Kapitalismus, Komunismus a Politická ekonomie

V historii a popkultuře se objevilo několik opravdu skvělých dvojic, které se zabývaly vším možným, od řešení záhad přes posuzování pečiva až po pátrání po císaři, kterého omylem proměnily v lamu. Pokud se na tyto dvojice podíváme blíže, často zjistíme, že některé z těch nejlepších jsou směsicí protikladů. Ve skutečnosti může být jejich úspěch způsoben i tím, že jsou tak odlišní. Rádi se díváme na přímočarého fušera, který se vypořádává s agentem chaosu. Nebo... no, když o tom tak přemýšlím, tak ten se objevuje často. Vezměte si třeba Holmese a Watsona nebo Ernieho a Berta, nebo jakoukoli dvojici postav, kterou oživí Tina Feyová a Amy Poehlerová, nebo dokonce... Bulharsko a Německo! Počkat. Dobře, možná jsem se nechal unést svým zeměpisným mozkem, ale z geopolitického hlediska mají Bulharsko a Německo dlouhou historii! Na začátku roku 2020 mají blízké vztahy a relativně snadno si předávají věci jako auta a drahé kovy. Z dálky vypadají jako nejlepší kamarádi, ale stejně jako v mnoha našich dvojicích je to vztah nerovný. Německo je pro Bulharsko důležitější než Bulharsko pro Německo. Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím pro Crash Course Geography.

V několika posledních dílech jsme mluvili o tom, jak se moc pohybuje při formování a udržování států. A krátce jsme se zmínili o tom, že věci jako síla ekonomiky jsou jedním z aspektů, které ovlivňují soudržnost státu. Ekonomie neboli nauka o nedostatku, rozhodování a o tom, jak lidé reagují na podněty týkající se zdrojů, ovlivňuje život každého z nás, ať už si to uvědomujeme, nebo ne. To, jak si vyděláváme na živobytí a spotřebováváme hmotné statky, je součástí toho, co utváří naši interakci se světem. Abychom tedy pochopili, proč si Bulharsko a Německo tak dobře rozumí, zejména při obchodování se zbožím tam a zpět, můžeme využít rámce ekonomické geografie, což je odvětví humánní geografie zabývající se tím, kde a jak si lidé vydělávají na živobytí. Naše ekonomické aktivity jsou však také spjaty s energetickými systémy, v nichž žijeme. Humánní geografové tedy studují jak moc, tak ekonomiku, protože pochopení našeho vztahu k moci a materiálnímu bohatství pomáhá vysvětlit lidské vzorce v globálním měřítku - od toho, jak souvisí velikost populace s ekonomickými příležitostmi, přes využívání zdrojů, migrační trendy až po způsob rozvržení našich měst.

V geografii se společnému pohledu na ekonomiku a politiku a studiu jejich vzájemného působení říká politická ekonomie. Geografové vzdělaní v politické ekonomii tvrdí, že politická i ekonomická moc se v krajině pohybuje nerovnoměrně a že tato moc utváří způsob, jakým lidé pracují a žijí. To znamená, že studujeme například to, jak obchodní politika ovlivňuje, kde se zboží vyrábí a kde se prodává, jak jsme viděli na Hedvábných stezkách. A jako ekonomičtí geografové bychom chtěli pochopit, jak se v místech bohatých na koření utvářelo bohatství, kdo toto bohatství v regionu skutečně nashromáždil a kdo ne a jaké politické struktury, jako říše nebo kmeny, posilovaly obchodní vzorce a udržovaly tyto struktury. Ale existuje spousta lidí, kteří toto studují s mnoha různými definicemi! Ve své podstatě se ekonomická geografie snaží popsat rozložení materiálního bohatství ve světě. A - pozor, spoiler - toto bohatství je obvykle rozděleno nerovnoměrně. Jako geografové chceme vědět, proč tato nerovnoměrnost existuje, a pochopit, proč mají lidé různé ekonomické příležitosti. Od 90. let 20. století bulharská ekonomika stále posiluje, i když v roce 2020 je stále méně bohatá než Německo a někteří další sousedé.

Stejně jako všichni geografové budou i ekonomičtí geografové uvažovat o něčem takovém, jako je bohatství, prostorově. O ekonomické práci také přemýšlíme tak, že ji rozdělujeme do tří hlavních kategorií. Skutečně zdravá ekonomika musí obsahovat prvky všech tří ekonomických činností, které se často překrývají a existují ve stejném prostoru. V roce 2020 tvoří velkou část bulharské ekonomiky primární ekonomika založená na těžbě surovin. Jejich největším vývozem do Německa je primární zboží, jako je surová měděná ruda a další drahé kovy. Vše, co pochází z půdy, jako je zemědělství, těžba, těžba dřeva nebo lov, jsou primární činnosti. A primární výroba je důležitá, protože díky ní získáváme základní materiály, které potřebujeme k životu, jako jsou potraviny, nerosty a látky. Každý státní systém má nějaký druh prvovýroby. Prvovýroba však obvykle sama o sobě nevytváří příliš mnoho bohatství. Například si vzpomeňme na ten klasický geografický příklad, banány. Jak jsme se dozvěděli už v prvním díle, když jsme tuto cestu začínali, lidé, kteří tyto banány pěstovali, moc peněz nevydělali. Ale společnosti, které plantáže vlastnily, ano. Sekundární ekonomika je založena na výrobě nebo zušlechťování těchto primárních statků, které jim přidávají hodnotu a přinášejí majiteli zisk. Majitelé plantáží tedy banány ve skutečnosti nezměnili, ale zpracovali je, zabalili a dovezli do USA, kde je mohli prodat za mnohem více peněz. A v roce 2020 má Německo prosperující průmyslovou nebo sekundární ekonomiku.

