Grýša

### Organizace

Černí chodci (chodec), Řád draka (dříve správce pokladu), Býkov (dříve gladiátor)

## Statistiky

### Zvláštní schopnosti

Netopýří sluch (rasová), Silák (bojovník) aj.

## Status

### Status

Mrtvý

> ***"Roztrhnu ti kušnu hákem!"***
>
>

## Popis

Grýšova minulost je zahalena rouškou tajemství. Když družina Grýšu poprvé potkala, byl na útěku z Býkova, kde jak tvrdí byl otrokem v aréně. Neznal nikoho, kdo by znal datum jeho narození a nebyl nikdo, kdo by mu přál ke dni jeho jména. Své rodiče nepoznal nikdy. Když „vystupoval“, byl znám pod přezdívkou Krwel. Nebyl to obávaný bojovník, vystupoval spíše jako kompars větších skupin, které v lítém boji hladovým a lačnícím divákům sehrávaly historické bitvy, které se v této zemi i v zemích za mořem udály v časech minulých. Jeho mohutná tělesná stavba se pro mnohé role hodila, ale většinou šlo opravdu spíše o herectví, než boj na život a na smrt. Jeho silnými stránkami, které mu pomáhaly přežít, bylo jeho mohutné a statné tělo, které dokonale klamalo nepřátelé a soupeře v boji i mimo boj. Další výhodou, kterou si Krwel pečlivě pěstoval byla jeho obratnost a mrštnost a v neposlední řadě jeho mrštný jazyk. A nebýt přátel, které si za ta léta mezi gladiátory díky svému charismatu nadělal, příliš dlouho by v býkovské aréně nepřežil.

Protože neznal nic, než život otroka, boj a hraní před škodolibě pořvávajícím davem, zdálo se mu všechno tak nějak normální. Jak rostl a dozvídal se od přátel i od cizích lidí, že za zdmi jeho cimry je svět, který dosud nepoznal, začal kout plán o útěku na svobodu. Pár jeho nejvěrnějších přátel se k němu přidalo. Ovšem útěk se nepodařil tak, jak byl naplánován. Byli zrazeni a prozrazeni mužem, kterému Krwel důvěřoval nejvíce. Jméno, které muž nosil v bojových jamách Krwel nikdy nezapomene. Říkal si Bolg a Krwel mu přísahal pomstu. Celý zbrocený krví se tenkrát jako jediný přeživší dostal na svobodu. Při útěku dokonce zasadil smrtelnou ránu starému krutému správci arény a tehdy začalo Krwelovo dobrodružství. Tehdy si nadobro změnil jméno a od té doby ho nikdo nepoznal pod jiným jménem, než Grýša.

   Aby po cestě na západ, kam měl namířeno, přežil neznaje schopnosti lovu, musel lhát, krást a pokradmu se vloupávat do domů a stavení a stejně tak rychle, mrštně a pod rouškou noci utíkat před statkáři bez ždibce pochopení pro jeho situaci. V momentě, kdy Grýša potkal družinu, chopil se šance. Bylo na čase začít nový život. Využil příležitosti, že družina nebude znát jeho minulost a pokud ji snad někdy zjistí, doufal, že ho při první příležitosti za mrzký peníz nevydají.

## Povaha

Grýša nesnese pomyšlení na absolutní bezpráví a bezmoc, je odpůrcem otrokářství a raději by zemřel než by se nechal nadobro okout do pout.

## Update

Jednou na cestě družinu přepadla skupina nájemných lovců hlav, od nichž se dozvěděli, že jejich přítel Grýša je ve skutečnosti uprchlým otrokem, na kterého je vypsána odměna. Družina se však za Grýšu postavila a lovce uplatila.

Grýša vstoupil do obnoveného Řádu draka a pomáhal se stíháním černokněžníka Kazimíra a jeho kultistů. Působil dokonce jako řádový správce pokladu. Jeho hospodaření však mnohdy sklízelo od ostatních dragounů kritiku za to, že bylo neprůhledné a snad i za to, že si něco Grýša uléval bokem. Ve službách řádu Grýša zjistil i svůj původ. Pocházel z plání, z kmene Velkého kance, odkud ho jako chlapce unesli otrokáři a prodali do býkovské arény. Setkal se i se svou dětskou láskou Ka'rou, která se nakonec stala náčelnicí kmene Velkého kance. V bitvě o Gurthang Grýša v bouři vyšplhal na věž, infiltroval ji a mečem Anglachelem zničil insignie Temného krále. Těsně před explozí vrcholu vyskočil oknem do jezera pod věží, z nějž ho vylovily zbytky dragounských vojsk.

