Jaspin

## **Introducció**

Jaspin era un nen mitjà que va introuirse a la cadena cuan encara existia la Companyia 76 . Posteriorment va afegirse com membre de la Companyia 44

**Història prèvia**

Jaspin va néixer i va créixer al ducat de Daulis, a l'extrem nord-est de dit ducat; lluny dels camins marcats per la corona d'argos i de la presència de mercaders, lluny de problemes i prop de cap lloc; al poble de Merín. Va viure en Merín fins que un matí arran d'un malentès, Jaspin va creure que li havien profetitzat el seu alçament com a rei.

Amb això en ment, va a abandonar el poble només amb l'arma heretada de la seva mare i la capa del seu pare, qui no va conèixer.

Jaspin va arribar després de gairebé 3 anys de camí a Argosia , amb la promesa de trobar la manera d'arribar a ser rei gràcies al suor del seu front, com molts adultos que havia conegut a les tavernes que havia fet servir per viatjar li havien dit que podria fer; Atiat per una dona pèl-roja amb druida com a ofici, qui va conèixer tot just arribar a Argosia, es va apuntar a la Companyia 76 .

## **Carrera com membre de la Companyia 76**

En la seva primera missió oficial per a la Companyia 76  *-I la que més el va marcar-* , va ser testimoni de les gestes dels seus companys, entre les quals es troben el fer front a les altures, a la imponent marea i l'obtenció de l'objecte màgic i poderós pel qual havien estat enviats a aquella torre abandonada. Sens dubte el major sacrifici que va poder contemplar i marcar al jaspín per sempre va ser la mort de 4 dels seus 5 companys de missió. L'últim, 1 barbaro malhumorat es va sacrificar per colpejar el marc d'una porta i salvar-li la vida un nen mag i a ell, gràcies a aixó van poder sobreviure i complir la missió.

En la seva primera missió, Jaspin es va trencar, provocant que alguna cosa amagada en el seu interior sorgís. Tot i amb això, malgrat la seva creixent preocupació i dubtes, el seu comportament enfront d'altres membres de la Companyia companys actuava com un nen innocent i despistat per evitar ser vist com una càrrega i apartat

## **L'engany gris**

Les cicatrius que Jaspin es va fer aquell dia no es van recuperar, i van romandre present en el cos i ment de el jove mitjà, causant que durant El engany gris, el jove perdés el control i acabés desenvolupant la faceta grotesca, aterridora i fosca que va ajudar al grup a escapar i terminar en el procés -aparentment- amb el dimoni Adramalick que mantenia els portals tancats.

Va ser llavors quan juntament amb aquesta fosca personalitat que es va apoderar d'ell, va sortir a la llum el seu pensment tàctic i esperit d'estrateg -obtenint el seu primer nivell de Marshall-.

## **Carrera com membre de la Companyia 44**

A l'arribar a la seva nova casa, la Companyia 44 es va tornar el centre de les seves preocupacions i deliris. Un lloc on no se li exigia completa devoció i sacrifici semblava perfecte, no obstant això, Jaspin no semblava poder deixar passar aquell sentiment d'impotència que li havia embargat la raó durant L'engany gris, mentre actuava per instint, no per voluntat.

Durant la seva primera missió per la Companyia 44 de la cadena va obtenir el seu primer " Eslabón ", tot i això aquest fet va ser opacat pel motiu mateix de la missió.

En aquesta missió juntament amb els seus companys, va haver d'afrontar les conseqüències que algú amb poder es perdés en la foscor- *En aquest cas un druida, líder del llogaret de Bryon* -.

Va ser en Bryon on Jaspin va conèixer al petit nen humà que amb la innocència típica d'un nen, li va tornar la voluntat per lluitar contra allò que no podia controlar. Amb això en ment, es va enfrontar al druida, a qui va obligar a batre en retirada gràcies a l'aparició de la seva personalitat alternativa. El lider dels bandits va escapar després de veure la locura que assolava al jove, desesperat va dur a terme la l'invocació de tres éssers aberrants que van acabar por incapacitar Jaspin. Va ser en l'últim segon, l'últim alè de vida que va veure la porta de l'església obrir-se i darrere d'aquesta, els seus companys als que havia deixat de costat per no posar-los en perill -*Si, al cap de Jaspin l'abandonar el grup va tindre sentit en aquell moment-.*

Salvat per la Hulka i amb forces renovades gracies a Ulfgar i Treya , van donar caça al druida corrupte, qui Jaspin va executar sense remordiments. posteriorment va colpejar el tótem que envaïa de foscor al soterrani de l'esglesia amb la intenció de destruir l 'esperit maligne estancat en el bosc. Amb l'ajuda de l'Ulfgar i la seva "Protecció contra el mal" va ser capaç d'acabar amb l'amenaça, donant por conclosa una missió en aspecte senzilla, però amb gran repercussió per Jaspin, qui havia perdut el camí i fe en el seu camí del bé.

