Ferditinan-Badakuksen keisarikunta

**Ferditinan-Badakuksen keisarikunta** eli **Ferditina-Badakus** oli valtio nykyisten Ferditinan ja Badakuksen valtioiden alueella sekä muutamilla sen hallitsemilla alueilla nykyisen Seelannin, Shorelandin ja Eldotaarin alueella. Valtio oli olemassa vuosina 1809-1917, vaikkakin jotkut keisarillisten joukkojen kannattajat pitivät muodollisesti keisarikuntaa pystyssä vuoteen 1921 kunnes kukistuivat. Ferditinan-Badakuksen keisarikunta perustettiin kun Badakus liitettiin Ferditinaan kokonaan vuonna 1809 ja kukistui Badakuksen erotessa keisarikunnasta ja kommunistien saatua vallan Ferditinassa vuonna 1917.

Muodollisesti kumpikin valtio olivat itsenäisiä, mutta niillä oli sama keisari. Kuitenkin 1900-luvun alkupuolella maiden hallintoa liitettiin tiukasti yhteen. Keisarikunnassa oli suuria ongelmia sen laajuuden vuoksi: alueella asui satoja kansoja, jotka vaativat samalaisia oikeuksia kuin Badakus. Laajat tuloerot eri valtakunnan osien ja kaupungin ja maaseudun välillä olivat suuret: toiset osat olivat teollisesti hyvin kehittyneitä, mutta suurin osa valtakunnasta kärsi laajoista nälänhädistä, äärimmäisestä köyhyydestä ja kulkutaudeista. Tämä oli tärkein syy keisarikunnan kukistumiselle ensimmäisessä maailmansodassa.

## Historia

### Alkuvaiheet

Ferditinan-Badakuksen keisarikunta syntyi Fernando Suuren valloitettua Badakuksen lopullisesti Angenstanialta. Badakuksen kuitenkin oli voimakas vastarinta, minkä vuoksi Badakuksesta päätettiin muodollisesti tehdä itsenäinen keisarikunta. Näin Badakuksesta tuli 28.3.1809 muodollisesti Badakuksen keisarikunta, jonka keisariksi tuli myös Ferditinan keisarikunnan keisari Fernandon Suuri. Maa sai oman hallituksensa, joka sai suhteellisen suuret valtuudet hoitaa Badakuksen sisäasioita rauhassa Ferditinan virkamiehiltä. Perustuslaissa määrättiin myös Badakuksen personaaliunioni Ferditinan kanssa. Badakus sai oman pääkaupungin Fishinlinnan, mutta ulkopoliittiset päätökset tehtiin ja vahvistetiin Dunarsundissa. Alkuaikoina vallanvaihdokset Ferditinassa, sota Angenstaniaa vastaan sekä muiden kansojen vaatimukset omista etuuksistaan pitivät tilanteen jännittyneenä ja kireänä.

### Kehityksen aika ja tilanteen vakiintuminen

1850-luvulla teollistumisen tuoman vakauden vuoksi keisarikunnan tilanne parani. Badakus, Dunarsund ja Isojokilaakso alkoivat vaurastua 1850-luvulta lähtien. Pientä teollisuutta saapui myös muualle valtakuntaan ja teollisuuden tarpeiden kasvaessa Isojokilaaksoa valjastettiin 1800-luvulla tuottamaan energiaa ja raaka-aineita Dunarsundille ja Badakukselle. 1870-luvulla teräksen kehittäminen ja sen nousu tärkeäksi materiaaliksi pakotti keisarikunnan lisäämään tuotantoaan ja Isojokilaakso valjastettiin teräksen ja raskaanteollisuuden tarpeisiin. Tällöin 1890-luvulla myös sähkön käytön lisääntymisen seurauksena alkoi Kuksin ja Tiilasen teollistamiset raaka-aineiden ja sähkön tuotantoon. Talouskasvu oli huimaa Badakuksessa, Dunarsundissa, Isojokilaaksossa ja Tiilasessa joissa elintaso kohosi huimaa tahtia. Kuitenkin muun valtakunnan ongelmat alkoivat tulla yhä selvemmin esiin: valtion oli vaikea pitää valtaansa syrjäseuduilla joissa hallitsivat paikalliset ryhmät ja tavat tai oman käden oikeus. Talouskasvun seurauksena väestö kasvoi miljoonilla ihmisillä vuosikymmenien aikana. Ferditinan teollistuminen 1800-luvulla kosketti vain vaurasta pohjoisosaa. Ferditina käytti 1800-luvulla muita alueitaan vain raaka-aine reserveinä.

