Aurelia Rufina

### Příbuzní

Boudica (Claudia Rufina) (matka), Florentina Rufina (sestra), Prasutagus (otec), Quintus Cerialis Rufus (falešný otec), Lucius Latinius Macer (švagr)

### Vztahy

Lucius Latinius Macer (občasná známost), Vitus (občasná známost)

## Výskyt

### Jiné životy

En-Černý Zajíc, Zillah, Meroe, Mahsa-Maria, Yara (Tamar), Walpurga Rodendorf von Eltz, Magdalen Fleming, Jacqueline Le Bas

### Debut

Epizoda IV: Když sláva Říma sahala až do Británie

**Raný život**

Žijící za vlády císaře Vespasiána, starší dcera Claudie Rufiny a Quinta Cerialia Rufa, čtyřiadvacetiletá Aurelia byla dívka, která věděla, co chce. A to je vládnout a taky pro jednou o věcech rozhodovat. Byla proto ochotná udělat leccos - vloupat se do otcovy pracovny a slídit, vyspat se s kým je zrovna třeba, učit se nějakému tomu boji od jejich otroka Jákoba - ale pořád byla římskou ženou, takže její možnosti byly dost omezené. Nebylo to sice dlouho, co byla manželkou senátora a plánovala se dostat k moci tímto způsobem, senátor se s ní ale rozvedl, protože nemohla otěhotnět. Aurelia byla ale rozhodnutá se jen tak nevzdat.

**Rodinná tajemství**

Claudia: *'...a moje svobodná dcera je všude s námi.'*

Aurelia: *'Rozvedená.'*

Claudia: *'Svobodná zní lépe.'*

Aurelia: *'A víš, co zní ještě lépe?'*

Claudia: *'Vdaná?'*

Aurelia (suše): *'Vdova.'*

Když ji rodiče odtáhli do zamračené a zastrčené, nepříliš civilizované provincie Británie, odkud její matka pocházela, nebyla Aurelia vůbec nadšená. Ale rozhodnutá využít nové situace se tedy snažila zorientovat v místní politické situaci a případně vyhlédnout si nového manžela. K tomu si nalezla britonskou léčitelku a řešila s ní i svůj osobní problém, načež si okamžitě opatřila i pohledného pomocníka pro testování léčitelčiných bylinek. Ale situace se brzy zkomplikovala. Její otec se choval divně, jeho zaměstnanci též a vůbec, s celou jejich vilou bylo něco v nepořádku. Aurelia pátrala po tom, co se tu stalo, ale narážela jen na zvěsti o Boudičině povstání proti Římanům před lety... a stařičkého římského generála Suetonia, který sice nad Boudicou a druidy z ostrova Mona slavně zvítězil, ale evidentně ho do teď strašili, zvlášť když na něj dohlížela podivná zelenooká propuštěnkyně s hady.

K tomu se Aurelia už delší každou noc probouzela s podivnými modřinami na rukou. Její černá egyptská kočka Nero rozhodně na vině nebyla a ani její známá britonská léčitelka si nevěděla rady. Do toho do Británie přijela i Aureliina mladší sestra Florentina, což Aurelii přineslo další dilema. Vlastně měla sestřičku ráda, i když ji považovala za poněkud naivní a beznadějně romantickou, nicméně již od rozvodu také spala s jejím manželem, Luciem Latiniem Macerem. Lucius se akorát vrátil z Judeje, kde se účastnil dobývání Jeruzaléma, a byl z toho dost přešlý. Hned první noc tak Aurelii vyhledal s tím, že se potřebuje někomu svěřit, a Florentina těmhle věcem vůbec nerozumí, zato Aurelia ano. Plynule pak navázali aféru tam, kde skončili minule, a Aurelii začalo docházet, že Lucius pro ní znamená víc, než všechny její ostatní románky. I Lucius evidentně nad věcmi přemýšlel, neb se jí nakonec zeptal, jestli by chtěla, aby se rozvedl s Florentinou. Aurelia ale věděla, že nehledě na to, co by si přála nebo nepřála, matka by ji jednoznačně zabila. Věci tak zůstaly při starém a Lucius odjel ke své jednotce.

Aurelia pak pokračovala v pátrání - zjistila, že Florentině se objevují úplně ty stejné rány, co jí. Ale pořád netušila o co se jedná. Do toho našly jejich otroka Jákoba oběšeného, otec se začínal chovat víc a víc podivněji, počasí se nelepšilo, nacházely jednu mrtvolu za druhou a Florentinu někdo vydíral. A pak matka odhalila její aféru s Luciem a nebyla z toho věru nadšená. Zakázala Aurelii prozrazovat to Florentině, ale Aurelia to nakonec stejně nevydržela.

Na hádky ovšem nezbývalo moc čas, neb věci se stávaly divnějšími s každou hodinou. Pohár, který našly u Jákoba, měl prapodivné účinky a ještě prapodivnější žena vyžadovala, aby jí ho vydaly. Aurelia a Florentina se vůbec nelepšily, naopak, stopy po provaze se začaly objevovat i na jejich krcích. Potom, co jejich matka požila nějaké podivné druidské bylinky, začala si vzpomínat, že je vlastně Boudicou, icenskou královnou, která se vzbouřila proti Římanům v pomstě za své dcery. A že snad před lety spolu zapálily Řím.

Do toho se vrátil Lucius, který nechápal, co se děje. Prosil Florentinu a Aurelii ale o odpuštění, a když Boudica zmínila, že záhadná žena jí výměnou za pohár prozradila, že jejím dcerám by mohly pomoci na starém druidském ostrově Mona, slíbil, že je tam i s devátou legií doprovodí. Tak se i stalo. Aurelia a Florentina po cestě slábly, až je na konci museli nést na nosítkách. Aurelia, která předpokládala, že z tohohle už se nedostanou, prosila Florentinu o odpuštění a prohlásila, že je to asi její prokletí, že jediný muž, o kterého skutečně stála, musel být manžel její sestry. Florentina jí odpustila.

Na ostrově je záhy přivítali a podivná žena dala Boudice i jejím dcerám napít z poháru. Úplně se tím proměnily, naplnila je síla, vzpomínka na to, kým skutečně byly a nenávist k Římanům. Vrhly se na Lucia s devátou legií a do jednoho je pobily.

Jaký byl jejich osud dál, o tom historie mlčí.