RESULTATS SANT ORDIJ 2022

Aquí teniu els resultats d'aquests jocs florals:

La temàtica és “Els únics 118 segons de màgia real.”

Requisit. El microrelat ha de contenir 4 d’aquestes 14 paraules: Era, amulet, espurnes, boira, instant, estudi, ordit, relatiu, lluminós, efímer, futur, invocació, miracle, rellotge. Pot contenir més de 4, però això no serà valorat ni positiva ni negativament. Si algun microrelat no té, almenys, 4 d’aquestes paraules, serà invalidat. Si s’escriu el text en castellà, s’han d’utilitzar les paraules de requisit traduïdes.

El premi és el rellotge del Elminster. Aquest rellotge permet al seu portador llençar un conjur a la seva elecció com si el portador fos un mag de gran poder. Això funciona fins i tot si el portador és un individu sense coneixement ni afinitat màgica. Un cop llençat el conjur, el portador desapareixerà del món durant un període de temps determinat i, passat aquest període, tornarà a aparèixer; per ell no haurà passat més d’un segon. El període de temps depèn del poder del conjur, però poden ser 118 segons, 118 minuts, 118 hores, 118 dies, 118 setmanes, 118 mesos o 118 anys.

### Guanyador:

**Es podria dir que va durar una vida sencera o tant sols un instant. Encara que les seves mans eren tot un espectacle d'espurnes, el seu rostre mostrava una expressió amarga. Tants anys sense dirigir-se la paraula i ara tant a dir. La sang de la mare va començar a introduir-se a l'amulet, que bategava al ritme de la jove. Com si fos un miracle, la seva filla va tornar a obrir el ulls. Les dues es van mirar com si ho fessin per primer cop. Totes dues coneixien aquell encanteri i sabien quin futur els hi esperava. En un últim alè, la mare reprimint-se les llàgrimes, la va obsequiar amb un últim somriure. Malgrat tota aquella exhibició de poder, van ser només aquells segons on no feien falta paraules, els únics moments de veritable màgia.**

*"Marchito " (Arturo)*

### Resta de microrelats:

Durante 118 segundos, la magia existió.

Todo ocurrió muy deprisa. De repente, la ciudad se encontró sumergida bajo un manto de luz tenue. La oleada nació en las montañas. Millones de chispas bañaron cada rincón, como un río de niebla extendiéndose por las calles. No emitían calor o sonido alguno, únicamente irradiaban una brillantez apagada.

Para que aconteciera la magia tan solo había que atrapar una de estas lucecitas, acercarla a los labios y susurrar un deseo. Con estos sencillos pasos, todo lo imposible, todo lo inverosímil, sucedía.

Un hecho increíble. ¡Un momento histórico! Que, por desgracia, sucedió a las cuatro de la mañana.

Solo aquellos que volvían a casa de madrugada fueron testigos de tal efímero instante. Pero, ¿quién iba a creer a una panda de borrachos?

*"Reptil azulado" (Anna Rodriguez)*

Miro el reloj, apenas queda un instante. Abro el broche de mi amuleto y me lo quito. Ya no necesito un milagro. Por fin puedo cerrar Tinder.

*"Ramiro Ojos Claros” (Nadin)*

Otiluke se estremeció, preparada como estaba para cuando los inmateriales realizaran su efímero descenso.

Se hallaba como había estado durante horas; posición ritual en el centro del estudio vacío salvo por el reloj de Elminster. La sala estaba impregnada de opalescente niebla luminosa, se acercaban.

La invocación traería una era completa de la dimensión esmeralda al Materium, una en la que la magia sería real, completa. Apenas un instante aquí, uno con la densidad de una estrella; designios enteros tomarían forma cual torrente vivo, no tendría que molestarse con la exigüidad de obtusas fórmulas y artificios que este plano exige para tan carentes resultados.

Aquello había costado un sacrificio inenarrable, una urdimbre de consunción, una cicatriz en el futuro que se trazaría hasta ella misma, aunque cualquiera que mirara al pasado sólo vería el destello de la Génesis de Otiluke.

*"Otiluke” (Marc)*

Elminster sortia nerviosament del seu estudi amb els materials. El rei no oferia audiències d’ençà de la nit de la boira vermella. Serien poques persones, petit comitè còmicament reunit en racons llunyans d’una enorme taula rodona, segons protocol. A l’entrada es va reunir amb un esglaiat Merlí. En una ullada d’afirmació ansiosa van corroborar que seguien en el mateix vaixell.

Dins els esperaven les despulles negres, rabioses i gegants del que havia estat el rei. Ara semblava més aviat la invocació fallida d’un animal mitològic.

L’ésser va obrir la mandíbula, i una veu espectral va emmetzinar la sala.

