Crash Bandicoot N. Sane Trilogy

**N. Sane Trilogy** päivittää alkuperäisen Crash Bandicoot -trilogian ulkoasun nykypäivän standardien mukaiseksi. Ympäristö on eloisampi, hahmot monikasvoisempia, yksityiskohtia on roppakaupalla lisää ja etenkin valaistus luo tunnelmaa. Grafiikkapäivityksen lisäksi etenkin trilogian ensimmäistä osaa on hiottu lähemmäksi kakkosen ja kolmosen tasoa.

Jo kersana olen pelannut Crash Bandicootit lävitse, joten en voi ottaa veteraanina kantaa kasuaalipelaajien ulinaan vaikeustasosta. Trilogian etuna on kuitenkin se, että ykkös-Crashin kontrollit on otettu myöhemmistä osista, joten liikkuvuus on samanlainen kaikkien osien välillä. Joka osan latausruuduista löytyy vinkkejä, joiden avulla voi löytää salaisuuksia.

Trilogia on erinomainen niin ensikertalaisille kuin veteraaneille, mutta koen sen ennemmin vaihtoehtoisena kuin korvaavana versiona. Kaikki on helposti saatavilla yhdessä paketissa ja ykkönen on jopa ihan siedettävä uudistuksien ansiosta. Tallentaminen käy kätevästi autosaven ansiosta, joten pelielämyksestä tulee paljon vaivattomampi etenkin ykkösen osalta.

## Crash Bandicoot

Ykkönen on tasoloikintaa puhtaimmillaan. Juokse maaliin halutessasi hajoittaen kentän kaikki laatikot, poimien lopuksi timantin palkkioksi. Enää ei tarvitse kuin värillisten timantien osalta pelata kentät kuolematta läpi, joten 100% (tai 105%) pelaaminen ei ole enää rasittavaa. Hyppiminen luonnistuu paremmin kuin alkuperäisessä, ja pieniä hienosäätöjä löytyy kaikkialta kenttäsuunnittelussa.

Melko moneen kenttään on palattava värillisen timantin löydyttyä, jota en hirmuisesti arvosta. On toisaalta arvostettava sitä, että pelit on pidetty kenttäsuunnittelultaan samana, jottei nostalginen elämys kärsisi liiaksi. Pientä lisäpuhtia peliin tulee uuden aikakilpailun myötä. Lähes kaikissa kentissä on sen verran rennot ajat, että hävyttömiä oikkariloikkia tekemällä saa platinaa varsin helposti. Aidosti haastava oli viimeinen labrakenttä, puhumattakaan DLC lisärinä tulleesta Stormy Ascent -kentästä.

## Crash Bandicoot 2: Cortex Strikes Back

Enemmän ja paremmin. Liukupotkuhyppy, mahaplätsi ja nitrolaatikot ovat näkyvin lisä. Nyt kun ykkösen negatiiviset puolet ovat poissa, en kuitenkaan ole varma, onko Crash 2 enää niin merkittävästi parempi kuin ykkönen. Kakkosessa eniten ärsytti jäiset kentät, joissa on peritty alkuperäisen karmea jääfysiikka. Liukumista ei voi estää kun vauhtia on tarpeeksi, joka tekee muutamasta bonuskentästä huonolla tavalla haastavia. Takaa-ajokenttiä löytyi myös omaan makuun liikaa.

Salakentät ovat kenties pelin pelastaja, sillä ne tekevät siitä vähemmän suoraviivaisen mitä ensimmäinen osa on. Pelin läpäistyä saa juoksukengät, joilla yrittää päihittää aikarajoja, mutta itse en jostain syystä lämmennyt kakkoseen tarpeeksi vaivautuakseni. Kenties Cortex Strikes Back pysyi niin samanlaisena alkuperäisen kanssa, ettei tämä kiehtonut uudistuneeseen ykköseen nähden yhtä paljon.

## Crash Bandicoot Warped

Toisinaan liiasta variaatiosta valiteltu Warped sijoittuu tässä trilogiassa erinomaisesti loppupäähän. Peruskentät ovat jo melkoisen nähtyä kauraa, joten moottoripyöräily-, skootteriajo-, sukellus- ja lentokentät ovat tervetullut piristys vanhaan kaavaan. Kaikki istuu hyvin yhteen humoristisen aikamatkustusteeman ansiosta, ja kaikki gimmickit on toteutettu tasaisen hyvin. Mopoiluun ja skootteriajoon olisin toivonut tiukkojen käännösten mahdollisuutta, mutta kenties se tekisi kentistä liian helppoja. Kolmosen pomovastukset ovat edeltäjiin verrattuna puhdasta kultaa, ja pelin musiikillinen anti on myös parasta.

Aikakilpailuissa huomasin ansaitsevani varsin helposti platinaa, vaikka alkuperäisessä se oli hyvin haasteellista. Vain neljä tai viisi kenttää oli trimmattu oikeasti tiukkoihin aikarajoihin. Crashin uudet kyvyt mahdollistavat niin hervottomia oikopolkuja, että pikajuoksut ovat ehdottomasti lysteimpiä tässä osassa. Oletin niin sanottujen fillerikenttien haittaavan kokonaisuutta, mutta pelin huumori, pirteys ja lisätyt ajoneuvot