Neofelis Demiau

Neofelis Demiau

## Citát

"O ty, co se o nás starají, musí být postaráno nejlépe."

**Neofelis** je mladý a šikovný leopard, který slouží na královském hradě.

## Vzhled

Je
středního vzrůstu. Pyšní se krásnou kresbou na své světlé srsti, kterou
tvoří řada různě velikých a zaoblených skvrn s hnědými okraji a zlatými
vnitřky. Má něco světlejší okolí očí, tlamičku, náprsenku, bříško,
tlapky a bambulku dlouhého ocásku. Na svět se dívá tmavě zelenýma očima a
 poznává ho i jinak díky svému jemně růžovému čumáčku, kolem kterého má
směrem nahoru hnědý proužek, jenž pokračuje do ztracena. Z tmavohnědých
oušek mu trčí několik delších chlupů, což mnohdy působí vtipným dojmem

## Charakteristika

Tento leopard je doopravdy
bystrý, učenlivý, samostatný a věrný. Nikdy neodmítne nikoho, kdo za ním
 přijde s prosbou o radu. Je velmi oddaný. Díky jeho skvělé a
mírumilovné povaze má mnoho přátel, které bezmezně miluje. S každým je
za dobře, ale je-li to třeba, dokáže se i zamračit a říci, co je špatně,
 pokud se někdo chová, jak nemá. Ve své práci je vždy důsledný,
dochvilný a pořádný. Má rád barvitý ruch města, ale i vždy uklidňující
přírodu. Nedá dopustit na borůvky a pokud nějaké najde, žádná z nich
nezbude.

## Historie

Neofelis se narodil do velmi
 početné rodiny, kde každé mládě vyrůstalo s nějakým jasným životním
cílem. Jen on nemohl na žádný dlouho přijít a tak se rád nachomýtal ke
všem druhům práce, co měl možnost vidět. Byl velmi spolehlivý a bavilo
ho, když mohl někomu pomoci. Avšak nic ho neoslovilo natolik, že by to
dokázal s radostí dělat celý život. Rodiče mu, i jeho bráškům a
sestřičkám, vždy říkávali, že je naprosto irelevantní, jakou práci
děláme, ale zda nás baví a naplňuje. A on podle této rady hledal.

A hledal doopravdy
dlouho, než se připletl ke koním. Přesněji k CiArským albigoldům, kteří
utekli z jedné stáje svému majiteli, protože ještě nebyli dostatečně
ochočení. Mladý Neofelis za jejich nalezení dostal velice cennou
nabídku. Ukázalo se, že majitel koní je jeden z královských kočích v
Srdci CiAru a za pomoc nabídl leopardovi cestu právě tam. Řekl mu, že
možná najde, co hledá. Neofelis neváhal ani na chvilku, protože, co když
 ho právě tam mělo čekat štěstí?

Vydal se tedy na cestu spolu
 s kočím, který se ho ujal a staral se o něj, dokonce mu nabídl společné
 bydlení. Nějakou dobu pracoval Neofelis u koní, kde je hřebelcoval,
krmil, uklízel stáje a mnoho dalšího.
Jednou, na projížďce, spatřil
Neofelis na CiArském nádvoří mladou lvici, zhruba tak v jeho věku.
Zaujala ho, protože se bavila se strážnými u brány a to jen tak někdo
nemohl. Když se potom lvice zeptal, co je to za kouzelné stvoření, že
může mluvit s těmi, co nás ochraňují, jen se zahihňala a sdělila mu, že
je služebná na hradě.
To se mu zalíbilo a
přemýšlel o té věci celý den, dokonce ani nemohl usnout. Zajímalo ho,
jak to asi uvnitř hradu vypadá, jaký je král, královna a jejich potomci a
 zdalipak by mu také dovolili, aby pro ně sloužil. Sám si o sobě myslel,
 že moc neumí, ale pravdou je to, že Neofelis zvládl prakticky cokoliv,
co se mu zadalo. A hlavně... byl bezmezně oddaný těm, co na něj byli
hodní.
CiArský hrad byl proslulý svou pohostinností a tak si dalšího
dne dodal obláčkový leopard odvahy a dotlapal po dlouhých schodech až na
 hrad, aby jim pověděl, že by chtěl sloužit vladařům této země.

Král Xenos ho uvítal s
otevřenou náručí. Dokázal ihned odhadnout charakter a v Neofelisovi
viděl jen dobré věci. A rozhodl se velmi dobře. Neofelis se učil rychle,
 po boku Preciase, hlavního královského komořího, znal za chvíli celý
hrad nazpaměť i všechny, co v něm žili. S každým se přátelil a hlavně
malá královská lvíčata ho milovala. A tak se ze sluhy brzy vypracoval na
 královského komořího.

Na tomto postu setrvává i
nadále a je moc rád, že našel svůj smysl života. Starat se o ty, co se
starají o to, abychom se měli dobře. Dá se říci, že i na něm záleží, jak
 se osud země bude vyvíjet. Protože žádný král nemůže být bez svých
služebníků. A Neofelis byl na hradě vždy velmi potřebný a jeho oddanost
byla odměňována vším, co si jenom vysnil. Ale jemu vždy stačilo málo.
Například usínat s vědomím, že udělal své pány šťastné, že pomohl lví
princezně s česáním jejího zlatého kožíšku, že připomenul mladému
princi, že by na svou sestřičku neměl mířit mečem u jídla, že ho mají
rádi. Jejich úsměvy mu dodávali sílu, když měl zrovna špatnou chvilku.

Nedovedl si představit, že by někdy měl dělat něco jiného. Na CiArském hradě našel svůj klid a každodenní štěstí.