En una última conversación, Jaspin es reuneix amb el nen de la vila de Bryon , i lliura l'espasa trencada que se li va trencar durant El engany gris , demanant-li que protegís de la vila i que si necessités la seva ajuda, anés a la Companyia 44, allí li trobaria.

## **Domus perdidit, defluximus memorias**

Després dels esdeveniments ocorreguts al poble de Bryon, el grup reporta el comportament de Jaspin als instructors. Es llavors on entra a escena Leroy Jen'Kins, un sanador / metjastre / investigador que decideix prendre al Jaspin sota la seva cura per tractar la seva malaltia mental i així avançar en la seva investigació i obsessió.

Després de descobrir l'origen del problema del mitjà, Leroy arriba a la conclusió que la manera més efectiva d'evitar el trencament de ment definitiva de l'infant és eliminar el record origen del trauma. Gràcies a Camila i les missions que fa per a la cadena com a suplent de Jaspin, Leroy aconsegueix reunir els ingredients a temps per tractar al mitjà. Després de la cura, tots els records fets des de l'arribada a Argos van ser eliminats de la ment del jove, permetent l'antic Jaspin despertar una altre vegada.

El mitja es va despertar recordant únicament que havia deixat el poble, encara que sense conèixer el motiu. Ho van aconseguir, i no obstant això va ser una amarga victòria, ja que el Jaspin no recordava tan sols el seu nom. Camila, que en un acte d'amabilitat sense precedents va acollir a Jaspin sota la seva tutela per a ensenyar-li el que feia falta perquè pogués tornar a formar part de la cadena, ademés de donali nom; l'unic que aquest li había donat abans de perdre la memoria, Levan.

Camila li va ensenyar tot el que el seu llibre li havia transmès, l'art de l'assassinat i el sigil, les arts místiques fosques exposades a "Ment sana, cos sa". No obstant això des del principi la humana va veure en el jove un cos preparat per combatre. Amb la memòria muscular de qui combat cos a cos aparentment intacta, Levan va aprendre a ajuntar els dos estils amb molta facilitat i al cap de 3 mesos ja havia aconseguit desenvolupar un estil de combat únic. Havien passat tres mesos des que va despertar buit de records, i el seu instint cada vegada li insistia més en buscar respostes al que li havia passat, per la qual cosa es va armar amb la capa del seu pare i l'arma de la seva mare una vegada més, però aquesta vegada amb allò amb el que havia despertat entre les mans mesos enrere, una corona feta de ferro, que acolliria al seu interior el somni de Jaspin d'aconseguir respostes.

Juntament amb el llibre que Camila li havia regalat després de trobar a la casa del Tibet, objectiu de la seva última missió, -anomenat "El relat de les 99 bèsties somiades"- , estava preparat per tornar.

## **Domus Vacuum**

> *La por és un verí que s'estén aliè a la nostra voluntat. Tan terrorífic al patir-ho, com addictiu una vegada ho assimiles -Leroy Jen'kins, investigador alquimista y genetista*
>
>

Trás el temps necessari per poder enrolarse, el jove, buit de memòria va tornar a la cadena; alienat per la seva ignorància, cercador de la veritat en els ulls dels que entenia com els seus iguals; una escletxa de confiança en els qui l'envoltaven que no obstant això no va trobar en els seus companys durant la seva primera missió.

Res va canviar durant les properes setmanes, la seva vida seguia centrada en la llar del seu benefactor i mestra, Roy i Milla, en els que havia trobat un càlid llar. La següent missió que va dur a terme no va ser sinó una prova que estava preparat per afrontar el repte que suposava pertànyer a la cadena. Veure coses noves, enfrontar-te a coses que no consten en el teu llibre, a més de pertànyer a un grup més gran que un mateix. Un bon recordatori del que li havia instat a "tornar" a allistar-se. No obstant això i una vegada més, no va trobar respostes sobre el seu passat, només un sentiment d'inferioritat que es va obligar a ignorar pel bé de la seva missió.

