Chihuahua soturit: perimmäinen vihollinen

```
:tämän asian on keksinyt ja kirjoittanut Lempikorva

```

Kansi kuva tehnyt lempikorvatämän asian on tehnyt ja keksinyt itse ihan itse Lempikorva

## Luimukorvat

JOHTAJA:

Miisu: harmaa narttu

TOINEN JOHTAJA:

Laikku: laikukas uros

KAIVAJAT:

Milla: narttu

Hämy: uros

Kynsi: uros

Koivu: narttu

Luimu: narttu

SAAILSTAJAT:

Kaino: narttu

Uolevi: uros

Höyhen: narttu

Kirppu: uros

VARTIJAT

Pilkku: uros

Kieppu: narttu

Yö: uros

Aurinko: narttu

ALOKKAAT:

Kupla: narttu

Liekki: uros

Kuuna: uros

Taverna: uros

Tähti: uros

VANHIMMAT:

Kiera:narttu

Kihara: narttu

PENNUT JA EMOT:

Sävel: narttu( limpou: uros .. kelta: uros..)

PARANTAJA:

Kielo: narttu

## Luku1

Sävel nuuhki maassa kulkevaa ötökkää, joka liikuskeli hänen edessään.

"Älä vain hyökkää ötökän päälle!" Huusi hänen emonsa Kiera.

Sävel katsahti taakseen ja näki emonsa vihaisen katseen. Hän on aina minulle äksy. Ajatteli sävel.

"Joo emo!" Haukkui Sävel.

Sävel tassutti ulos pentulasta, ja kipitti suoraan alokkaan luokse.

"Hei Sävel!" Haukahti hänen paras ystävänsä Kupla. Kupla oli alokkaiden ainut narttu.

"Hei Kupla!"

Yksi saalistajista nimeltä: Uolevi meni kutsumaan Liekkiä saalistamaan. "Nähdään vain, Kupla!" Liekki korosti tämän nimeä virnuillen. Kupla virnuili takaisin ja sanoi: "Vihaan noita uroksia!" Sävel kipitti isänsä luokse, joka oli toinen johtaja.

"Hei Sävel." Murisi hänen isänsä lempeästi.

Sävel nelisti isänsä ohi vain nyökkäämällä, ja jatkoi kierrostaan leirin ympäri. Hän näki miten kaksi vartijaa Yö ja Kieppu juttelivat toisilleen luolan suulla. Sävel etsi katseellaan Miisua, tämän heimon johtajaa. Hän näki harmaan turkin vilahtavan johtajan pesän sisään. Sävel luikki johtajan pesän suu aukolle ja mietti mitä sanoisi. Siinä samassa Miisu tuli ulos pesästään.

"Hei vain Sävel." Tämä sanoi.

"Miisu!" Sävel ulvoi ja näki Miisun tulevan häntä kohti, ja jatkoi: "Minähän olen jo tarpeeksi vanha olemaan alokas vai mitä!" Sävel huomautti ankarasti.

"Totta." Miisu vastasi ja nelisti pois. Sävel oli epäuskoinen nähdessään miten johtaja vain lähtee paikalta, kertomatta että hän todella oli oikeassa!

Sävel huomasi Miisun menevän keskelle leiriä Laikku hänen mukanaan.

"Arvoisa heimo!" Kaikki kääntyivät katsomaan Miisua ja hänen isäänsä. "Haluan Taivaskoirien kautta nimittää Sävelen alokkaaksi."

Kaikki kääntyivät katsomaan Säveltä. Hän oli innoissaan, ja johtaja pyysi häntä tekemään jonkun pienen puheen niinkuin on tapana.

"Arvoisat luimukorvat, hän aloitti kömpelösti. "Haluaisin... kiittää... koiria... jotka... ovat... kivoja... öö... Kupla, Laikku, ja Miisu."

Kaikki jotka olivat kuunnelleet tätä kömpelöä puhetta, katsoivat toisiaan ällistyneinä. Vanhimmat alkoivat nauramaan kippurassa, ja toiset taas katsomaan häntä niinkuin häneen olisis takertunut ainakin tuhat kiloa limaa.

"Ei se mitään." Sanoi hänen isänsä pettyneenä. Hän heilautti päätään merkiksi tulla pesäänsä

"Oletko nyt vihainen minulle?" Sävel murisi.

"En tietenkään ole!" Haukahti hänen isänsä lempeästi takaisin ja hieroi hänen poskeaan.

"Kiitos!" Sävel sanoi ja lähti.

