Mäyrä

## Mäyrä (Atte)

* Suojelija
* **Ikä:** Noin 30v.
* **Taidot:** Säteilytietotaito, mahdollisesti ensiapu.

### Lyhytkuvaus

Mäyrä on Ragnarokilaisten orjuudesta karannut, Tuhkan Lapsiin liittynyt tarkkailijaluonne, joka välillä äityy sanomaan, että nyt ei mene putkeen, mutta kieltäytyy ottamasta nimellistä vastuuta mistään vaikka tarpeen mukaan suorittaa ja suojelee.

Hieman kuorestaan Mäyrä pääsi viime vuonna ottaessaan muiden mukana osaa Juggerin peluuseen, mutta noin muuten on suhtautunut kaikkeen ja kaikkiin suurella varovaisuudella. Heimon suunnasta Mäyrällä ei ole ääneen sanottua mielipidettä, vaikka Karhun poistumista johdosta mies tukikin. Mäyrä on myös todennäköisesti matkannut käymään Suomessa vuoden aikana, jos ei mistään muusta syystä, niin tappamassa muutaman vihaamansa Ragnarökiläisen.

### Pitkä kuvaus

**Mäyrä**

“Mies ei ole tässä maailmassa mitään, ellei jätä jälkeensä elävää perintöä. Enää ei voi rakentaa mitään pysyvää, keksiä mitään ikuista tai kaivertaa jotain jonnekin niin, että kaikki sen näkisivät. Meillä on vain veri ja veren mukanaan kantamat muistot. Siksi poikani, sinä olet tärkein.” -Wiglaf, Mäyrän isä.

Pohjoinen Suomi ei kärsinyt pahiten millään mittakaavalla ydintuhosta ja sitä seuranneesta kaaoksesta. Miltei koko pohjoismaiden Lappi säästyi pahalta tuholta, mutta tästä syystä se veti nopeasti puoleensa selviytyjien moninaisia joukkoja.

Mäyrä, alkuperäiseltä nimeltään Olaf, oli suomenruotsalaista sukujuurta olevan perheen nuorin lapsi. Perhe asui Perämeren rannalla, pitäen yhtä muutaman muun paikallisen joukon kanssa. Seudulla metsästettiin, etsittiin romua ja pyrittiin pysymään piilossa julkista kauppapaikkaa lukuunottamatta.

Kauppapaikan kautta tiedot paikallisista kumminkin levisivät ja entisen Ruotsin ja Norjan puolelta Perämerelle purjehti suuri joukko väkivaltaisempaa kansaa. Ragnarökkiläisiksi itseään kutsuivat. Perämeren perheet yrittivät muutaman vuoden ajan pysytellä piilossa, sitten yritettiin taistella ja pian vain kuoltiin. Olafin kaksi vanhempaa veljeä, Ragnar ja Rolf kuolivat teini-ikäisinä taisteluissa Ragnärökkiläisiä vastaan. Wiglaf ja poikien äiti Ragna surivat poikia paljon ja alle kymmenen vanha Olaf sai isältään tämän jälkeen paljon saarnoja siitä, kuinka veri on ainoa jolla on väliä. Sukua pitää jatkaa, koska muuta ei voi tässä raiskatussa maailmassa. Olaf ei oikein ymmärtänyt, mutta yritti olla isälleen mieliksi ja nousta veljiensä korvaajaksi.

Lopullinen isku Perämeren porukoille tuli muutamaa vuotta myöhemmin. Olafin vanhemmat tapettiin keskellä yötä tapahtuneessa hyökkäyksessä heidän tilalleen metsän keskellä. Olaf otettiin vangiksi koska hän oli nuori ja terve poikalapsi, vielä helposti manipuloitavissa, Ragnarökiläisit varmaan ajattelivat.

Edesmenneen isän veripropaganda ja sittemmin vanhempien kuolema teki kumminkin Olafista helvetin itsepäisen lapsen. Hänet piestiin usein henkihieveriin ja ainoa mitä hänet saatiin tekemään, oli yksinkertainen fyysinen työ. Sekin lähinnä siksi, että hän sai käsiinsä jonkun työkalun jolla saattoi pienen miehen voimillaan hyökätä aikuisten kimppuun. Muutamassa vuodessa tämä johti siihen, että teini-ikään selvinnyt Olaf ei kelvannut orjaksi kellekään ja Ragnarökiläiset säilyttivät häntä suurimman osan aikaa syvässä maakuopassa radioaktiivisen rojun kanssa, unohtaen useimmiten ruokkia poikaa.