V geografii existuje jedno přísloví: "Nestačí jen mít zboží." Místa se zdroji často zjišťují, že jejich bohatství je odčerpáváno do jiných míst, která vydělávají peníze zpracováním surovin na tuny dalších výrobků. Ale nakonec jsou to právě různé cesty, kterými se Německo a Bulharsko vydaly na svých ekonomických cestách, které pomohly vytvořit jejich dnešní politickou, ekonomickou a dokonce i kulturní krajinu. Historicky vzato, když se v Severní Americe a Evropě na konci 18. a na začátku 19. století usnadnila výroba, začali lidé, kteří vlastnili továrny, vydělávat hodně peněz na práci těch, kteří vykonávali výrobní práce. Přibližně v této době se kapitalismus začal podobat systému, který pravděpodobně znáte dnes. Kapitalismus je politicko-ekonomický systém, v němž dominuje dosahování zisku při soukromém vlastnictví podniku a v němž se mzdy i výroba řídí volným trhem. Trh nyní nemusí nutně představovat fyzické místo. Je to spíše vztah, do kterého vstupujeme, když si kupující a prodávající vyměňují zboží a služby a vyjednávají tyto ceny. Třeba kolik je někdo ochoten zaplatit za vídeňský řízek nebo jaká je běžná cena za přehrávač gadulů. A říká se tomu "volný" trh, ale existují přípustné ekonomické regulace ze strany vlád na národní i mezinárodní úrovni.

I když tuto formu kapitalismu, známou jako smíšená kapitalistická ekonomika, by neuznal ani její nejslavnější zastánce Adam Smith, který o ní mluvil hlavně teoreticky. A existuje i mnoho dalších typů. Například demokratický socialismus stále prodává zboží a služby na trhu, ale vytváří nárazníky a hranice pro zacházení s prací. Vláda je demokraticky volena a fiskální politika, kterou přijímá, je výsledkem těchto voleb. Ale místo toho, aby se na trzích určovaly náklady na zboží a služby, jako je zdravotní péče nebo vzdělání, stát stanovuje politiku, která zabraňuje výkyvům v nákladech nebo typu služeb, k nimž má člověk přístup. Stát přerozděluje bohatství například prostřednictvím daní, aby zajistil minimální přístup k věcem, jako je zdravotní péče, vzdělání, potraviny a vodní zdroje. Mnoho evropských zemí se řídí určitou variantou této myšlenky a řada odborníků by řekla, že Německo 21. století je jednou z nich. Jedním z příspěvků geografů k politické ekonomii je upozornění na to, jak je kapitalismus proměnlivý. Kapitalismus vypadá na různých místech různě, protože fungování trhů závisí na tom, jak je vlády usnadňují a regulují, což má tendenci se měnit s různými demokratickými strukturami. A jako disciplína, která chce pochopit, proč na jednom místě vidíme některé rysy, ale na jiném ne, je studium kapitalismu klíčovou součástí ekonomické geografie. Politika daného místa tedy může mít vliv na to, jak jsou trhy regulovány. Většina míst má přístup alespoň k nějakým přírodním zdrojům, schopné lidi, kteří odvádějí dobrou práci, a nějaký způsob, jak dostat své zboží a služby k lidem, kteří je chtějí koupit. Ale to, které země mají přístup na trhy, je rozhodně nerovnoměrné!

A to, jak se zboží může pohybovat, je politické rozhodnutí. Například způsob, jakým se zboží pohybovalo po území, kterému dnes říkáme Bulharsko, se v průběhu let měnil. V průběhu 20. století Bulharsko sledovalo spojenectví s Německem a na konci druhé světové války se ocitlo za železnou oponou s východním Německem. To znamenalo, že se stalo také spojencem Sovětského svazu a méně přímo komunistickým státem od poloviny 40. let až do roku 1990. Komunismus je myšlenka, kterou navrhli Karel Marx a Friedrich Engles, aby řešili nerovnosti, které podle nich vyrůstaly z kapitalistických hospodářských praktik. Marx psal o tom, že masy lidí vykonávajících práci nakonec povstanou a budou požadovat spravedlivější rozdělení bohatství. Teoreticky je komunismus typem politické ekonomie, který usiluje o nahrazení soukromého vlastnictví a ekonomiky založené na zisku veřejným vlastnictvím a společnou kontrolou všech zdrojů. A podobně jako kapitalismus, o kterém psal Adam Smith, nevypadá jako to, v co se kapitalismus proměnil, nevypadá ani komunismus, který rozvíjel Marx, jako to, v co se komunismus proměnil. Takže ano, v Rusku skutečně došlo k povstání a občanské válce, ale nebylo to to, co měl Marx na mysli. Nevedl ji pracující lid a nakonec se moc a bohatství nepřenesly na dělníky.