"Se oli... Mahtavaa!" Haukahti Kupla hänen vierestään.

"Kiitos." Sävel punastui ja jatkoi: "Mennäänkö syömään jotain yhdessä?"

"Toki!" Haukahti Kupla innoissaan.

## Luku2

Aamu herätti luonno ihanasti eloon, kun Sävel kirmasi leirä ympäri Liekin perässä.

"Älä yritä paeta kilpikonna!" Sävel murisi ja kiihdytti vauhtia.

"Et edes saa minua kiinni senkin *etana*!" Liekki vastasi.

Sävel raivostui entistä enemmän, pysähtyi ja vaihtoi suuntaa suoraan Liekkiä vastaan, ja haukkasi tämän hännästä.

"Hahaa! Voitin!" Sävel ulvoi innoissaan, ja näki Kuplan tulevan pesästään.'

"Mitä täällä ulvotaan? Yritän nukkua vielä!" Kupla sanoi vihaisesti ja loikkasi takaisin pesänsä varjoihin.

"Niin Sävel, oleppas hiljaa siinä!" Liekki kiusasi. Sävel näytti kieltä loivasti Liekille, ja taapersi pesäänsä. Ennen kuin Sävel ehti astua nukkumapaikalleen, niin joku tarttui häntä hännästä.

"Auts! Liekki!" Sävel karjui.

"hyst! En minä ole liekki! Olen saalistaja, ja aion opettaa sinua saalistajaksi! Saalistajat ovat luvanneet johtajalle levittää taitonsa sinulle sävel!"

## Luku3

"Uskoisiko muka että olen saalistaja?" Sävel iloitsi.

Kupla silmät muuttuivat surullisiksi. "Ihansama! Ei minua kiinnosta! kaivajat ovat parempia kuitenkin!"

"Mikä on?" Sävel kysyi.

"Ei mikään!" Kupla murisi.

Kupla tassutti pois kuin ei olisi edes nähnyt Säveltä.

"Tule Sävel!" Huusi Uolevi.

"Joo!" Sävel sanoi ja lähti ravaamaan tätä kohti. Sitten he lähtivät rinnatusten pois leiristä.

"Mikä painnaa?" Uolevi hymähti.

Sävel katsoi Uolevia: "Ei mitään kummoista."

Uolevi vain hymähti ja oli hiljaa. Hetken hiljaisuus oli kuin ei olisi metsää. Hetken hiljaisuuden katkaisi kuitenkin rapistelu, ja Uolevi pysähtyi siihen paikkaan.

"Oranssinaamoja!" Hän murahti.

Hetken kuluttua Sävelkin näki sen. Se oli syömässä aamiaistaan puun juurella. Oranssinaama nosti katseensa ja haisteli ilmaa. Se murahti ja katsoi koiria kohti. Sitten se haukahti, ja esiin tuli iso lauma lisää oranssinaamoja. Uolevi kompuroi taaksepäin.

"Juokse!" Uolevi ulvoi, kun ketut lähtivät rymistelemään heitä kohti.

Joukko ulvovia oranssinaamoja saivat Sävelen pelokkaaksi. Hän kaarsi lähimpään pensaaseen, ja kyyristyi sen suojiin. Hän näki mustan kuonon haistelevan hänen tassuaan, ja näykkäsi sitä, mutta Sävel ehti väistää sen. Oranssinaama oli selvästikin haistanut hänet, ja nyt tämä aikoisi syödä hänet. Sävelen sydän pomppasi kurkkuun, kun hän tunsi viiltävää kipua tassussaan. Sävel katsoi sitä, ja näki että siinä oli syvä haava. Oranssinaaman pää oli jo pensaan sisällä, ja sinne vuoti verta. hän katsoi viereisestä kolosta toisella silmällä, että mistä veri tuli. Hän näki Uolevin makaamassa maassa, ja hänellä oli syvä haava lavassa. Hetken kuluttua, kun Sävel ei enää haistanut oranssinaamoja, hän astui varovasti pois pensaasta.

"Uolevi!" Sävel vinkui kauhuissaan.

"Mene... hakemaan... apua...!" Uolevi kähisi.

Sävel oli liian kauhuissaan tekeäkseen mitään, mitä Uolevi käski. Hän jäi vain seisomaan siihen silmät suurina.

"Sävel! Uolevi!" Hän kuuli takaansa.

Siellä hän näki Kielon.

"Olin keräämässä yrttejä, kunnes haistoin veren, ja lähdin seuraamaan sitä. Sitten näin teidät!" Kielo sanoi.