Olaf oli jo kaltoin kohtelunsa takia valmis kuolemaan, ihan vain päästäkseen rikotun kehonsa tuskista eroon. Isän pojan opettamat sanat kumminkin syyllistivät kuolemanhalusta. Sitä kuolisi vailla arvoa, ellei voisi verta jatkaa. Ja Olaf oli sukunsa viimeinen. Tämä syyllisyys antoi pojalle voimaa yrittää. Raivolla hän ensin pyrki murtautumaan kuopan raskaasta luukusta läpi, mutta se oli toivotonta. Sitten poika ryhtyi kaivamaan. Hän kaivoi sormien kynnet irti, kädet kyynärpäitä myöten naarmuille. Hän kaivoi raivolla, päättäen, että antaisi kaikkensa ja kuolisi sitten vailla syyllisyyttä.

Mutta Olaf ei kuollut. Sen sijaan hän tupsahti muutaman tunnin kaivettuaan ahtaaseen ja tunkkaiseen tunneliin, joka johti Ragnarökiläisten leiristä poispäin. Laihana poikana Olaf mahtui juuri ja juuri ryömimään tunnelissa, vaikka multa ja hiekka uhkasivatkin hänet koko ajan tukehduttaa. Välillä tunnelia piti kaivaa suuremmaksi, jotta pystyi etenemään ja nyt, kun pahin raivo oli laantunut, oli se rikkinäisillä käsillä äärimmäisen kivuliasta puuhaa. Toivo kumminkin piti pojan liikkeellä, toivo valosta tunnelin päässä.

Tunneli oli harvinaisen pitkä, se ilmeisesti koostui osin eläinten kaivamista osista ja osin luonnollisista luolista. Olaf uupui, koska eteneminen oli toivottoman hidasta ja nukahti pian. Herätys olikin sitten mielenkiintoisempi, koska Olaf sai huomata aiheuttaneensa paikalliselle eläimelle tunneleita tukkivalla kehollaan äärimmäistä närkästystä. Iso mäyrä murisi oudolla tavalla kohdatessaan Olafin tunnelistaan ja herätti pojan pakokauhuun jo valmiiksi huonoista unista. Säpsähdys toimi huonosti, herättäen eläimessä halun puolustaa tunneliaan ja tämä kävi mustavalkeana raivopallona päin Olaf-parkaa. Olaf yritti peruuttaa ryömien, suojata itseään käsillään, aiheuttaen niille vain lisää vahinkoa raivoisan eläimen käsittelyssä.

Taistelu aiheutti maassa sortuman ja kaksikko tippui maan läpi kovaan kallioon tömähtäen. Olaf koki olevansa isommassa tilassa, luolassa, vaikka ei tietenkään pimeydeltä nähnyt mitään. Mäyrä sihisi hänen vieressään edelleen, mutta ilmeisesti kolaus oli vienyt mäyrältäkin tarpeen teloa poikaa. Eläin katosi luolasta sihisten mennessään. Ei ollut poika enää hänen tunnelissaan. Olaf oli hitaampi liikkeissään, mutta poistuvan mäyrän ääntä seuraten konttasi suuntaan, josta alkoi pian näkyä valoa. Hän selvisi öiseen ulkoilmaan, eikä ollut koskaan ollut onnellisempi.

Teinipojan vaikeudet eivät kumminkaan päättyneet tunneliin. Ragnarökiläiset asuivat isolla, metsäisellä alueella, mutta silti ei voinut poistua, koska maata ympäröivät pahasti radioaktiiviset alueet. Olafin piti siis selvitä samassa tilassa vangitsijoidensa kanssa. Heti seuraavana päivänä Olaf joutui välttelemään vainukoiria ja metsästäjiä. He olivat huomanneet pojan kadonneen. Olaf oli kumminkin päättänyt selviytyä ja käytti kaikki isänsä opettamat taidot hyväkseen jotta ei kuolisi paskiaisten käsissä. Kissa-hiiri -leikki jatkui yli puoli vuotta kesän yli. Tänä aikana Olafista kasvoi Mäyrä, eläimellinen selviytyjä, jonka onnistui jopa tappaa muutama Ragnarökiläinen. Nämä alkoivat jopa puhua siitä, että poika ei enää ollut elossa, vaan hänestä oli jäänyt vain paha henki metsään joka vainosi entisiä kiduttajiaan. Mäyrä-Olaf selviytyi, parani ja kasvoi sen kesän ja syksyn aikana paljon. Talven tullessa ja ohuen jään saapuessa Ruotsinkin puoleiselle Perämerelle, vaelsi sieltä pois eläimellinen nuori mies, suunnaten kohti entistä Suomea ja sen Lappia.

