Ільдіко Брекль

Ільдіко, гра "Гвинт: відьмацька картярська гра"

**Ільдіко Брекль** (*ориг.* - Ildiko Breckl) — персонаж літературної саги, написаної Анджеєм Сапковським, зокрема твору "Сезон гроз". Королева Кераку, колишня студентка Аретузи.

## Біографія

Народилася приблизно 1220 року, у віці 17 років вступила до Аретузи, а через 3 роки її вигнали за дрібні крадіжки.

Пізніше вона познайомилася із принцом Віраксасом, який в той час перебував у вигнанні і намагався повернути собі трон. Саме у цьому молода інтриганка і змогла допомогти.

Маючи намір одружитися з королем Белогуном, Ільдіко в день Ламмасу, коли мало б відбутися їхнє весілля подарувала монархові золотий медальйон із гербом Кераку, який був зачарований Капітулом Чародіїв і щойно його одягнули на шию короля, як ланцюжок почав затягуватися і король помер від задухи. В цей же ж момент новим королем себе визнав Віраксас, а королевою - Ільдіко Брекль.

## Дані із книг Сапковського

> *— Не знаю, що тут готується, — сказала вона. — Не знаю, хоча й здогадуюся, навіщо й чому ти тут є. Але май очі розплющеними й усе, що робиш, роби розважливо. Королівська наречена— то ніхто інша, як Ільдіко Брекль.*
>
>

> *— Я не питаю, чи ти її знаєш. Я бачив той погляд.*
>
>

> *—Ільдіко Брекль, — повторила Корал. — Так вона зветься. Викинули її з Аретузи на третьому році. За дрібні крадіжки. Як бачу, у житті собі вона зарадила. Чародійкою не стала, але через кілька годин стане королевою. Вишенька в кремі, най її кат. Сімнадцять років? Старий дурень. Ільдіко добряче за двадцять п’ять.*
>
>

> *—І схоже, що тебе вона не любить.*
>
>

> *—Із взаємністю. То професійна інтриганка, за нею завжди тягнуться проблеми.*
>
>

— ***Сезон Гроз***

> *Поряд із ним, на приставному стільці, сиділа Ільдіко Брекль, досі в білосніжній сукні й досі обвішана діамантами. Нещодавня королівська наречена та улюблениця вдивлялася в темноволосого чоловіка поглядом, повним обожнення. Ґеральт уже певний час здогадувався про подальший розвиток подій, як і про їхні причини, співставляв факти та додавав два й два. Але тепер, у цю мить, навіть хтось із дуже обмеженим розумом мусив бачити та розуміти, що Ільдіко Брекль та темноволосий чоловік знайомі, причому дуже добре. І, схоже, давно.*
>
>

> *— Принц Віраксас, князь Кераку, віднедавна спадкоємець трону та корони, — оголосив гучним баритоном велетень, де Сантіс. — Тепер король Кераку, законний володар країни.*
>
>

— ***Сезон Гроз***

> *— Чудовий доказ вдячності,— пирхнула Йеннефер. — А кажуть, нібито це чародії винесли Віраксаса на трон. Що організували й профінансували його повернення. І допомогли здобути владу.*
>
>

> *— Вірно кажуть. Віраксас чимало заплатив за це Капітулу, саме тому підіймає мита та розраховує на конфіскацію маєтків нелюдів. Едикт стосується мене особисто, жоден інший чародій не має в Кераці будинку. То помста Ільдіко Брекль. А також реванш за медичну допомогу, яку я надаю місцевим жінкам і яку радники Віраксаса вважають неморальною. Капітул міг би в моїй справі натиснути, але не зробить цього. Капітулу мало отриманих від Віраксаса торговельних привілеїв, участі у верфях та морських спілках. Він продовжує перемовини й не бажає послаблювати своєї позиції. Тож я визнана за персону нон-грата, доведеться мені емігрувати в пошуках нових пасовиськ.*
>
>

— ***Сезон Гроз***