Al costat d'aquesta por, alguna cosa més es va alçar d'entre les ombres, una foscor llunyana i amb prou feines comprensible al extrem de l'ull del mitjà. De la nit al dia, el seu cos va començar a créixer, el seu rostre va iniciar un procés d'humanització incomprensible per Levan però que no obstant això va despertar la més visceral de les eufòries a Leroy. "Ho he aconseguit!" Va ser el primer i últim que va sentenciar abans d'oblidar a el mitjà i córrer en direcció al soterrani. No obstant això, aquest cambi extrany no era el que provocava la incertesa en la consciència de Levan, qui insistia en llegir el seu llibre tot i coneixent que aquest últim semblava tenir un efecte potenciador d'aquesta ombra de la sospita que creixia sense aturar-se a l'interior de les seves flaqueces.

Li causava dubtes, por; si. Però res comparat amb la incertesa que sentia al tancar els ulls i escoltar udolar el vent. Hi havia alguna cosa allà, alguna cosa murri i roí que se li escapava constantment, eludint els seus intents d'enteniment.

Paral·lelament les seves habilitats no feien sinó créixer, el seu instint augmentava i amb ell la quantitat de maniobres amb l'espasa que se li ocorrien, moviments nous que comportaven una gran càrrega per el cos y ment del Levan però que assumia pel bé d'una entesa més gran ¿Aquella força que naixia del seu interior tenia alguna cosa a veure amb els seus somnis? ¿Tenien aquella humana i mitjà ballant al mig d'un saló de ball alguna cosa a veure amb aquells canvis? Fos com fos, Levan tenia una cosa segura, només podia confiar en les seves armes i si tot funcionava com devia, amb el seu instint.

## **Dies sine sole**

> *No és dir adéu el que fa por. És saber que per molt que ho diguis, no hi haurà ningú ja prop per correspondre't.-Leroy Jen'kins*
>
>

Les següents setmanes després del retorn de la seva última missió van ser decorades amb entrenaments i converses fugaces en el campament de la cadena. Freqüentava amb assiduïtat la taverna Sartos ochoa, on havia trobat un reducte de calidesa enfront de les bastes estepes de Gobral. Un lloc amable i càlid on sense importar el moment en què arribés algú li aixecava la copa en senyal de respecte i reconeixement per les missions completades fins al moment. La felicitat no va trigar gaire a cedir davant de la confusió que va provocar l'esclat de la torre de la cadena a l'explotar un matí qualsevol davant de tots. L'eventualitat va acabar amb qui més tard descobriria era el líder de tota la cadena, capturant al corrupte instructor. La intuïció del Mitjà no va fallar tot just quatre setmanes més tard, quan el casament de dos dels seus companys, Lino i Treya recentment s'havia dut a terme, l'instructor Kirei Fharma va aparèixer per anunciar que tot just 24 hores després es duria terme un assalt massiu a la ciutat subterrània de la qual tants rumors havia sentit.

**L'atac de la cadena**

Armat de valor i abrigat per la companyia que tots semblaven oferir-se entre ells, animat per les balades del bard Raba, com havien pronosticat 24 hores després del casament, va començar la invasió a Arcàngel, la ciutat subterrània. Jaspin va ser encomanat a el grup "Màgic", com a guardià del grup. En conjunt amb Thamior, Milly, Lino i altres dos companys van baixar per ordre de l'instructor en cap a desactivar les defenses màgiques, escortats pels dos grups d'assalt. Per desgràcia una trampa de teletransportació va separar als grups i el de desactivació màgica es va veure separat de la resta. Després d'una fugida vertiginosa pels ponts de la muralla de la ciutat de arcàngel, perseguits per centenars de mutants expectants de la seva arribada, van aconseguir infiltrar-se en la torre de màgia i començar la seva desactivació. No va ser senzill, va semblar que fracassarien, però gràcies a la feina en equip, el grup va aconseguir apagar la barrera, posant fi a la impenetrable muralla de màgia. Però el dia no havia acabat i l'assalt no havia fet sinó començar.

Immediatament després d'acabar amb l'apagat, Jaspin es va veure teletransportat a una zona apartada de la resta del seu grup. Una sala de quirofan on es va trobar acompanyat de Yurik, Otan, Astrid, Kosmos i el paladí perdut en el primer envit a la ciutat subterrània, Eddie.