"Tässä, toin hämähäkin seittiä." Kielo sanoi ja hieroi sitä Uolevin haavoihin.

"Oranssinaama lauma hyökkäsi!" Sävel puuskutti.

"Ei hätää Sävel." Kielo sanoi lempeästi.

## Luku4

Tämä on minun vikani! Jos en olisi syntynyt, Uolevi ei olisi kuoleman partaalla! Ja kaikki olisi paremmin! Sävel ajatteli.

Hän tassutteli Kielon pesälle tapaamaan Uolevia.

"Tule vain sisään, Sävel." Kielo haukotteli.

"Miten Uolevi voi?" Sävel huokaisi.

"Mene itse katsomaan." Kielo hoputti lempeästi.

Sävel kurkisti aukosta sisään, missä potilaat olivat. Siellä oli yksi kaivajista nimeltä Kieppu. Hän oli jäänyt oksaan kiinni ja saanut haavan. Kiepun vieressä oli yksi vanhimmista nimeltä Kihara. Hän oli valittanut vatsakipua. Ja perimmäisenä hän näki Uolevin verisen turkin. Tämä istui peseytymässä.

"Hei." Sävel sanoi kömpelösti.

"Ai hei! Toivoinkin että tulisit. Minulla on nimittäin vähän asiaa. Olen pahoillani niistä oranssinaamoista..." Uolevin sanat jäivät kesken kun hän näki pesään tulijan.

"Mitä tapahtui?" Uolevi nousi pystyyn.

"Oranssinaamat!" Kielo murahti.

Sävel näki takanaan hyvin verisen vartijan nimeltä Yö. Sävel näki tämän kaulassa repeymän, ja naamaa oli raavittu pahasti. Tassukin oli oudossa asennossa. Sävel näki parhaaksi poistua.

"Heimo!" Tuo oli kutsu heimon kokoukseen, jonka ulvahti Miisu. Kaikki alkoivat kerääntyä paikoilleen.

"Oranssinaamoja on aivan liikaa! Joten jos näätte yhdenkin oranssi naaman reviirillämme, niin älkää suotta häätäkö sitä! Sillä voi olla lauma! Joten jos siis yksikin partio tai koira näkee yhdenkin semmoisen vaarallisen eläimen, partiot ovat siltä päivältä valmiit, ja se partio tulee juoksu tassua takaisin! Ja *kukaan* koira ei saa lähteä yksin pois täältä! Ei edes Kielo!" Käsky taisi mennä heti perälle, koska kaikki koirat luimistelivat korviaan. Sitten lopulta kaikki hajaantuivat, ja keskelle leiriä jäi vain sävel, ei ketään muuta.

## Luku5

Sävel toivoi pitkään istuen maata katsoen, että joku tulisi kysymään, että mikä on. Kukaan ei kuitenkaan tullut, ja Sävelestä alkoi tuntua pahalta. Tämä yritti niellä palaa kurkustaan, mutta se oli liian vaikeaa. Sävel tunsi kylmän, ja katkeralta maistuvan kyynelen menevän pitkin hänen oskeaan, ja näki sen tippuvan maahan. Sävel painautui maata vasten ja alkoi vikistä kuin pentu. Ryhdistäydy Sävel! Ole kunnon koira ja kohtaa vaikeat asiat! Ääni kuului hänen päässään. Sävel nuoli kyyneleet pois, hieraisi silmänsä ja nousi pystyyn. Niin teen! Hän ajatteli. Sävel potkaisi pikkukiveä, meni alokkaiden luolaan, ja sai toivomansa.

"Kupla!" Sävel huusi.

Kupla pysähtyi siihen, kääntyi hitaasti, ja kysyi: "Mitä!"

"Mikä minussa on nykyään niin huonoa?" Sävel vingahti.

"Kaikki!" Kupla sanoi.

"Jos tämä liittyy jotenkin siihen, että olet kaivaja, niin ei se minun vikani ole, että kaivajat huolivat sinua! Ja jos olet tuota mieltä minusta, niin sinun on aika päästä eteenpäin elämässäsi Kupla!" Sävel lausui äkäisesti.

Kupla ei kiinnittänyt tuohon juurikaan huomiota, vaan tassutti vain pois. Luuleeko Kupla, että tuo muka haittaisi minua? No hän on sitten väärässä! Sävel ajatteli kiukkuisena. Tämä on nyt sotaa! Hän jatkoi ajattelua. huomio: Tarina loppui tähän.