### Keisarikunta horjuu

Sosialismi horjutti vanhoollista ja sääty-yhteiskuntaan perustuvaa keisarikuntaa 1800-luvulla. Toinen 1800-luvulla keisarikunnalle vaaralliseksi, varsinkin loppuaikoina muodostunut aate oli nationalismi, mikä oli luhisti lopulta eripuraisen ja lukuisten kansojen valtakunnan. Keisarikunnan tila alkoi olla hälyttävä 1900-luvun alussa. 1905 Särkillä sodissa menestynyt Arriba hyökkäsi Ferditina-Badakuksen siirtomaihin Eldotaarissa ja Sundassa. Aluksi tilanne näytti siltä, ettei Arriba kyennyt haastamaan suurta ja mahtavaa keisarikuntaa, mutta lopulta sen heikkous paljastui. Ferditina-Badakuksen keisarikunta antautui Arriballe, mikä oli todellinen jymy-uutinen tuohon aikaan. Tappio sinänsä ei ollut Ferditina-Badakukselle raskas, mutta sen arvovaltavaikutukset sekä vaikutus valtakunnan sisällä olivat sitäkin suuremmat. 1905 alkanut suurlakko oli yksi merkki keisarikunnan elinkaaren loppuhetkien lähenemisestä.

### Ensimmäinen maailmansota ja keisarikunnan dramaattinen luhistuminen

Angenstania julisti sodan 1914 elokuussa Ferditina-Badakuksen keisarikunnalle. Angenstania lähti hyökkäämään Tiilasen kautta, ja eteni aluksi hyvin. Keisarikunta onnistui kuitenkin pysäyttämään hyökkäyksen. Idässä sen sijaann Angenstanialaiset miehittivät nopeasti Badakuksen, mutta itärintamaa ei pidetty keisarikunnassa tärkeänä, koska länsirintama oli lähempänä Dunarsundia. Kuitenkin Badakuksen menetys oli keisarikunnan sodankäynnin kannalta dramaattinen: se menetti Badakuksen massiivisen terästuotannon Angenstanialle, joka valjasti sitä omaan asetuotantoon. Keisarikunnan armeija kärsi varustepulasta ja oli liian vanhoollinen taistelemaan Angenstanian huippumoderneja aseita, kuten konekivääriä vastaan. Lopulta Angenstania mursi länsirintaman ja itärintaman. Kuitenkin Yhdyssärkkien liittyminen sotaan pakotti Angenstanian taistelemaan entistä enemmän särkillä, mikä pelasti Ferditinan.

Keisari Nikolaius II joutui luopumaan kruunustaan. Keisarikunnan tilalle perustettiin väliaikaishallitus. Keisarikunnalle uskolliset joukot kuitenkin jatkoivat taistelua rintamilla ja väliaikaishallitusta vastaan.

## Hallinto

Valtio tai pikemminkin kahden valtion liitto koostui kahdesta, teoriassa itsenäisestä keisarikunnasta: vuonna 1571 julistettuun Ferditinan keisarikuntaan liittyivät kaikki alueet, jotka jo aikaisemminkin olivat sen alaisuudessa, kun taas 1809 perustettuun Badakuksen keisarikuntaan liittyi Angenstanian hallitseman Badakuksen alue ennen vuotta 1721.

Ferditinan keisarikunta koostui kuvernementeista, jotka jakaantuivat edelleen kihlakuntiin. Isompi kihlakunta saattoi käyttää Keisarillisen senaatin antamalla luvalla itsestään nimitystä kaupunki, joka toi sille tiettyjä etuuksia tavallisiin kihlakuntiin nähden. Badakuksen keisarikunta oli sen sijaan jaettu lääneihin, jotka jakaantuivat edelleen kuntiin ja kaupunkeihin.

### Senaatti

Keisarillinen senaatti toimi keisarikunnan korkeimpana hallinnollisena elimenä, jolla oli useita eli rooleja valtakunnan hallinnossa. Senaattia johti keisari. Senaatin jäsenet äänesti keisarillinen neuvosto. Senaatin jäseneksi valittiin tiukin kriteerein käytännössä valtakunnan ansioituneimpia virkamiehiä, aatelisia ja korkeita upseereita.