Доказательства российского вторжения/Правовые аспекты

Действия, совершенные Российской Федерацией в ходе агрессии 2014-2015 годов, грубо нарушают **основные принципы международного права**, закреплённые в ключевых международных правовых актах:

* в Уставе ООН;
* декларации о принципах международного права 1970 года;
* декларации о недопустимости вмешательства во внутренние дела государства;
* декларации о защите независимости и суверенитета 1965 года;
* декларации о недопустимости интервенции и вмешательства во внутренние дела государства 1981 года;
* заключительном акте Совещания по безопасности и сотрудничеству в Европе (СБСЕ).

Любое незаконное вмешательство во внутренние дела соседних стран расценивается как **агрессия**.

## Резолюция 3314 – “ОПРЕДЕЛЕНИЕ АГРЕССИИ” от 14 декабря 1974 года

Данная резолюция, подписанная в том числе и представителем России, перечисляет основные признаки военной агрессии.

### **Статья 3.**

Любое из следующих действий, независимо от объявления войны, с учетом и в соответствии с положениями статьи 2, будет квалифицироваться в качестве акта агрессии:

**Пункт "а"**

Вторжение или нападение вооруженных сил государства на территорию
другого государства или любая военная оккупация, какой бы временный
характер она ни носила, являющаяся результатом такого вторжения или
нападения, или любая аннексия с применением силы территории другого
государства или части ее;

**Доказательства:**

* Колонны российских войск, покинувшие расположение частей в Крыму и перемещающиеся без санкции украинской власти. Любые перемещения российских войск в Крыму должны согласовываться с Киевом согласно с договором о базировании черноморского флота РФ.
* Пребывание российских военных на территории Украины в конфликте на Донбассе и колонны российской броненетхники

**Пункт "b"**
Бомбардировка вооруженными силами государства территории другого
государства или применение любого оружия государством против территории
другого государства;

**Доказательства:**

Украинские военные непрерывно докладывают о обстрелах с территории России. Часть этих сообщений находят очень твёрдые материальные подтверждения, выраженные в виде видео с геопривязками, такими, как эти:

**Пункт "d"**
Нападение вооруженными силами государства на сухопутные, морские
или воздушные силы, или морские и воздушные флоты другого государства;
**Доказательства:**

* Захваты российскими войсками недвижимого имущества украинских военных в Крыму.
* Захват украинской военной техники российскими войсками в Крыму.

**Пункт "g"**
Засылка государством или от имени государства вооруженных банд,
групп, иррегулярных сил или наемников, которые осуществляют акты
применения вооруженной силы против другого государства, носящие столь
серьезный характер, что это равносильно перечисленным выше актам, или
его значительное участие в них.

**Доказательства:**

* Россия не препятствует, и даже способствует проникновению "добровольцев" из РФ в ряды "сепаратистов". На территории Украины по некоторым данным повоевало уже более 30 тыс граждан РФ.
* Россия засылает в Украину регулярные войска и привлекает их для ведения боевых действий.

### **Статья 5.**

1. Никакие соображения любого характера, будь то политического,
экономического, военного или иного характера, не могут служить
оправданием агрессии.

Россия обосновывает агрессию в Крыму и на Донбассе - "исторической справедливостью", "защитой русскоязычных", "необходимостью борьбы против Америки" и "референдумами". Данная статья определяет эти обоснования как несостоятельные и незаконные.

2. Агрессивная война является преступлением против международного мира. Агрессия влечет за собой международную ответственность.

Россия в своей пропаганде пытается утверждать, что неправ весь мир в своём осуждении российской агрессии, а санкции, введённые после присоединения Крыма, являются "наказанием за вставание скален".

3. Никакое территориальное приобретение или особая выгода, полученные в результате агрессии, не являются и не могут быть признаны законными.

## Договора о статусе границы Украины и РФ

Согласно действующему международному Договору между
Российской Федерацией и Украиной о российско-украинской государственной
границе территория полуострова Крым, включая республику Крым и город
Севастополь, является частью Украины. Территориальная целостность
государства Украина в рамках существующих границ также подтверждается
рядом других действующих международных договоров и соглашений, в
частности:

* Договором о дружбе, сотрудничестве и партнерстве между Российской Федерацией и Украиной от 31 мая 1997 года;
* Уставом СНГ;
* Договором между Российской Федерацией и Украиной о сотрудничестве в использовании Азовского моря и Керченского пролива;
* Соглашением между Правительством Российской Федерации Правительством Украины о пунктах пропуска через государственную границу между Российской Федерацией и Украиной от 8 февраля 1995 года;

* Соглашением между Правительством Российской Федерации и Кабинетом Министров Украины о порядке пересечения российско-украинской государственной границы жителями приграничных регионов Российской Федерации и Украины;

* Соглашением между Правительством Российской Федерации и Кабинетом Министров Украины о межрегиональном приграничном сотрудничестве между Российской Федерацией и Украиной;

Однако, в результате принятия поправок к ст. 65 Конституции РФ, в состав Российской Федерации были включены: «Республика Крым и город федерального значения Севастополь».