Ensimmäiset vuodet Olaf pysytteli omissa oloissaan, kävi tarkastamassa perheensä entiset maat ja jatkoi matkaansa. Hän ei näyttäytynyt muille ihmisille lainkaan. Sittemmin kun uskaltautui siellä täällä pientä vaihtokauppaa käymään tai uutisia vaihtamaan, hän kutsui itseään Mäyräksi, sillä ei halunnut muiden tietävän, että oli paikallisia joskus ollut. Joku saattaisi arvata nimen perusteella. Mäyrän tavoin hän kyllä puhuikin, vähäinen kontakti muihin oli tehnyt nuoresta miehestä vähäsanaisen. Joku kulkija häntä jopa ihmiseläimeksi haukkui ja sanoi, että friikin tulisi jatkaa pohjoiseen, koska siellä on muitakin friikkejä porukoissa. Mäyrä otti tämän itseensä hyvällä tapaa, nähden, että muutkin olivat tehneet kuten hän selviytyäkseen. Niimpä, vuosien kasvamisen, selviytymisen ja seikkailujen jälkeen Mäyrä suuntasi kulkunsa syvemmälle Lappiin.

Henkien johdattamana Mäyrä löysi tiensä Tuhkan Lasten luo. Aluksi hän vain tarkkaili etäältä kuten aina, mutta tuli pikku hiljaa lähemmäs ja antoi heimon jäsentenkin nähdä itsensä. Mäyrä tunsi olonsa turvallisemmaksi kaltaisten joukossa ja pian hän oli jo osa heimoa.

Viimeisen vuoden aikana Mäyrä on vaeltanut paljon, saattaen mm. Kokkoa pohjoiseen ja tutkien maita OldTownin ympärillä. Hän on etääntynyt Heimosta, joka on muuttunut OldTownin paineen alla osin hengellisempään ja osin teknologisempaan suuntaan, joista kumpikaan ei ollut Mäyrän sydäntä lähellä. Viimeisenä tippana entiset Ragnalaiset, jotka liittyivät Heimoon, saivat Mäyrän mitään sanomatta nostamaan kytkintä ja siirtämään majoituksensa Heimon tilojen ulkopuolelle.

**Tavoitteet ja toiveet:**

Mäyrä haluaa saada lapsen, mutta joko hänellä on ollut huono tuuri tai sitten säteily on tehnyt hänestä hedelmättömän. Itse mies kumminkin uskoo, että ei ole vielä osoittanut hengille ansaitsevansa lasta ja siksi pyrkii osoittamaan vahvuutensa monilla tavoin. Kompensoi näin myös vangitsijoidensa käsissä kokemaansa väkivaltaa ja avuttomuutta.

**Luonne ja tavat:**

Yleensä rauhallinen ja itsekseen puuhaileva, ei välttämättä kerro mitä meinaa tehdä ennen kuin tekee sen. Tykkää tarkkailla muita, eikä juuri koskaan tuomitse ketään mistään toimista, kunhan eivät suoraan hyökkää Mäyrän itsensä varpaille. Kärsii jonkinasteisesta post-traumaattisesta stressistä ja on aika ajoin poissaoleva. Intoutuu joskus verryttelemään ääntään erilaisissa asioissa, koska pelkää, että unohtaa miten puhutaan ellei näin tee. On mm. oppinut englantia tästä syystä varsin hyvin. Joskus puhuu sujuvasti ja joskus yksinkertaisesti, oudosti vaihdellen. Usein paatuu yksinkertaisempaan tapaan olla ja puhua jos joku konfrontoi miestä jostain. Tarvittaessa Mäyrä on kumminkin hyvin pragmaattinen ja synkkä, tappaen matkoillaan surutta yksilöt, jotka tuomitsee pahoiksi. Ragnarökiläisiä on metsästänyt matkoillaan aika ajoin ihan tarkoituksella.

**Kontaktit:**

**Saukko (Miila):** Kun Mäyrä saapui heimoon, hänellä ja Saukolla tuntui olevan samanlainen halu saada jälkeläisiä ja ei kestänyt kauaa Mäyrän kotiutumisen jälkeen kun Saukko oli hetken aikaa raskaana. Raskaus ei kumminkaan kestänyt, liekö ollut raskaus lainkaan. Tämä etäännytti Saukon ja Mäyrän toisistaan, vaikka he asiallisesti toisiinsa suhtautuvatkin. Muut seurasivat tätä pientä tragediaa hiljaisina vierestä.