Po Válce černého kamene si Grýša užíval život válečného hrdiny. Nějakou dobu setrvával s řádem a dál mu sloužil jako správce pokladu. Mimo to na čas přijal i tajnou funkci mistra špehů a tu a tam navštívil i rozvíjejícící se panství Černých chodců v Černé bažině, které jim za válečné zásluhy dal do správy kníže Svatopluk.

S novou generací dragounů však měl Grýša čím dál víc neshod (koneckonců stejně jako mnohdy míval i s tou starou) a ti jednoho dne našli jeho ubikace prázdné. Bohužel se ukázalo, že s sebou odnesl i značnou část řádového pokladu. Od té doby o něm nebylo ani vidu, ani slechu. Jen jeho starý společník Galwin tu a tam vtipkuje, že by ho vzhledem ke Grýšově nátuře nepřekvapilo, kdyby jeho kosti zdobily nějaký příkop u cesty nebo nějakou zaplivanou uličku. I přes jeho rozkol s řádem však rada nezapomněla na jeho zásluhy ve Válce černého kamene a v Síňi příběhů zbudovala i jeho sochu.

Když však v roce 902 c.k. konfrontovala družina mladých dobrodruhů strašlivého černokněžníka Kazimíra, který se po desetiletí skrýval za falešnou identitou vyšinutého poustevníka Zbraslava, vlákal je do labyrintu Černých skal a vypustil na ně strašného Zběsilce, kterého tam držel, aby se s nimi vypořádal. Když byl démon hněvu poražen, znovuzískal kontrolu nad svou myslí původní majitel znetvořeného těla - ztracený dragoun **Grýša** (viz Král Velimaru)!

Umíraje využil svých posledních chvil k tomu, aby se kál ze strašlivého hříchu, který ho vedl až sem, k jeho vlastní zkáze. V poslední bitvě Války černého kamene byl prý pověřen tím, aby infiltroval věž Gurthangu a runovým mečem Anglachelem tam zničil Temné insignie chránící duši jejich strašlivého nepřítele, černokněžného Temného krále. Insignie však měly svou vlastní vůli a veškerou svou nezměrnou mocí se mu v tom snažili zabránit. S vypětím všech sil zničil Grýša královský orb a nakonec i pečetní prsten. U poslední z insignií však Grýšova vůle selhala, podlehl našeptávání mocného artefaktu a korunu si ponechal.

Po následující léta pak svůj poklad i hanbu skrýval před světem a upadal hlouběji a hlouběji pod vliv koruny. Když už nemohl přes neustálé rozepře dál setrvat se svými bratry z řad dragounů, sbalil korunu i mnohé z řádových pokladů, vytratil se do noci a toulal se po jižních královstvích. Insignie však vždy byly zrádné.

Když se jednou Grýša snažil ukrýt před početnou bandou drancujících skandských nájezdníků, kteří za svůj cíl vybrali bohaté falcké městečko, do kterého se shodou okolností zatoulal, koruna ho zradila - vypadla mu z brašny a nepřátelé na něj upozornila. Přesila divokých seveřanů ho brzy přemohla, obrala o všechny cennosti a vzala do otroctví. A protože za otroky zrovna nejlépe platil jistý skřetí uctívač démonů řádící tou dobou na Velimaru, prodali ho spolu s mnoha dalšími právě tam. Tam jej nechvalně proslulý Gul'thar Vyvolávač ve zvráceném rituálu nabídl k posednutí démonovi a začlenil do své strašné armády.

Uctívači démonů však byli nakonec poraženi Mocnou sedmou a smyslů zbavený zběsilý Vazoun se ve svém agónií pokřiveném těle toulal krajem a stejně jako ostatní přeživší zběsilci pustošil, co se dalo. Dokud na něj náhodou nenarazil starý poustevník a neuvěznil ho ve skalnatém labyrintu. Zde jeho příběh končí.

Co Grýša věděl, všechny jeho poklady, včetně koruny, tehdy jeho skandští pokořitelé odvezli s sebou na sever, aniž by pravděpodobně tušili, co to vlastně ukořistili. V agónii umírající dragoun litoval se slzami v očích svého hříchu, prosil za odpuštění a vydechl naposled. Tak skončil Vazoun Grýša, jeden z obnovitelů Dračího řádu, lamač okovů a hrdina Velimaru.