**Amb el seu últim alè**

Després aparèixer-se en el centre de la ciutat d'improvís, un missatge de Kirei Fharma alertava que la retirada s'havia anunciat i que tots els que no sortissin de la ciutat serien abandonats, però també anunciava que els paladins de la 44, manats a acabar amb el mag que havia posat en escac a la mateixa cadena estaven en marxa ja i no hi havia manera d'advertir. El seu atac seria en va, no hi havia manera d'acabar amb el líder de la ciutat i els companys que tant apreciaven hi trobarien un funest final a mans de qui tantes vides havia arrabassat de manera impune.

L'única menera de evitar-ho seria desconnectar a el mag de la seva font d'immortalitat, evitar com sigui la recuperació de l'enemic i així donar-li una oportunitat al grup d'atac a acabar d'una vegada per totes amb aquell malson produit pel poderós mag. La decisió va ser unànime. En conjunt, Jaspin i el seu grup es van moure veloços i sense dubtar per l'estructura enemiga, eliminant ràpida i silenciosament a quants es posessin en el seu camí per així arribar finalment a una torre on 5 membres de la companyia 43, capturats en el mateix moment que Vincent i la resta de membres de la companyia 44 estaven sent drenats i mutant per tractar de mantenir la vida del mag malvat.

Gràcies a les habilitats quirúrgiques de Yurik, la destresa del propi Jaspin i l'ajuda de Kosmos el grup va començar a desconnectar als presos. Amb moltes dificultats i grans demostracions de valor, el grup va acabar per desconnectar al restant. La missió havia conclòs. O aquell hauria estat el transcurs natural d'aquella aventura.

El destí tenia un últim gir per al mitjà, abans que la torre de desplomés, i la llum de la seva esquena s'apagués.

## **In dolor liberum exclusae**

> *No pots morir allà baix, un rei no pot regnar en una ciutat en ruïnes - Milly*
>
>

Després veures apunt de ser sepultat, un últim alè de forces va apartar a Jaspin de la marabunta de roques que queien, separant-lo de la resta del seu grup. Desolat i gairebé sense forces per mantenir-se en peu pels cops rebuts, va aprofitar una esquerda a la paret per emergir a l'exterior, descobrint-se sota un sostre de roca a punt de desplomar-se.

Va avançar per la ciutat destruïda temps enrere, recorrent els seus carrers i avingudes per arribar a l'edifici central de la ciutat, una catedral. Va obrir les enormes portes per trobar-se d'esquena amb el que hagués estat el final de tota vida a la ciutat, un ensorrament de proporcions colossals. El cel s'havia ensorrat i Jaspin estava segur que tot el que no hagués escapat per llavors de la ciutat jeia ara al costat d'ella, sepultada i oblidada fins que el temps així ho volgués.

Dolgut i sol, va avançar fins a trobar-se amb el que semblaven rastres de combat. La catedral, antany bella i esplendorosa ara no era sinó un ressò fugaç i grotesc de les meravelles que les parets van haver de contemplar en temps passats. Darki i Alet van emergir com els primers signes de vida presents a la catedral. Un caprici del destí que el mitjà aprofitaria sens dubte. Després de compartir informació i presentar-se degudament, un forjat va aparèixer, presentantse com Jax. Els va informar que els cadàvers de la cadena jeien ara en una fossa comuna, i que encantat els portaria a veure el morts. Sorpresos i encara confusos per la sèrie d'esdeveniments succeïts minuts enrere, el grup va avançar, preguntant i prenent apunts de la singular forma de vida enfront d'ells.

Així Jaspin va apuntar el passat de la ciutat, des dels seus orígens fins a la seva caiguda a mans de la cadena, passant per la seva primera destrucció. El grup va arribar veloç a la fossa comuna, on van trobar els cossos de Nieldan, Vincent i Milly. El destí els va somriure doncs tant Vincent com Milly, a les portes de la mort però no morts van ser recuperats de les urpes de la parca.

Per desgràcia i malgrat tots, Nieldan no havia tingut tanta sort, colpejat per un tros de ferro colossal i posteriorment arrencat, jeia mort davant de tots. Destrossats, i veient Jaspin la seva última esperança de trobar respostes a la necessitat de conèixer el seu passat, van decidir en grup que la prioritat era salvar Nieldan utilitzant la màquina de resurrecció usada pel mag malvat, ja vençut.