Согласно
 положениям п. 2 ст. 16 Конституции РФ: «Никакие другие положения
настоящей Конституции не могут противоречить основам конституционного
строя Российской Федерации». В п. 4 ст. 15 Конституции РФ (Глава 1.
Основы конституционного строя): «Общепризнанные принципы и нормы
международного права и международные договоры Российской Федерации
являются составной частью ее правовой системы. Если международным
договором Российской Федерации установлены иные правила, чем
предусмотренные законом, то применяются правила международного
договора».

Заключительным актом Хельсинкского совещания по
безопасности и сотрудничеству в Европе (1975) установлены
основополагающие принципы международного права: нерушимости границ и
территориальной целостности государств: «Государства-участники будут
уважать территориальную целостность каждого из государств-участников. В
соответствии с этим они будут воздерживаться от любых действий,
несовместимых с целями и принципами Устава Организации Объединённых
Наций, против территориальной целостности, политической независимости
или единства любого государства-участника и, в частности, от любых таких
 действий, представляющих собой применение силы или угрозу силой.
Государства-участники будут равным образом воздерживаться от того, чтобы
 превратить территорию друг друга в объект военной оккупации или других
прямых или косвенных мер применения силы в нарушение международного
права или в объект приобретения с помощью таких мер или угрозы их
осуществления. Никакая оккупация или приобретение такого рода не будет
признаваться законной».

Российская Федерация не денонсировала
вышеуказанные международные договоры и соглашения, в которых признана
территориальная целостность Украины, не объявляла Украине войну, не
подписывала новый мирный договор, который бы легитимировал аннексию
полуострова Крым. Украина не отказывалась от суверенитета над
территорией Крыма.

Таким образом включение Республики Крым и
города федерального значения Севастополь в состав Российской Федерации
является юридической фикцией. Согласно нормам международного права
данные территории являются оккупированными, что имеет определенные
последствия, в том числе при осуществлении предпринимательской
деятельности, включая сферу потребительских отношений.

## Соглашение о статусе и условиях пребывания Черноморского флота

Между Украиной и Россией в 1997 году было заключено **соглашение о статусе и условиях пребывания Черноморского флота** на территории нашей страны. В рамках этого соглашения Россия взяла на себя целый ряд обязательств. Теперь нарушены положения **статьи 6**, согласно которой военные формирования России действуют в местах дислокации, уважают суверенитет Украины, соблюдают ее законодательство и не допускают вмешательства во внутренние дела. Таким образом, выход российских военных за пределы дислокации является вмешательством во внутренние дела Украины.

Кроме того, со стороны России нарушены **статьи 8 и 15** указанного соглашения, которыми устанавливается необходимость согласования с компетентными органами Украины (в частности, Министерством обороны) передвижений, связанных с деятельностью военных формирований за чертой мест дислокации Черноморского флота.

Вместе с тем соглашением не установлено, какая ответственность и правовые последствия могут наступать в случае нарушения его норм. Установлен порядок разрешения споров между сторонами соглашения путем создания смешанной комиссии и дипломатическим путем.

## Будапештский меморандум о гарантиях безопасности

В 1994-м Украина, Россия, США и Великобритания в Будапеште подписали **Меморандум о гарантиях безопасности** в связи с присоединением Украины к Договору о нераспространении ядерного оружия. Стороны взяли на себя обязательства в соответствии с принципами заключительного акта СБСЕ уважать независимость, суверенитет и существующие границы Украины. В **пункте 2** меморандума установлено: «Российская Федерация, Соединенное Королевство Великобритании и Северной Ирландии и Соединенные Штаты Америки подтверждают свое обязательство воздерживаться от угрозы силой или ее применения против территориальной целостности или политической независимости Украины, и никакие их вооружения никогда не будут использоваться против Украины...».

