Francia Királyság

## **A Frank/Francia királyság rövid története 1461-ig**

A Francia királyság zászlaja 1364 és 1482 között majd a polgárháborút követően 1495-től napjainkig

### Vallás

Római katolikus

A népvándorlás törzsei közül a száli frankok az 5. század elején a Rajna torkolatvidékén telepedtek le. 481-ben a Meroving-dinasztia sarja, Klodvig lett a harcias törzs királya, aki felvette a keresztény hitet így egyházi áldással foglalta el a korábbi gall területeket az elkövetkező években.A Nyugati Gót Királyságot Hispaniába szorította vissza és jól szervezett, nagy államot hozott létre, ami 534-ben a Burgund Királyságot is bekebelezte. Klodvig utódai alatt azonban a királyi hatalom meggyengült, a királyság részekre szakadt (Austrasia, Neustria, Aquitania, Burgundia stb.), melyek között belharcok kezdődtek, és a 8. századra a hatalom a királyi udvartartást vezető majordomusok (udvarnagyok) kezébe került át.Ilyen majordomus volt Martell Károly is, aki megállította Poitiers-nél az arabok betörését (732). Utódja, Kis Pipin  letette azutolsó Meroving uralkodót a trónról, és királlyá koronázták.

Ezzel létrejött a Karoling-dinasztia.

Pipint a trónon fia, Nagy Károly követte, aki temérdek hadjáratot vezetett kelet és dél felé, melyek eredményeként a mai német területek jó részét bekebelezte, sőt a régi Pannoniáig is eljutott, illetve megdöntötte a longobárdok államait. Érdemeiért a pápa 800-ban római császárrá koronázta, és létrejött a magát rómainak tekintő és nevező Frank Birodalom. Ez azonban nem bizonyult hosszú életűnek: 843-ban a verduni szerződésben Nagy Károly unokái egymás között három részre osztották a Frank Birodalmat, melynek nyugati, II. Károly nyugati frank király kezébe került részéből alakult ki Franciaország, ami nevét Île-de-France tartományról kapta.

   Némi megszakítással Nagy Károly leszármazottjai, a Karolingok uralták Franciaországot egészen 987-ig, a dinasztia francia ágának kihalásáig. Közben az ország számos normann, muszlim és magyar betörést szenvedett el, a birtokait eladományozó királyok hatalma pedig megrendült és hatalmas hűbéreseik befolyása alá került. Az utolsó Karoling halálakor az ország egyik legnagyobb hűbérurát, Île-de-France hercegét, Párizs grófját, Capet Hugót koronázták királlyá. Az ő leszármazottaiból alakult meg az országot uraló második nagy dinasztia, a Capetingeké, akik Franciaország trónját egyenes ágon egészen 1328-ig foglalták el.

A Capeting-királyok kitartó munkával mind több területet szereztek meg maguk számára és térítettek saját hűségükre. A különféle, gyakorlatilag független tartományok, országrészek grófjaira és hercegeire nemegyszer csak fegyveres harc árán sikerült a korona hatalmát kiterjeszteni. Harcukban a 12. századtól fogva a privilegizált városokra is támaszkodhattak. A két évszázados küzdelmet II. Fülöp Ágost uralkodása tetőzte be, aki hatalmas területszerzései (Flandria, Normandia, Aquitania) kapcsán mind az Angol Királysággal, mind a Német-római Birodalommal konfliktusba került. A keresztes hadjáratokat is felhasználta saját céljai érdekében: a déli országrészekben markánsan jelen lévő eretnek katharok ellen vezetett véres háborút), melynek révén Auvergne és Languedoc is királyi ellenőrzés alá került.

Az 1200-as évekre megszilárdult a francia királyi hatalom, olyannyira, hogy Fülöp Ágost unokája, IX. (Szent) Lajos király két hadjáratot indíthatott gyakorlatilag egymaga a muszlimok ellen.

A szentté avatott király uralkodása alatt alakult meg 1253-ban a később világhírűvé váló Sorbonne egyetem az önmagát addigra Európa legnagyobb városává kinövő Párizsban.