Van avançar, dolguts, cansats, bruts i tacats de tantes formes inimaginables com extenses per les clavegueres, seguint les indicacions de Jax, que va decidir no acompanyar-los. Rué llavors quan una veu es va presentar a l'mitjà, una veu desconeguda que el va parlar com un salvador, un deu que li reclamava ajuda. Confús i amb encara més preguntes, van avançar, portant el cadàver de Nieldan amb l'esperança de poder trobar un remei al seu estat.

Gràcies a l'orientació de Jax van aconseguir trobar la torre on el mag realitzava els seus experiments, que va resultar ser una capella a Boccob, déu antic de què tan sols Vincent semblava tenir coneixement. Un cop més, la veu ressona en la seva ment, nítida i clara. Li va parlar de poders adormits en el seu interior i un enorme potencial a alliberar amb el seu reviure

Amb un cap de què començar a treure respostes Milly desolada troba una llum entre tanta boira; el llibre capaç de permetre la rèplica de la màquina de resurrecció. Per desgràcia un mecanisme màgic l'elimina abans de ser llegit, i així es perd l'última forma de salvar Nieldan.

Sense més opcions Jaspin decideix anar a trobar-se els vidres, ressuscitar la veu i obtenir respostes. El grup es fa amb una poció de etereidad, un dels objectes trobats a la sala al costat del catalitzador màgic inestable, i deixant-ho com a últim recurs, el grup abandona l'estada per dirigir-se una vegada més a les profunditats.

Jaspin i companyia van acabar per trobar grans pilars de pedra amb els vidres demandats, per desgràcia descobreix tard que les columnes de les que emergeixen els cristalls de poder es tracten de les potes d'un elemental de terra gargantuesc. A punt de decaure es troba quan aconsegueix finalment arrabassar l'últim vidre i fuig, a la vora de la mort juntament a la resta mentre tot es desploma sobre ells.

Arriben exhausts a la sala d'estudi un cop més i col·loquen els vidres, només per descobrir com el mag, executat hores abans està ressuscitant. El combat resulta en la victòria de el grup gràcies a la voluntat de Vincent de salvar-los, només queda una opció, fer servir la poció de etereidad trobada prèviament. Per desgràcia està feta per a quatre persones. Acceptant les culpes del que va passar, Jaspin decideix fer un pas enrere i acomiadar-se. Sacrificant-se en pos de permetre als seus companys emergir finalment a la llum de el sol.

> "*No pots morir allà baix, un rei no pot regnar en una ciutat en ruïnes"*
>
>

Va dir Milly intentant convèncer el mitjà, qui sorprès descobreix que tant Vincent com Milly el coneixen d'abans, la flama de l'esperança sorgeix i aferrant-se a ella, assenteix, sospirant per fi en pau. Deixa la seva pròpia xapa a la butxaca de Vincent. Tots marxen i així, Jaspin queda enrere, en les profunditats de la ciutadella. Tocant l'única xapa present a la seva butxaca, l'única que per egoisme ha decidit guardar-se, ja que l'inspira el valor d'avançar i no perdre la fe en si mateix. La xapa de la primera persona que li va dir que confiava en ell des de la seva despertar.

La llum perd força, però no s'apaga mai, i mentre la força corri per les venes d'Jaspin buscarà una forma d'emergir i viure per veure un nou dia ... Potser perdi sang, la seva arma i records, però no perdrà la voluntat de protegir els membres de ***la 44. La seva familia.***

## **El so de les promeses al trencarse**

En solitud, caminant durant hores per passadissos mancats de qualsevol tipus de distintiu, Jaspin únicament acompanyat de la seva voluntat de sortir i la seva llum va arribar a un punt mort. Enemics van començar a emergir del no-res. Envoltat però amb forces va fugir fins a trobarse parat sobre una roca, veient emergir del no-res a Nieldan.

Confús però conscient de la seva situació, Jaspin va emergir del dubte i el cansament alçantse contra l'esgotament. Els tremolors els van permetre escapar miraculosament, temps en què només un encreuament de paraules va ser necessari per entendre la realitat. La fortuna somreia al semi-mitjà i el rostre de la sort era la del ancià capità de la 44.