В случае если Украина становится жертвой агрессии, страны – подписанты этого меморандума обязаны добиваться незамедлительных действий Совета Безопасности ООН с целью оказания помощи Украине как государству – участнику Договора о нераспространении ядерного оружия.

Россия нарушила взятые на себя обязательства по этому меморандуму. Однако остаются еще две страны – гаранта: США и Великобритания, которые обязаны принять незамедлительные меры.

## Существуют ли государственные границы Украины?

Российская пропаганда утверждает, что Украина не имеет признанных государственных границ и деюре, остаётся субъектом советского союза.

На самом деле, не проведена лишь процедура демаркации границ. Процедура проведения линии государственной границы, определённой двусторонними договорами, непосредственно на местности с обозначением её специальными пограничными знаками. Украина и Россия взаимно признали свои сухопутные границы на уровне президентов еще в 2003 году, а в 2004 этот договор был ратифицирован парламентами. Кроме того, понятия «регистрации границ в ООН» не существует. Украина является официально признанным государством в существующих юридических границах. К слову, большинство стран мира продолжают признавать Крым частью Украины — из 193 государств-членов ООН лишь 11 (среди которых Сирия, Никарагуа, Зимбабве и сама РФ) признали аннексию полуострова Россией.

## Передача Крыма

http://gazeta.zn.ua/internal/mify-o-nezakonnosti-peredachi-kryma-v-1954-godu.html

## УК РФ Статья 359. Наемничество.

Вербовка, обучение, финансирование или иное материальное обеспечение
наемника, а равно его использование в вооруженном конфликте или военных
действиях – наказываются лишением свободы на срок от четырех до восьми
лет.
Те же деяния, совершенные лицом с использованием своего служебного
положения или в отношении несовершеннолетнего, – наказываются лишением
свободы на срок от семи до пятнадцати лет с конфискацией имущества или
без таковой.
Участие наемника в вооруженном конфликте или военных действиях – наказывается лишением свободы на срок от трех до семи лет.

## УК РФ Статья 353. Планирование, подготовка, развязывание или ведение агрессивной войны.

**комментарий**: Субъектом этого преступления является
лицо, занимающее высшую государственную должность Российской Федерации
или субъекта Российской Федерации

## Криминальный кодекс Украины. Стаття 110. Посягання на територіальну цілісність і недоторканність України

1. Умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кор­дону України на порушення порядку, встановленого Конституцією Ук­раїни, а також публічні заклики чи розповсюдження матеріалів із закли­ками до вчинення таких дій, — караються обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк. 2. Ті самі дії, якщо вони вчинені особою, яка є представником влади, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з розпалюванням національної чи релігійної ворожнечі, — караються обмеженням волі на строк від трьох до п'яти років або поз­бавленням волі на той самий строк. 3. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, які при­звели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, — караються позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років.

Комментарии.

*1. Безпосереднім об'єктом цього злочину є відносини щодо забезпечен­ня територіальної цілісності і недоторканності України в межах встановле­них кордонів. Територіальна недоторканність України є невід'ємною скла­довою її самостійності та незалежності. Частина 3 ст. 2 Конституції України проголошує, що територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Відповідно до ст. 73 Конституції України тільки виключно всеукраїнським референдумом можуть вирішуватися питання про зміну те­риторії України.*

*Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 р. (ЗУ. - Том 2. - К., 1996. - С. 237-238) держав­ний кордон — це лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України — суші, вод, надр, повітряного про­стору.*

*2. Об'єктивна сторона цього злочину може виявлятися в трьох різних формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордо­ну, на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення цих дій; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій. Зміст цих форм діяння аналогічний фор­мам діяння, передбаченим у ст. 109 КК (див. коментар до ст. 109 КК). Відмінність виявляється лише в тому, що в ст. 110 КК закон не передбачає як обов'язкову ознаку насильницьку зміну меж території або державного кор­дону України.*

*3. Суб'єктивна сторона цього злочину — прямий умисел. Обов'язковою ознакою є мета — змінити межі території або державного кордону України.*

*4. Суб'єкт — особа, яка досягла 16-ти років.*

*5. Частина 2 ст. 110 КК передбачає такі кваліфікуючі ознаки: 1) вчинен­ня вказаних у ч. 1 ст. 110 КК дій особою, яка є представником влади; 2) по­вторність; 3) за попередньою змовою групою осіб; 4) дії, поєднані з розпа­люванням національної чи релігійної ворожнечі.*

