Kekoř

Kekoř je hrad v severozápadním Meneáru.

## Legenda o hradu Kekoří

Na hradu Kekoř vládl po léta kníže Ludvík s kněžnou Ludmilou. Dvanáct let po sňatku ale Ludvík podlehl krásné služebné, která mu porodila jediného syna Silvana. Ludvík se za Silvana velice styděl, proto ho přede všemi zapřel a syna opustil. A tak prožil mladý Silvan nešťastné dětství bez otce. Když dospěl, tak plný nenávisti otce proklel.

Kníže Ludvík vážně onemocněl, po třech měsích plných bolesti podlehl svým horečkám. Předtím ale odkázal své obrovské jmění své ženě Ludmile, snad ze studu za svou nevěru. Jeho poslední přání bylo, aby se Ludmila znovu vdala a žila s manželem na Kekoři.

Jeho syn Silvan, který se považoval za právoplatného dědice pokladu, se pokusil kněznu zavraždit. Na rytířském turnaji, během souboje kora Mikula z Lomnic a kora Štěpána Topolského, se Silvan připlížil za svou nevlastní matku a chtěl jí bodnout do srdce. Naštěstí tomu rytíř Mikul zabránil a bastard Silvan byl zajat. Mnoho prostých lidí volali po oběšení toho neřáda, ale Ludmila ho nechala pouze vyhostit.

Mikul se do Ludmily zamiloval, a Ludmila do něho. O čtrnáct dní později byla svatba. Když se to dozvěděl Silvan, rozzuřil se a oba novomanžele proklel. Do vztahu nového knížete a kněžny Kekoře vloudili se nesnáze. Hádky a nářek byly slyšet noc co noc z knížecích komnat. Jednoho večera kníže Mikul sešel do podhadí a spustil se s nevěstkami z krčmy Pod hradem. Když se to doneslo ke kněžně, moc se rozzuřila a nechala muže zajmout. Mikul byl uvržen svou vlastní stráží do Kostnice, nejvyšší věže hradu Kekoř. Za soumraku třetího dne byl rytíř Mikul sťat. Když si kněžna uvědomila, co udělala, propadla smutku a vzala si život.

Její duch však pokoje nedošel, a tak od té doby bloudila po hradě jako bílá paní. Když se z podhradí začali ztrácet lidé, odtáhli Kekořínští pryč do Topolska. Několik měsíců se k hradu nikdo nepřiblížil.

Poté do Kekoře přijeli ze severu Trempové. Tyto svalnaté horaly vedl nejmohutnější Tremp ze Studeného hvozdu, zvaný Šeriv. Když přišli do hradu, usadili se v bývalé krčmě, netušíce, jaký děs každou půlnoc Kekoř obchází. Když ale bílá paní Šeriva spatřila, moc se jí zalíbil. Nechala Trempy být. Nemohla na něj přestat myslet, noc co noc za ním chodila. Šeriv se ducha nejprve bál a nedůvěřoval jí. Když byli ovšem Trempové jedné noci napadeni skřety, tak bílá paní zakročila a všechny skřety odehnala. A tak žili Trempové na Kekoři spokojeně.

Až do té osudné noci, kdy se na hrad vrátil Silvan. Ten se během vyhnanství naučil mnohé z temného úmění. Provedl zapovězený rituál a oživil bezhlavé tělo kora Mikula. Bezhlavého rytíře ovládl pomoci pečetního prstenu pánů z Kekoří. Přinutil ho, aby pro něj ukradl z věže Kostnice Kekořský poklad. Bílá paní se rozzuřila a v afektu obvinila Šeriva, že bastarda měl zastavit. Šeriv se bránil a bílá paní ho proklela. Ani nejlepší z trempských léčitelů nedokázali prokletí zlomit.

Naštěstí o pár dní později dorazila na hrad družina lady Wandy. Přišli na hrad, aby získali pomoc pro Ušeňsko ve válce proti Krutihlavcům. Trempové jim slíbili svou pomoc, pokud jim hrdinové pomohou se stopováním bastarda. Hrdinové konfrontovali Selvina a jeho nohsledy na hranicích Kekořska a Trempenu. Ukradli Selvinovi pečetní prsten a vzali si zpět Kekořský poklad. Selvina odvedli zpět na hrad, kde byl za své zločiny oběšen.

Wanda poté společně se svou přítelkyní lady Ovsin připravila očišťovací rituál, díky kterému elfky zlomily prokletí bílé paní. A když hrdinové vrátili bezhlavému rytíři zpět jeho hlavu, navštívila je bílá paní, poděkovala jim za pomoc a její duch konečně došel pokoje.