Tots dos van fugir, amb una nova flama d'esperança als ulls dels que recorrien el sender de l'ombra i la brasa fins que l'esgotament va tornar a fer-se present, després d'hores; potser dies de camí sense veure el sol. Famolencs i amb la consciència en les últimes, les paraules de Nieldan van entrar en cascada a la ment de Jaspin.

> *"No vaig poder trobar als teus pares ... No vaig poder fer el que em vas demanar ..."*
>
>

Sense temps a respondre, la ment de Jaspin es va enfonsar en el somni, fins a despertar temps després allà mateix, davant de l'ancià també dormit. Després de reprendre la marxa, i amb hores de camí a l'esquena, tots dos es van topar de cara amb un temple al déu antic del sol, Pelor. Déu seguit per Nieldan. El terreny advers i la situació decadent no van ser suficients per realentizar o detenir l'avanç dels que sagnant, però vius s'alçaven davant de la imponent porta.

La cara de Nieldan va empal·lidir a l'escoltar el que la porta demandava com a pagament per passar. Un braç i una cama del seu acompanyant. En la ment de l'mitjà emergir un xiulet, que va romandre fins i tot quan el pagament va ser saldat. Present fins i tot mentre el dolor ofegava el seu dubte.

La porta es va obrir i després d'ella l'últim obstacle... Una veritat inamovible i cruel que va agafar a tots dos per sorpresa.

> "*La vida dels pocs no son res comparat amb la glòria del ressorgir d'un heroi. Aquell que tots necessiten. Aquell que il·luminarà el món una vegada més com els que li van antecedir. Només la sang atorgarà el dret de florir on altres encara es retorcen al fracàs"*
>
>

Nieldan veient-acorralat va renegar de Pelor, i instants després Jaspin es va veure emergir en una sala blanca, estèril cobert de sangoneres. Aterrit, confós i sense entendre que succeïa es va aixecar només per veure com la llum abandonava al seu company, a la sala adjecent, separada per una barrera de força. Després d'aquest desolador esdeveniment, dos éssers de mida considerable i blavosa pell y els tentacles per "Boca" van entrar a l'habitació i mentre que un d'ells va agafar a Nieldan, l'altre va córrer per sotmetre a l'mitjà, qui reticent a la derrota va usar les seves habilitats recent adquirides en el subsòl per saltar a una ombra propera al seu capità i intentar alliberar-lo. No va fer falta sinó una mirada. Un sol creuament de mirades per descobrir en aquell tentacular esser un rival invencible per a ell. L'instint de Jaspin va tomar el control i sense pensar va agafar els tres pergamins posats a la llitera immediatament més propera, llançant el primer dels tres i desapareixent en un feix de llum d'aquella sala.

***Abandonant a Nieldan. Abandonant la seva promesa de no deixar ningú enrere. El so de la promesa al trencar va ser buit i silenciós, però debastador per al malmès Jaspin.***

## **Non honorem**

El so de la gent al caminar mai havia sonat tan dolça a orelles de Jaspin, qui es va descobrir en una avinguda de la ciutat més propera al campament de la cadena. No sentia la cama, i el braç el tenia adormit. La divagant i malmesa ment del mitja va teoritzar que tot havia d'haver estat una il·lusió. Des que Nieldan i ell caiguessin dormits al subterrani, motiu que el xoc de perdre un membre continués després de despertar. Fent càlculs ràpids mentre es vestia amb robes gastats abandonades va determinar que estava a 10 dies de camí a ritme segur de la cadena, sense fer parades per dormir.

Amb un bastó va començar el seu camí, que després del vespre del desè dia de trajecte es va veure finalitzat. Ni tan sols era capaç de comprendre el motiu pel qual caminava, simplement ho feia, perquè era el que sempre havia fet. El dolor, la fam, el cansament i la falta de consciència activa no van ser obstacles suficients per evitar arribar un cop més a la seguretat del campament, que va trobar buit.

Adherinse a l'esperança més càlida va acudir al recinte més proper, obrint les seves portes amb les seves últimes forces, prescindint de l'bastó, gastat i brut. Rere de veure les cares confuses de Vincent, Hulka i Darki, Treya, Astrid i Grunt el seu últim fil de vida va escapar del seu cos, caient a terra, sense força.

La ràpida actuació dels seus companys li va salvar la vida una vegada més, però tot i que conscient, sobre ell s'alçava la figura d'Nieldan, a qui sens dubte havia abandonat.

A qui havia fallat.

