Беатрікс Портер. Казка про Петра Кроля

Були колись чотири маленькі кролики, і називалися вони Флопсі, Мопсі, Хвостик і Петро.

Дім родини Кролів
Вони мешкали з мамою на піщаному схилі під корінням дуже великої ялиці.

Мати научає
«Зараз, любі мої, — сказала одного ранку стара пані Кріль, — ви можете піти гуляти в поле або стежкою, але не заходьте на город пана Макґреґора: там з вашим батьком сталося нещастя; його поклала в пиріг пані Макґреґор».

Поводьтеся гарно, кролики
«А тепер біжіть, та не потрапляйте у халепу. Я виходжу».

Пані Кріль іде за покупками
Тоді стара пані Кріль взяла кошика й свою парасольку і пішла через ліс до пекаря. Вона придбала буханець житнього хліба та п’ять булочок із порічками.

Кролики збирають ягоди
Флопсі, Мопсі та Хвостик, которі були слухняними кроликами, пішли стежкою збирати ожину.

Неслухняний Петро
А Петро, котрий був дуже неслухняний, побіг прямісінько на город пана Макґреґора й протиснувся всередину під хвірткою!

Петро обжирається
Спочатку він з’їв трохи салату та трохи квасолі; а потім він з’їв трохи редиски;

Петро переїв
А потім, коли йому стало зле, пішов шукати петрушку.

Петра викрито
Та за рогом теплиці кого б він мав зустріти, як не пана Макґреґора!

Макґреґор женеться за Петром
Пан Макґреґор стояв навколішки і садив молоду капусту, проте він підскочив і помчав за Петром, махаючи граблями і волаючи: «Зупиніть злодія!»

Петро губить свої черевички
Петро страх як перелякався; він кинувся бігати по всьому городі, бо забув дорогу назад до хвіртки.

Він загубив одного черевика серед капусти, а іншого черевика серед картоплі.

Петро заплутався у сітці
Без взуття він бігав на чотирьох лапах і рухався швидше, так що, думаю, він міг би взагалі врятуватися, якби, на жаль, не натрапив на аґрусову сітку і не зачепився великими ґудзиками на куртці. Це була синя куртка з мосяжними ґудзиками, зовсім нова.

Горобці дають пораду
Петро попрощався з життям і гірко заплакав; але його ридання почули якісь привітні горобці, що прилетіли до нього дуже схвильовані та благали його не здаватися.

Петро втікає від Макґреґора
Пан Макґреґор надійшов із ситом, яким він мав намір накрити Петра; але Петро вчасно вивернувся, залишивши куртку.

Петро вибирає мокру схованку
І кинувся в шопку, й стрибнув у поливаник. Це була б чудова річ для схованки, якби в ньому не було стільки води.

Пан Макґреґор був цілком упевнений, що Петро був десь у шопці, можливо, сховався під вазоном. Він почав обережно їх перевертати, заглядаючи під кожен.

Зараз Петро чхнув - «Кертищу!» Пан Макґреґор миттєво погнався за ним.

Петро тікає через вазонки
І спробував поставити ногу на Петра, який вистрибнув з вікна, зсунувши три рослини. Вікно було замале для пана Макґреґора, і він втомився бігати за Петроом. Він повернувся до своєї роботи.

Петро шукає вихід
Петро сів перепочити; він задихався і тремтів від переляку, і він не мав жодного уявлення, де йти. Крім того, він був дуже мокрий через те, що сидів у поливанику.

Через деякий час він почав вештатися довкола, рухався стриб-стриб - не дуже швидко, і дивився навколо.

Петро питає мишу
Він знайшов двері в мурі; але вони були зачинені на замок, і пухкенькому кроликові бракувало місця, аби протиснутися під ними.

По кам’яному ґанку туди-сюди бігала стара миша, яка носила горох та квасолю родині в ліс. Петро запитав у неї дорогу до хвіртки, але у неї в роті була така велика горошина, що вона не могла відповісти. Вона лише похитала йому головою. Петро почав плакати.

Петро зустрічає кітку
Потім він спробував знайти дорогу прямісінько через город, але ставав усе більш і більш спантеличений. Він підійшов до ставка, де пан Макґреґор звичайно брав воду для свого поливаника. Біла киця дивилася на золоту рибку, вона сиділа дуже-дуже нерухомо, але час від часу кінчик її хвоста смикався, ніби живий. Пітер вважав, що найкраще піти, не говорячи із нею; він чув про котів від свого кузинка, маленького Бенджаміна Зайчика.

Петро знаходить спостережний пункт
Він повернувся до шопки, але раптом, зовсім близько від нього, почув звук сапки - шкр-р-риб, шкряб, шкряб, шкриб. Петро шурхнув попід кущами. Але потім, коли нічого не сталося, він вийшов, виліз на тачку і роздивився навколо. Перше, що він побачив, це був пан Макґреґор, що сапав цибулю. Його спина була обернена до Петра, а за ним була хвіртка!

Петро мчить до хвіртки
Петро дуже тихо спустився з тачки; і чимшвидше побіг прямою стежкою за кущами порічок.

Пан Макґреґор побачив його на розі, але Петру було все 'дно. Він прослизнув під хвірткою і нарешті опинився в безпеці в лісі поза городом.

Опудало з кроликового одягу
Пан Макґреґор вивісив курточку та черевички як опудало відлякувати горобців.

Петро не зупинявся і не озирався, доки не прибіг додому до великої ялиці.

Петро вертає домів
Він був такий утомлений, що гепнувся на гарний м’якенький пісочок на підлозі кролячої нори і заплющив очі. Його мати саме варила їсти; вона сушила собі голову питанням, що він зробив зі своїм одягом. Це була друга курточка та пара черевичків, які Петро загубив за два тижні!

Петро виснажений
Мені прикро казати, та ввечері Петрові було не дуже добре.

Пані Кріль дає Петрові ромашки
Мама поклала його спати і запарила ромашку; і вона дала її Петрові!

«Одну столову ложку, яку слід приймати перед сном».

Кролики їдять зібрані ними ягоди
А Флопсі, Мопсі та Хвостик мали на вечерю хліб, молоко та ожину.