*6. Частина 3 ст. 110 КК передбачає особливо кваліфікуючу ознаку — вчи­нення дій, передбачених частинами 1 і 2 ст. 11& КК, якщо вони призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків (наприклад, заподіяння тяж­ких тілесних ушкоджень, знищення важливих об'єктів, пошкодження життєзабезпечуючих комунікацій тощо). Цей особливо кваліфікований склад сконструйований як матеріальний, тому він є закінченим тільки за фактичного настання зазначених у ч. З ст. 110 КК наслідків. Якщо такі наслідки не настали, але умисел був спрямований на їх спричинення, відповідальність повинна наставати за замах на злочин (див. коментар до частин 1 і 2 ст. 15 КК).*

## Стаття 111. Державна зрада

1. Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, - карається позбавленням волі на строк від десяти до п'ятнадцяти років.

Комментарии

*1. Частина 1 ст. 111 КК визначає державну зраду як діяння, умисно вчи­нене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності і державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Отже, державна зрада має кілька безпосе­редніх об'єктів, кожен з яких складає суспільні відносини в сфері охорони зовнішньої та внутрішньої безпеки України.*

*2. Об'єктивна сторона державної зради може виявлятися в різних фор­мах, які вичерпним чином визначені в ч. 1 ст. 111 КК.*

*Перехід на бік ворога полягає в наданні безпосередньої допомоги державі, з якою Україна перебуває в умовах воєнного стану або збройного конфлікту. Форми такого переходу можуть бути різними: перехід до ворога через лінію фронту; вступ до армії ворожої держави; участь за її завданням у бойових діях проти України; надання різної допомоги агентам такої держави та ін. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званий фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій дер­жаві або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, ко­ли особа почала надавати допомогу ворогові. Обов'язковою ознакою об'єктивної сторони цієї форми державної зради є час вчинення злочину — в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.*

*Шпигунство — друга форма державної зради — це передача або збиран­ня з метою передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представ­никам відомостей, що становлять державну таємницю (див. коментар до ст. 114 КК).*

*Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам до­помоги в проведенні підривної діяльності проти України полягає в будь-якій допомозі у проведенні підривної діяльності проти інтересів України. При цій формі не має значення, як діяла особа — за завданням іноземної держа­ви чи з власної ініціативи. Допомога в проведенні підривної діяльності мо­же виявлятися в сприянні резидентам (таємним представникам іноземних розвідок), укриття розвідника або його спорядження, вербування агентів для проведення підривної діяльності проти України тощо. Цією формою охоп­люються і випадки, коли особа за завданням іноземних держав або їх пред­ставників організовує (або вчинює) на шкоду Україні будь-який інший зло­чин проти основ національної безпеки України (наприклад, диверсію, пося­гання на життя державного чи громадського діяча). У таких випадках відповідальність повинна наставати за сукупністю злочинів (наприклад, за статтями 111 і 113 КК).*

*У цій формі державна зрада вважається закінченою з моменту, коли осо­ба фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній ор­ганізації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти Ук­раїни.*

*3. З суб'єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом. Конкретні мотиви і мета не є обов'язковими ознаками державної зради і можуть бути різними.*

*4. Суб'єкт злочину спеціальний (див. ч. 2 ст. 18 КК) — ним може бути тільки громадянин України, який досяг до вчинення злочину шістнадцяти років. Співучасниками (співвиконавцями, організаторами, підбурювачами, пособниками) можуть бути й інші особи (див. коментар до ст. 27 розділу VI Загальної частини КК).*

*5. Частина 2 ст. 111 КК передбачає заохочувальну норму про звільнення від кримінальної відповідальності громадянина України, якщо він на вико­нання злочинного завдання іноземної організації чи їх представників ніяких дій не вчинив і добровільно заявив про свій зв'язок з ними та про отриман­ня завдання.*

*Для застосування цієї норми потрібно встановити обов'язкову сукупність трьох умов: 1) отримання громадянином України злочинного завдання від іноземної держави, іноземної організації, їх представників; 2) невчинення жодних дій на виконання цього завдання; 3) добровільна заява органам дер-*

*жавної влади про свій зв'язок з іноземною державою, іноземною ор­ганізацією, їх представниками і про отримане завдання. Добровільною визнається заява за умови, що об'єктивно, реально особа могла виконати за­вдання: нездоланних перешкод не було. Мотиви добровільної заяви значен­ня не мають (каяття чи страх перед покаранням тощо).*

*Відсутність хоча б однієї з цих обставин виключає можливість звільнен­ня особи від кримінальної відповідальності.*