## **Consciència intranquil·la**

Rere recuperar i investigar en el seu grimori la manera que els antics propietaris del llibre proposaven enfront de l'aparent malaltia de manca de membres, Jaspin va començar a treballar aprofitant la seva posició en la fosa en els seus dos protesis. Rudimentàries i amb problemes de mobilitat, Jaspin va aconseguir fer-se una vegada més amb una mica capaç de permetre-tornar a treballar, fins i tot sense ser completament funcional.

La vida va avançar per a la 44, juntament amb les sospites de traïdors i cruentes amenaces per part dels propis membres de la companyia cap companys per simples dubtes. La sospita estava plantada i pocs es lliuraven de la mirada inquisitiva dels dubtosos. Jaspin per sort va aconseguir mantenir-se a l'marge prou com per evitar sospites.

## **L'aprenent de Ferro**

Mentre la temible Elhara colpejava amb la seva terrible leviatan les forces de Gobral i Jaspin veia com els seus companys cada vegada més el deixaven enrere, va decidir aprofitar la presència de l'constructe reclutat per Thamior no massa temps enrere, el mateix que durant la seva expedició a l'subsòl li va revelar els supòsits cadàvers de Milly i Vincent, que posteriorment es va revelar no estaven morts. A canvi d'ensenyar-li a millorar les seves protesis i ensenyar-li a optimitzar-les, treballaria per a ell sense descans, sense importar les conseqüències.

Va ser un entrenament dur i aparentment impossible, únicament aconseguit gràcies a l'espurna encesa en el seu cor cada nit rere despertar dels malsons amb Nieldan i els Azotamentes. Aquests es van tornar una obsessió malsana, motiu de desesperació i atacs de ràbia.

Els fruits de l'entrenament amb Jacks van donar els seus fruits. Va aprendre a apartar el seu tremp, apagar si calia, emprar la paciència darrere de treballar el ferro i l'acer; mètodes que després va usar durant les missions. Durant la seva estada a la fosa com a aprenent, Milly va marxar; companya el estima s'havia guanyat durant la resurrecció del mag al subsòl, estima afermat en afecte per les paraules i suport atorgat per aquesta durant la seva recuperació. Milly va trair la cadena darrere d'ajudar als seus companys, revelant el que temps enrere havia dit ja a Jaspin. La cadena està corrupta, i només des de fora podrà purificar-se.

La marxa de la seva companya, juntament amb la posterior mort de Hulka va comportar un seguit de canvis en el semi-mitjà, que va decidir tornar a les missions, aquest cop aprofitant els interludis al campament per entrenar i ensenyar a el nou recluta, Laddrenick; Un xaval que deia conèixer-lo i deure-li la vida.

## **Cicle perenne**

Durant tot aquest trajecte, Jaspin poc a poc va anar descobrint que posseïa certa habilitat sobrenatural. Igual que era capaç en combat de fer maniobres impossibles, era també capaç de veure visions de l'passat, cosa que li va revelar a Jurick i motiu pel qual la seva relació es va afermar en una amistat més profunda. No va passar massa des del principi de l'obtenció d'aquesta habilitat fins que li va ser revelat a l'tocar el seu llibre qui eren els seus pares i que tenia dos germans.

Va ser testimoni de les lliçons donades al seu pare, qui abans que ell era capaç de visualitzar el passat d'avantpassats. Gràcies a això li fou rebel·lat que els seus avantpassats pertanyien a el "Coneixement de l'boig" gremi il·legal dedicat a l'ajuda i protecció, entrenament i ensenyament de bruixots darrere de la seva protecció. Aquest gremi tenia maneres de saber quan un membre d'aquesta sang despertava els dons, motiu pel qual es va preparar per a partir de la 44, disposat a marxar per tal d'aprendre a manejar-se millor amb els seus habilitat i per tant augmentar la seva probabilitat d'aconseguir a futur el rescat de Nieldan, veient en això una oportunitat única.

Amb les pròtesis millorades amb l'ajuda de Jacks, el seu propi entrenament i els estudis de Jurick, inclosos, si grimorio després del seu descobriment, Jaspin rebre de l'mag un amulet que li permetria saber la seva posició sense importar on es trobés. Una promesa que si es necessitaven, podrien trobar-se; acomiadant de manera previsoria. Jaspin llavors amb les protesis de ferro equilibrades i millorades decideix acudir en el que entén serà el seu últim viatge al costat dels seus companys, un viatge a la capital per veure l'execució de Franz.