“Ens convertirem en llegendes. Però deixarem d’haver existit. És el preu que hem de pagar per matar la màgia.”

Començant el ritual, Elminster va tornar a mirar el seu rellotge, abraçant els menys de dos minuts que els quedaven d’existència.

*"Elminster del Loch Ness" (Trota)*

Como un soplo de tormenta lejana. Unos vellos tímidamente erizados. Un instante desapercibido.

Todo permanece. Derredor todo se mueve, pero se antoja inmóvil. Todo, en menos de dos minutos.

La gente sigue respirando, sin prestar atención al milagro de su propia existencia. El equilibrio de lo anodino se tambalea. Ni siquiera perciben la energía que les rodea. Está entre ellos: beben de ella, les alimenta y les mata. ¡Si fueran conscientes de su propia fragilidad!

En menos de dos minutos.

La muerte, la enfermedad, la eternidad, lo efímero, lo divino o lo innombrable podrían tener lugar. Aquellos que la conocemos, reconocemos su poder, y sabemos lo rápido que todo podría venirse abajo.

Después de esos 118 segundos, todo se detiene. El mundo parece igual. Pero yo sé que nunca volverá a ser el mismo. Ni yo tampoco.

*"Jopheg Frīdeghmøn Stüll" (Eloi)*

## **Concurs de haikus:**

### **Bases:**

Per participar s’ha d’escriure un haiku (tres versos sense rima, de 5, 7 i 5 síl·labes, respectivament).

El tema del haiku és “Un animal de proporció antinatural”.

El premi es el “collar redimensionador”. Aquest objecte, amb nom digne d’un aparell de domòtica del Doraemon, permet canviar el tamany del animal al que li col·loquis.

### Guanyador:

Trompa eixerida

L'elefant en un barret

M'escolta somiant

*La professora McWaigher (Eloi)*

### Resta de Haikus:

Pata alzada

Aplastando la ciudad

El ratón se rió

*Diecisiete (Anna Rodriguez)*

La pulga salta

Destroza edificios

Ríe ufana

*Recabarren (Juan M.)*

La nieve roja

Cubre mundos mágicos

Es el fin del sol

*el Tete (Juan Manuel)*

Acarícialo,

un simple ronroneo

y el suelo tiembla.

*Gömboc (Nadin)*

Un gran animal.

Tot trontolla quan passa.

Ningú el veurà

*Taraska (Marc)*

La gran tortuga

No estaba en el planeta:

Era el planeta

*Gömboc (Trota)*

No és tan gran, oi?

Petjada i silenci

Un últim error

*Hydra (Arturo)*

## **Concurs de worldbuilding:**

### **Bases:**

Per participar s’ha de presentar una proposta de worldbuilding, és a dir, una premissa d’un món fantàstic que pogués servir a un creador per a desenvolupar una obra artística, com un videojoc, llibre, partida de rol, etc.

Es disposarà de 400 paraules per generar l’explicació dels elements més característics d’aquest món. No és pot presentar material visual o de qualsevol altre tipus. L’única forma de construir el món és amb les 400 paraules.

El criteri de valoració principal serà la originalitat. Es valorarà més positivament la coherència entre els diferents elements del món i la seva interrelació, que no la quantitat d’aquests. La qualitat literària de la descripció és tindrà en consideració, però com un punt secundari.

Requisits: El món ha de tenir, com a mínim, 2 elements característics. Un d’aquests elements ha d’estar vinculat a l’aigua. L’altre element ha d’estar vinculat a llums intermitents.

A continuació es detallen tres apartats que engloben diferents aspectes de l’habitual worldbuilding. Els dos elements requerits han de pertànyer a apartats diferents:

Física: Explicar si el món te alguna peculiaritat respecte les lleis físiques o si està afectat per alguna màgia, tecnologia futurista o semblant.

Món: Explicar l’aspecte del món, tant a nivell topològic com cosmològic (per exemple, diferents planetes o plans d’existència). El clima també podria ser un punt d’aquest apartat, així com explicar les peculiaritats de la flora i fauna.

Cultura: Historia, religió, costums, aspecte i demés propietats de les criatures intel·ligents.

No s’espera un món amb tots els detalls pensats; centreu-vos en els elements que més us interessin. Potser algun d’aquests tres apartats està buit en el vostre món, i això és correcta.

Premi: Un guix de la creació. Amb aquest guix es pot marcar una petita àrea, la qual no es podrà canviar en el futur, i en la qual el dibuixant podrà, com si es tractes d’un Deu, canviar alguna propietat del món. El canvi el pot decidir fer en qualsevol moment, i només durarà uns instants. Alguns exemples de possibles canvis son que en aquella àrea la màgia no es pugui fer servir, o que no es pugui morir.