Místo toho přešla do rukou vůdců revoluce. Ze Sovětského svazu se pak šířila vlna komunismu v podobě diktatur neboli politických systémů, kde má moc jeden vůdce a ta je rozdělována podle jeho uvážení. Takže... v podstatě opak toho, o čem psal Marx. Jedním z míst, kam se komunismus na konci druhé světové války rozšířil, bylo Bulharsko. Bulharsko se stalo součástí východního bloku a stejně jako ostatní komunistické země mělo tzv. plánované hospodářství, což znamená, že vláda plánovala vše, například kolik zboží je třeba vyrobit a kde se bude vyrábět, spolu s cenami zboží a mzdami. Mohla také upřednostňovat sociální cíle před ekonomickými. To znamená, že mohli rozhodovat o tom, kolik zdravotních sester bude pracovat na klinice, jen podle toho, kolik jich tam chtěli mít, nikoli nutně podle poptávky. Bulharská ekonomika v dobách komunismu také do značné míry závisela na primárních činnostech. A i při podrobném vládním plánování a kontrole stále existoval nerovný přístup k bohatství, protože rozhodnutí se přijímala na centrálním místě, aniž by se řídila vůlí nebo přáním lidí nebo signály nabídky a poptávky. Ne ve všech bývalých komunistických státech však existovaly stejné typy ekonomických aktivit. Východní Německo, ačkoli bylo také komunistické, mělo více druhotné výroby.

To vytvářelo prostor pro větší ekonomickou produktivitu. Západní Německo bylo dokonce ekonomicky produktivnější než východní Německo díky mezinárodním investicím a podpoře, které umožnily vytvořit vysoce produktivní kapitalistickou ekonomiku, jež měla pomoci vytvořit nárazník proti komunismu. Když se obě části Německa v roce 1990 sjednotily, pomohla síla západní ekonomiky východnímu Německu usnadnit přechod. A tak když se v roce 1989 začal rozpadat Sovětský svaz a jeho kontrola v regionu a padla Berlínská zeď, země jako Bulharsko přestaly být komunistické a přijaly jiné politicko-ekonomické systémy, v tomto případě kapitalismus. V roce 1990 se v Bulharsku konaly demokratické volby, což znamená, že příští vedoucí představitele volili lidé, a Bulharsko prošlo několikaletým procesem přechodu od "uzavřeného" trhu kontrolovaného státem k "otevřenému" trhu, který se účastnil volného obchodu. To znamená, že zboží se mohlo nakupovat a prodávat mezi všemi zeměmi, které měly zboží na prodej, nejen mezi zeměmi, které stát předem schválil. Ale ať už se jedná o kapitalismus, socialismus nebo komunismus, tyto ekonomické postupy jsou zřídkakdy jednotné. Ať už se praktikují kdekoli, existují i jiné ekonomické praktiky. Ve skutečnosti většina zaměstnaných lidí na světě ve skutečnosti pracuje v tzv. neformální ekonomice, což jsou nejrůznější druhy zaměstnání, podnikání a dalších ekonomických aktivit, které nejsou regulovány nebo chráněny státem či trhem.

A to nemusí být nutně špatné nebo tajné. Cokoli, co není součástí trhu, jako je sousedská chůva, komunitní zahradní družstvo nebo kamarád, který vás přijde ostříhat, může být součástí šedé ekonomiky. Protože však neformální ekonomika není regulována ani zdaňována vládami, mohou do ní patřit i činnosti, které se snaží nebýt vidět, jako je obchod s lidmi nebo obchod s drogami. Terciární ekonomiky jsou také protkány všemi typy ekonomik. Jedná se o vše, co se počítá jako služba, a je to celosvětově nejvíce rostoucí sektor. Patří sem činnosti, jako je zdravotnictví, školství a státní správa - to všechno jsou pracovní místa, která všude existují už dlouho. Ať už je to Bulharsko, Německo nebo někde jinde, všude, kde žijeme, obvykle existuje kombinace ekonomických činností, které nás spojují s věcmi, které kupujeme, s prací, kterou vykonáváme, nebo s penězi, které šetříme. A ve větším měřítku to zažívají i státy. Vytvářejí vztahy, které mohou být nerovné - ať už jde o přátelství s dlouhou historií, nebo o něco bolestivějšího, jako jsou koloniální vztahy, o nichž si povíme více příště. Do té doby, jak kdysi řekla jiná slavná dvojice: "Buďte k sobě výborní".