Lajos unokája, IV. (Szép) Fülöp szintén sokat tett Franciaország megerősítéséért. Képzett, polgári származású adminisztrációs rendszert (tagjai az ún. legisták) alakított ki maga körül, feloszlatta a veszélyesen hatalmassá és gazdaggá váló templomos lovagrendet 1307-ben, a pápaságot pedig francia befolyás alá vonta, ami áttette székhelyét Avignonba. Szintén IV. Fülöp vetette meg a francia rendiség alapjait: Flandria ellen indított hadjáratához pénzt kért az 1302-ben összehívott egykamarás rendi gyűléstől, amit az meg is szavazott számára, így elfoglalhatta Lille városát.

IV. (Szép) Károllyal, Fülöp harmadik fiával 1328-ban kihalt a Capeting-család egyenes fiága. Jog szerint IV. Fülöp unokája, a Franciaországi Izabellától és II. Eduárd angol királytól származó III. Eduárd örökölte volna a trónt, ám ehelyett egy hamisított törvényre – a nőági öröklést kizáró ún. száli törvény, amit néhány évvel korábban „találtak meg” V. (Hosszú) Fülöp öröklésének biztosítására – hivatkozva Szép Fülöp unokaöccse, a Valois-dinasztiát megalapító VI. (Szerencsés) Fülöp lett a király. 1337-ben az angolok megküldték a hadüzenetet, amivel kitört a százéves háború.

III. Edward csapatai 1339-ben támadták meg Franciaországot. Fülöp és közvetlen utódai tehetségtelen hadvezéreknek bizonyultak, és a francia sereg folyamatosan kudarcot vallott a csatározásban. 1340-ben Sluysnál győzött az angol flotta, majd a visszaszerzett aquitániai és gascogne-i területeken partra tett, meglehetősen kis létszámú és csekély utánpótlással bíró angol sereg tönkreverte a francia lovagság színe-javát Crécynél (1346) és Poitiers-nél (1356).

A küzdő felek hamarosan békét voltak kénytelenek kötni, mert 1348-ban kitört a nagy pestisjárvány, mely mindkét ország lakosságát megtizedelte. A pestis és a háború dúlásai következtében robbant ki 1358-ban a Jacquerie elnevezésű parasztfelkelés, melyet a francia nemesség gyorsan vérbe fojtott. Az 1360-as béke alapján az 1347-ben megszerzett Calais, illetve a déli területek hűbéri kötelezettségek nélkül III. Edward birtokába szálltak.

V. (Bölcs) Károly intézkedései révén Franciaország területéről (néhány kikötő, például La Rochelle, Calais, Bordeaux kivételével) sikerült kiűzni az angolokat 1369-1375 között, ám a felek csak fegyverszünetet kötöttek, békét nem. Hadműveletek a két ország belső bajai miatt nem kezdődtek a 15. század elejéig, amikor az angol V. Henrik ismét rátört a VI. (Őrült) Károly idején meggyengült, belső konfliktusoktól szenvedő Franciaországra. 1415-ben Azincourtnál arattak fényes győzelmet az angol hadak, noha a franciák megint fölényben voltak. Nem sokkal a győzelem után az angolok megszerezték Normandiát, sőt Párizsba is bevonultak. Az 1420-as troyes-i béke alapján a francia király V. Henrikhez adta leányát, saját fiát pedig kizárta az öröklésből. A dauphin, a későbbi VII. Károly délre menekült és passzivitásba merült – egészen Jeanne d’Arc fellépéséig, aki lelkesítő győzelmeket aratott az angolok ellen (1428-ban ő vezette az Orléans-t bevevő francia sereget). A francia győzelemsorozat ezután nem is állt le: 1429-ben Reimsben királlyá koronázták VII. Károlyt, és 1436-ban Párizst is bevették. 1453-ra az angolokat mindenhonnan sikerült kiűzni Calais-t kivéve.

## **A Francia Királyság története 1461 után**

VII. Károlyt 1461-ös halála után, fia XI. Lajos követte a trónon. A király uralkodásában gyengekezűnek bizonyúlt, engedékeny természete,becsaphatósága rendre a főurak megerősödését eredményezte.

