, kdy starý kastelán scházel do podhradí, aby se tam s ostatními vojáky veselil. Hned jak odešel, oknem se do jeho komnat vloupal Rudla, což byl tělesný strážce Černého prince, kapitána Černé legie, který ho používal na špinavou práci. Gojko se rozhodl sáhnout mimo řady svých vlastních mužů, aby tím snížil pravděpodobnost, že stopy povedou k němu, kdyby to náhodou prasklo. Rudla se tam šperhákem dostal do Vojenovy masivní železné truhly a podstrčil tam avarské zlato a zfalšované dokumenty prozrazující citlivé strategické informace velimarské obrany. Bohužel ho vyrušila blížící se služebná, která šla kastelánovy komnaty poklidit a on tak nestihl zahladit stopy (tj. znovu zamknout truhlu, poklidit bláto na koberci a zavřít za sebou okno). Když služebná vešla dovnitř, bez jakéhokoliv podezření zavřela okno a komnatu poklidila. Rudla později ve městě vyměnil měšec veselícího se Vojena za měšec s avarskými mincemi a kéčka tak byla nastražena.

Na konci večera zasedli Vojen s ostatními důstojníky mimo službu v hostinci U Barbara, aby tam hráli v kostky. Když poloslepý Vojen začal přihazovat avarské mince, vzbudilo to pozdvižení. Zatímco sám kapitán Gojko se Vojena zastával, aby měl alibi, horkokrevný kapitán Zikmund, který Vojena nesnášel kvůli staré křivdě, trval na tom, že se to musí vyšetřit. Vojen tvrdil, že nemá co skrývat a že klidně nechá své komnaty prohledat. Dal proto svému muži klíče a poslal ho s muži Zikmunda a Gojka do svým komnat. Tam bohužel v truhle našli další avarské zlato i podvržené dokumenty. Vojen byl obviněn z velezrady, zatčen a předveden před hejtmana Mrzena. Důkazy hovořili jasně a ten tak musel Vojena nechat uvrhnout do žaláře, kde k němu nikdo nesměl, protože hrozil další únik strategicky důležitých informací. Další vyšetřování (až do příjezdu Mocné sedmy) nic neodhalilo, a Vojen byl tak odsouzen k smrti. Mrzen tím však nechtěl narušovat právě probíhající festival a proto to odložil až na jeho konec.

Vojen se dovtípil, že protože byli informace v podvržených dokumentech správné, musí za tím být někdo z býkovského kapitánského sboru, protože nikdo jiný ty informace neměl. Jeho loajální muž pak pro něj ven propašoval zprávu a předal ji Jankovi. Při návratu do Býkova však byl sám zatčen a popraven za velezradu…

    ***Pozn.:** Předchází Kapitola I. Lovec a jeho kořist. Následuje Kapitola III. Smrtelný hřích obžerství. Přehled Tažení je zde.*