### Guanyador:

Argentum 21 està encerclat per un cinturó d'asteroides bastant propers a les primeres capes de la seva estratosfera. La densitat i naturalesa magnètica del cinturó causa varis fenòmens interessants que afecten la vida de la població local, fins i tot el seu origen.

Quan la flota d'expansió humana J-42\_MORPHEUS.3 passava prop d'Argentum en direcció a un altre planeta de condicions molt més benignes per la vida carbònica, els camps magnètics del cinturó va atraure la flota amb força, i les fortes corrents elèctriques generades pel ràpid moviment del mateix van malmetre greument el sistema de navegació. Els pilots humans d'emergència van ser descongelats i despertats en les seves zones de pilotatge especial per substituir la intel·ligència artificial que estava malmesa. Gràcies al seu esforç heroic, unes poques naus van poder sortir de l'òrbita, usant els recursos justos per poder arribar al destí abans de col·lapsar; unes quantes més van ser forçades a un aterratge d'emergència a Argentum, tot i que de males maneres. Un poderós, solitari i antic habitant del planeta va veure'n dues i, en una ràpida lectura de la situació, entenent de forma superior a la cognició humana les necessitats d'aquesta espècie nova per ell, va decidir crear de cop un cos d'aigua enorme que va frenar el cop, cosa que va evitar la mort dels embrions. La majoria de les naus, però, van ser triturades entre els asteroides, i han anat caient de tant en tant com estels fugaços sobre el planeta. Tots els pilots d'emergència van morir al cap d'unes hores, víctimes de la descriogenització accelerada.

Els materials i màquines de supervivència miraculosament van ser salvats, i els embrions van poder néixer i créixer correctament. Els algoritmes d'educació van quedar afectats, però, i hi ha grans buits en la formació que han robat aquests humans de coneixement clar i total, condemnant-los a desenvolupar una cultura pseudohistorica de caràcter preindustrial.

Hi ha dues grans religions que s'han desenvolupat en aquestes colònies:

La primera observa els astres, que per les ombres del cinturó no paren de pampalluguejar, i interpreten els patrons de llum com si fossin una espècie de llenguatge dels déus. Van a cercar els objectes que cauen del cel i els adoren.

La segona adora els erràtics missatges educatius de les parts més malmeses dels algoritmes, com si fos una part que haguessin d'interpretar a tota costa, donant lloc a terribles interpretacions.

*Karn, golem de plata (Trota)*

### Resta de Worldbuldings:

Día 36134 del viaje astral.

El trono de Rubí se acerca a su última parada antes de Destino.

Protocolo habitual; anclaje de heraldos y descenso principal. Nuestras membranas han observado el planeta y lo han bautizado como Soles Negros.

Es un orbe mediano, de núcleo denso y bañado por la luz de un gigante rojo a pocos milenios de apagarse.

Se observa paleo actividad atípica: anteriormente el lugar contaba con grandes mares que cubrían la corteza y mantenían un equilibrio de los varios estados del agua formando un caldo en el que la vida orgánica floreció sin control ni vigilancia. En algún punto de su historia algo o alguien, realizó gigantes trepanaciones del diámetro de una luna pequeña en el planeta, que dragaron los mares en poco tiempo quedando en todo el planeta apenas contados remansos de agua.

Con los milenios las zonas secas se tornaron en eriales irreconocibles, los continentes eran ahora altiplanos y el fondo marino era un gran desierto de piedra y arena. Toda la carga de vida de la era anterior quedó encerrada en unos pocos mares que perduraron estancados lejos de los agujeros, iniciando así una carrera armamentística evolutiva que ha derivado en los monstruos que vagan por estos oasis e incluso por el desierto fuera de ellos a día de hoy. De nuevo, el debate, en este caso sobre si esa evolución ha sido manipulada o natural, es feroz entre las membranas.

Existen seres inteligentes, trazas de civilizaciones de la era húmeda. Unos se agolpan en las orlas de los oasis y viven entre ruinas de ciudades de los inicios de la era seca, alzadas con tecnología que han perdido. Otros se adentran en los pequeños mares haciendo uso de alteraciones en sus genes que les permiten moldear el Ren. Otros viven en el desierto o en los altiplanos, estos parecen esconderse del cielo al que profesan gran terror; viven bajo tierra y han sido capaces de esquivar la visión de nuestras membranas y la presencia de nuestras sondas, por lo que poco se conoce de ellos. Todos parecen adorar de formas distintas un ser que tras investigaciones sabemos que son los responsables.

Las sondas enviadas al planeta han desenterrado restos que atestiguan de un efecto que ocurre cada 289 de nuestros años: de los agujeros surgen esferas de luz intermitente que traen de algún modo un cambio en los paradigmas del planeta.

*Diario de Turmalina (Marc)*