Az uralkodói mozgástér folyamatosan szűkült, a folyamaton nem segített az 1470-ben kitört úgynevezett "Francia pestis" és a fokozatosan zorduló időjárás sem, amely általános éhezéshez vezetett. Az 1482-es országos rendi gyűlésben a Bretagnei herceg, Emmanuel de Rennes előterjesztette az úgynevezett "Bourges-i ediktumot", amely tartalmilag is felértékelte volna a rendiség szerepét a kiráyléval szemben, olyannyira, hogy mai szemmel gyakorlatilag egy föderatív jellegű államszövetséggé alakította volna az országot. Az ediktum előterjesztése nagy vitákat szűlt, mely gyakorlatilag az ország fokozatos szétszakadását eredményezte.Létrejött az úgynevezett "főúri" és "királypárt". XI Lajos már ez évben meghalt, feltételezhetően mérgezés áldozata lett. Így az öröklésben a Valois családfa másik ágán XII Lajos lett Franciaország királya.

Már az 1483-as évben elszakadt **Burgundia**, és zászlaja alatt a francia korona területénekmajd harmada, Bourbon égisz alatt, aki hatalmát a burgund városok szövetsége megbuktatta, és önállósulva köztársasággá szerveződött. A francia korona jelenleg is fenntartja igényét a területre, annak legitimitását nem ismeri el.

A **Bretagnei Hercegség** elfogadottnak tekintette a Bourgesi ediktumot így a főúri rendek zöme azonnali hatállyal királlyá választották Emmanuel de Rennes herceget, aki főleg angol zsoldosokkal igyekezett hatalmának fenntartására. Kétszer tett kísérletet egy Párisz elleni hadjáratra, azonban az esős hideg éghajlat, a rossz élelmezés és a nagy belső instabilitás miatt ezek sikertelennek voltak mondhatók.

   A háború lezárásaként a Francia csapatok 1 hónapos ostrom után bevették Rennest,

Emmanuelt pedig Orléansba szállították mint fogoly, majd fél évre rá felségárulásért kivégeztették.

A **Poetu Grófság** gyakorlatilag Emmanuel de Rennes bábállamaként működött egészen annak 1493-as Bretagne-i annexiójáig.Rennes 95-ös elestével, Pouetu is a Valoisok kezére került.

**Aquitania-Pyrenes** egy Angol kísérlet volt Franciaország belső bomlasztására, azonban a kétoldalú, Valois-Toulose nyomása miatt katonai ereje hamar cserben hagyta. A helyi főurak nem kívántak újra angol fennhatóság alatt maradni, valamint a kiszakadt Burgundiától való félelem révén már 1485-ben, szerződéssel csatlakozott a királypárthoz.

**Toulose-Languedoc már** már 1482-ben csatlakozott a királypárthoz. Oka ennek, hogy Emmanuel de Rennes északi birtokait és angliai segítségét nézve valószínűleg elköteleződött volna a Hanzai kereskedelem előnyben részesítése mellett a Levante rovására, amelyből a körzetnek jelentős regálé bevétele származott. A királypárt oldalán harcolta végig a polgárháborút, majd a nyugati egyesítés előtt nem sokkal Burgund városi csapatok törtek be, akik zsoldosserege sikerrel verte meg a régi lovagi harcmodorra épülő helyi főurak seregét,ezzel elszakítva Toulose-t Franciaországtól 1496-ban.

A harcok lehetővé tették a francia királyság nyugati egyesítését melyre 1496-ban került sor.XII Lajos azóta egyrészt a nagy egyesítés másfelől a belső modernizáció jegyében kormányozza országát. Többek között megújította a vámokra vonatkozó törvényeket, modernizálta a hadsereget a tűzfegyverek nagyobbfokú alkalmazásával,hadmérnökök alkalmazásával és hadászati iskolák létesítésével, a rendeket saját királyi hadsereggel tartotta sakkban. Polgári származású hivatalnokokat nevezett ki, mellyel fokozatosan létrejött a taláros nemesség. Piacot teremtett a nagyszámú gabonatermény fölöslegnek északon, ezzel lehetővé téve gazdag kereskedő és bankárcsaládok felemelkedését, kereskedői milicíák létesítését.