**Västäräkki (Mira):** Västäräkki on ollut Mäyrällä heimossa jollain oudolla tavalla kuin pikkusisko. Västis oli nuori kun Mäyrä ilmestyi paikalla ja ilmeisesti teki tyttöön vaikutuksen kokemuksillaan. Paljoa kaksikko ei kimpassa puhu, mutta tulevat toimeen tästä huolimatta tai ehkä juuri sen ansiosta.

**Harakka (Olga):** Harakka oli se joka opetti Mäyrälle heimon tavat kun tämä liittyi heimoon. Mäyrä oli vanhempaa naista kohtaan nöyrä ja opetteli nopeasti tarvittavan, että osasi pysyä muiden tieltä poissa myös henkisesti. Mäyrä piti Harakan tyytyväisenä tuomalla tälle jotain vaelluksiltaan ja sai täten aina kuulla lisää, jonkun tarinan tai tiedon hengistä. Harakan puheiden perusteella Mäyrä oppi uskomaan henkiin ja jonkinlaiseen johdatukseen.

**Lepakko (Kalle):** Lepakko oli se joka opasti Mäyrälle tarkan paikan mistä löytää Tuhkan Lasten heimo. Mäyrä oli ilmeisesti kohdannut Lepakon vaeltaessaan pohjoisemmaksi ja auttanut tätä jotenkin. Lepakon ja Mäyrän välit ovat olleet siitä lähtien varsin leppoisat aina kun samaan paikkaan sattuivat, eikä tätä ole muuttanut edes Lepakon viimeaikainen tragedia näkönsä menettämisen muodossa.

**Käki (Ida):** Käki veti aikanaan Mäyrän huomion omilla kulkemisillaan. Tarkkailijaluonne ja utelias kun on, Mäyrä aina seuraili niitä jotka lähtivät kulkemaan leiristä, vaikka itse halusikin mennä itsenään. Käen kohdalla Mäyrä piti aina etäisyyttä, ilmeisesti kunnioituksesta ja pelosta. Tämä tuntuu jopa korostuneen ajan myötä, vaikka Mäyrä millään tavalla pahamielinen naista kohtaan olekaan.

**Aurinkosusi (Kuususi) ja Fenrir (Aila ja Niku):** Kaksi entistä Ragnarökiläistä, jotka liittyivät Heimoon Suomessa ja vaelsivat kohti OldTownia. Mäyrä kohtasi kaksikon tulleessaan retkikuntaa vastaan ja jatkuva riita oli valmis. Mäyrä päätyi matkan aikana ottamaan etumatkaa ja muuttamaan OldTownissa kamansa pois Heimon leiristä, koska ei ilmeisesti halunnut jakaa sitä entisten Ragnalaisten kanssa.

**Tunturihaukka (Anniina Yliniemelä) ja Susiemo (Katri Kauppila):** Naiskaksikko, joka otti hoitaakseen Mäyrän hedelmällisyyden ongelman, kun tämä erehtyi asiasta avoimemmin puhumaan. Kumpikin heimonjäseninä Mäyrää aktiivisempia ja kokeneempia, joten nuoremman miehen komentaminen, Mäyrän reklusiivisuudesta huolimatta, oli heille luontevaa ja Mäyrä tuntui taipuvan naisten komennuksiin yllättävän sujuvasti. Toki sanotaan, että Mäyrä osin tästä syystä lähti OldTownia kohti ensimmäisten joukossa, koska ei enää uskonut hedelmällisyytensä palaavan tai koettelemusten menevän ainakaan helpompaan suuntaan. Tunturihaukka ja Susiemo ovat olleet ainoat, jolle Mäyrällä on ollut hankala sanoa mitään poikkipuolista sanaa, vaikka hän muuten herkkä kaikkea kritisoimaan.

**Sudenkorento (Andrew Sarchus):** Tunturihaukan poika ja shamaanioppilas, joka on Pesukarhun kanssa vierestä seurannut ja huvittunut siitä, mitä Tunturihaukka ja Susiemo ovat laittaneet Mäyrän kokemaan.

**Pesukarhu (Tanja Naukkarinen):** Susiemon tytär ja sivustajakatsoja Mäyrän koettelemuksissa.