Un viatge aparentment tranquil i normal que acabaria desembocant en un malson més a afegir a el repertori de l'semi-mitjà.

## **Somnis de Sang i llum diürna**

Per a sorpresa de tots, al mig de l'execució de Franz, el leviatan ressuscitat ataca la capital, projectant a Jaspin, Zeb, Alet i Glied a les clavegueres de la capital, on en perill constant per les piranyes parasitàries deixades anar per la pròpia força invasora no-morta van avançar salvant als que podien per aconseguir emergir davant el mur de la zona imperial, on els havien ordenat avançar i trobar-se amb els seus companys, fora de perill. Per desgràcia, a l'arribar es troben les portes tancades, motiu pel qual es dediquen a ajudar a uns civils a arribar fora de perill en un cobert en un intent desesperat per posar fora de perill a quanta gent puguin.
Per sort, un dels civils als quals rescaten posseeix un lloc segur, on els seus avantpassats van col·locar portals, només calia esperar asseguts l'oportunitat per introduir-se en les muralles si les forces màgiques cedien durant un segon. Per desgràcia uns bandits van irrompre i malgrat el senzill que els va anar a el grup intimidar els bandits, el mal ja estava fet.
Van despertar a una criatura que els va obligar a batre en combat fins al portal, instant en què una bretxa va emergir a la muralla i el grup va aprofitar per salvar-se i posar fora de perill a la resta intra-muralles.

Trás unes hores de descans, el mateix Galeth reuneix a la 44 restant. Molts companys caiguts i llàgrimes vessades queien sobre el despatx en el qual esperaven. Missions ja repartides, Galeth i Ronda informen que la seva missió és la d'anar a rescatar civils en una zona pròxima a la ubicació de l'leviatan. A l'accedir a el lloc, Glied arma un escandalo, motiu pel qual tota cuca vivent prop persegueix el grup, que aconsegueix refugiar-se al soterrani. Galeth veient la seva missió compromesa, informa Glied, Jaspin, Alet, Lli, Batch i Dante de la situació; els havia enganyat.

La seva missió principal era arribar-hi i eliminar documents que comprometien la seguretat de l'emperador. El grup accepta encarregar mentre Ronda i Galeth protegeixen l'única via de sortida possible, internant i encarregant-se de les trampes i éssers que habitaren aquelles masmorres. Contra tot pronòstic, el lloc resulta ser una instal·lació de la companyia 0, companyia que després se'ls revela va ser delmada i desactivada, a la qual Galeth va pertànyer. Colpejats i a la vora del col·lapse, el grup torna amb els "documents" comprometedors, sent aquests la prova definitiva que la companyia 0 seguia activa i dirigida suposadament per Anderaan. Al tornar i contemplar les proves, Galeth assenteix i obliga a el grup a destruir-lo, demanant que confiïn en ell i que s'investigarà com correspon, però que ningú més ha de saber allò.

Sent així el grup resisteix ferotge en aquell lloc el embite de les ordas mutades mentre sense parar, més supleixen als caiguts. Quan finalment les ordas acaben i surten, marxen pels carrers espasa en mà, combatent i salvant als que aconseguissin rescatar, per finalment tornar a les muralles de l'emperador, veient de fons la caiguda de l'leviatan i la imminent victòria de la 44 sobre els invasors desconeguts.

## **No totes les llàgrimes són amargues**

Quan tot s'acaba, tots criden d'alegria i felicitat, desitjant ignorar per un segon als caiguts en combat. Jurick entre ells. El dolor s'apodera de el pit de l'semi-mitjà, qui guarda les seves forces en una zona apartada mentre desitja poder tenir els mateixos ànims que la resta, i tem arribar a el campament una última vegada, sabent que si dóna un peu al seu interior, no marxarà mai.

Quan tot acaba, i reben les felicitacions oficials, quan el grup s'interna en la nit en sender a l'44, atorga a Dante una carta i agradeciendole la seva ajuda. Amb això dit, es queda enrere, i observa des de la llunyania a el grup avançar, donant-la volta i marxant a el lloc on les visions li van profetitzar trobaria el coneixement de l'boig. Per primera vegada només des de la pèrdua de la seva capità.

Per primera vegada sol amb les seves cames per caminar i els seus braços per protegir-se des que va trencar la seva promesa.