Synkkä aika

**Synkkä aika** kertoo maailmasta nimeltä Arrstíya.

Komachu Roihumiekka – isokokoinen vahva walfí, jolla on vaaleanruskea iho, vaaleanruskea turkki ja tukka, jonka karvojen päissä on hieman tummempaa ruskeaa ja hopeaa, safiirinsiniset silmät ja leveä, voimakas leuka; Siddinin setä

**Hørat**

Egru Kekälesilmä

Undar Myrskynsilmä

Arida Myrskynsilmä

Caron Mustajousi

Agil Valkonuoli

Surya Nopsaisku

Hastrafax Kekälesilmä

Marda Viistokynsi

Darim Tummatikari

Siddin Roihumiekka

Ilert Varjonvaanija

Kharida Varjonvaanija

Taerth Mustajousi

**Horát**

Tanerin Varjonvaanija

Mikmi Sysisydän

Xiron Tummatikari

Morak Tummatikari

Kiantha Valkonuoli – hoikka, nuori walfí, jolla on kivenharmaa iho, tummanharmaat karvat ja hiukset, valkohopeaiset silmät ja hieman tavallista terävämpi leuka; Kuutan ja Tanerinin tytär

### Luku 1

Walfí Kiantha puristi tiukemmin lyhyen miekkansa kahvasta, sillä hän ei vielä ollut ansainnut wørnia. Hän lipoi kielellään Turmionsotureiden veren terävistä kulmahampaistaan, ja astui heimopäällikkö Komachun couráan. Heimopäällikkö istui maalattialla jølliin kietoutuneena ja wørn sylissään. Heimopäällikkö Komachu oli walvéista vahvimpia, ja hän olikin sitonut tumman partansa kuparilangoilla.

”Istu”, heimopäällikkö lausui.

Kiantha istui epämukavalle maalattialle puoliksi vastahakoisesti ja laski miekkansa heimopäällikön eteen. Miekan lyhyt terä oli yhä Turmionsotureiden mustassa veressä.

”Horá Kiantha Valkonuoli, corrü Kuutan tytär.”

Kiantha nyökkäsi tuskin nähtävästi, ja heimopäällikkö jatkoi:

”Turmionsotureita.”

”Kyllä”, Kiantha vastasi hieman vastahakoisesti.

”Lähde Hastrafaxin mukaan. Kulkekaa Pedonhampaan rinnettä Qwazinin Valtakunnan rajalle, ja seuratkaa sitä aina kuningas Qwazin III:n linnalle. On erittäin tärkeää, että tieto Turmionsotureiden ilmestymisestä jälleen Arrstíyaan saadaan mahdollisimman nopeasti Ellfwerdiin.”

Kiantha huojentui. Välikohtauksessa Turmionsotureita vastaan kaksi neljästä tiedustelijasta oli kuollut. Vaikkei hän ollutkaan tuntenut Caronia ja Suryaa, hän suri hørien menetystä muun walfíheimon mukana.

Kun hän astui ulos heimopäällikön courásta, häntä olivat jo odottamassa Hastrafax, Mikmi, Ilert, Xiron, sekä hänen kanssaan välikohtauksessa mukana ollut Undar.

Hastrafax selitti heimopäällikkö Komachun suunnitelman heille kokonaisuudessaan lujalla ja kantavalla äänellään, jossa Kiantha kuuli hieman ylimielisyyttä.

”Oletko varma, että matka on turvallinen?” Mikmi kysyi. ”Kuljemme sentään ihmisten maiden halki.”

Ilert nyökytteli. Kiantha tiesi, että Undar tiesi, että Turmionsoturit olivat paljon vaarallisempia kuin ihmiset. Xironista hän ei taas tiennyt mitään, kuten ei melkein kukaan muukaan.

Kun he olivat päässeet suunnitelmasta yksimielisyyteen, jokainen meni couráansa varustautumaan matkaan. Kiantha puhdisti lyhyen miekkansa vedellä ja laittoi sen nopean kuivauksen jälkeen huotraan, puki ylleen rautarenkailla vuoratun jøllinsä ja siihen sopivan, kasvot peittävän hupun, ja nosti mustapuujousen ja juuri täytetyn nuoliviinen olalleen.

”Ovatko kaikki valmiina?” Hastrafax kysyi, kun hän saapui aukiolle.

”Odotamme vielä Ilertiä”, Xiron lausui hiljaa. Kianthan niskakarvat nousivat pystyyn hänen tahtomattaan. Tämän soturin voima oli pääkopassa, ei lihaksissa, kuten useimmilla walfísotureilla.

Hetken kuluttua Ilert saapui heidän seuraansa yllään rautalevyillä vahvistettu nahkahaarniska ja vyöllään pitkä ja leveä miekka, nimeltään Mæstirr, Kohtalo. Walfísoturi høra Ilert asettui Undarin ja Mikmin väliin wørn kädessään ja keltaiset silmät kiiltäen.

”Lähdemmekö?” Kiantha osoitti kysymyksen Hastrafaxille.

”No niin, lähdetään”, tämä lausui. ”Olkaa varovaisia Pedonhampaan jyrkillä rinteillä. Jos yksikin askel menee harhaan, saatatte tipahtaa Borxin leiriin. Ja tiedätte, ettei hän siedä minkäänlaista häiriötä.”

Kiantha tiesi hyvin. Edellisenä vuonna nuori horá Morak oli piilottanut kolmen Borxin høran wørnit Vuorilammen rantaan. Hørat, Nesta, Waden ja Quaxor, olivat kertoneet tapauksesta heimopäällikölleen, ja Morak oli ollut vähällä menettää kaiken kunniansa.

Puut vähenivät lähestyttäessä Pedonhampaan jyrkkiä rinteitä; näin alhaalla oli vielä suhteellisen loivaa maastoa.

”Borx Vihmajyrkkä on äkkipikaisin tuntemani heimopäällikkö”, Undar lausui. ”Joten olkaa *erittäin* varovaisia.”

Hastrafax nyökkäsi. Kekälesilmän Hastrafax – Hastrafax Kekälesilmä oli kyllä älykäs ja vahva soturi, joka tiesi miten kohdella muita, mutta hän oli myös ylimielinenkin.

”Olen kuullut, että Borxin leirissä kuohuu…” Mikmi lausui.

”Keneltä?” Kiantha kysyi. Hänestä oli erittäin tärkeää pysyä ajan tasalla asioista.

”Horá Iliena Pohjoistuulelta,  høra Hrayen tyttäreltä.”

”Onko hän luotettava? Onko hänen *äitinsä* luotettava?”

”On – ovat, ehdottomasti. Hraye on Borxin luotettavin soturi.”

”Miten Borxin leirissä kuohuu?” Kiantha kysyi.

”Oletko koskaan kuullut Borxin oikeasta kädestä, høra Neredenn Synkkäveitsestä, horá Gharagnnin pojasta?”

”En ole, mutta isästään kyllä. Gharagnn Synkkäveitsi oli ennen kuolemaansa yksi Borxin parhaimmista sotureista, siitäkin huolimatta, ettei ollut koskaan tavoitellut wørnia.”

”No, Iliena sanoi, että Neredenn aikoo lähteä Borxin heimosta.”