Esinäytös

Vähän laiskahti tehty kuva, yritä olla välittämättä

Esinäytös: tarina kertoo kauan aikaa sitten olleesta kylästä joka omituisesti pyyhittiin kartoilta, ja kylän olemassa olo kokonaan unohdettiin. Kunnes uudet assukkaat muuttivat tähän autioon kylään, ja alkoivat luoda uutta yhteisöä. Kylä alkoi taas kukoistaa, mutta miksi viimekertainen kylä yhteisö monine kymmeninä asukkeiineen oli kadonnut ja miksi?

Takakansi: Olipa kerran, huoh.. Olipa tylsä alku... Anna kun Liekkisetä näyttää. Päähenkilömme tuomas päättää aloittaa uuden elämän uudessa paikassa ja unohtaa kaiken menneen. Mutta Tuomaksella ei ole mitään aavistustakaan minkä virheen oli tehnyt. Hän alkaa nähdä omituisia unia, ja näkemään outoja hahmoja ympärillään. Tuntuu kuin joku olisi ottanut hänet kohteeksi. Mitä hän tekee, ja mikä on hänen lopullinen kohtalonsa.. Vai jotain sinne päin

## Roskaa, mutta kannattaa kuitnkin lukea.

1. Aloitin tarinan kirjoittamisen Driveen uuden vuoden lupauksen jälkeen 2023-2 en muista. (Kaikista ensimäisin tarina jonka olen koskaa kirjoittanut.)
2. Tarina on nuoren minun keksimä tarina
3. **(Varoitus)** Tarina sisältää väkivaltaa, ja muuta... kamalaa.... Ehkä....Empä tieädä.
4. nimet saattavat olla vähän huvittavia, koska Tuomas ajattelee aina toisten nimet heidän työn perusteella. koska ei tiedä heidän aitoja nimiä. Esim,Pyllyn kaivaja.

1. Aijon parantaa tarinan laatua koska tämähän yksi vanhimmista tarinoistani. Eli jos lukujen perässä on K- Semeinaa kessken, jos on P- Se meinaa olen jo parannellut sen tekstin laadun.

## Hahmot

Tuomas -

Muuttomies -

Juho -

Kylän perustja -

Uutis toimittaja -

## Esinäytös

Katsoin kuollutta ruumista, joka lojui edessäni. En Tiennyt miten reagoida siihen. Se oli kolmas murha jo samalla viikolla. Ruumista oli brutaalisti raadeltu, niin kuin se olisi pikkuhiljaa haavasta haavaan edennyt kohti kuolemaansa.

Ruumiista toiseen toistuvaa näkyä. Ruumiin Kädet oli ommeltuina silmiin kiinni ettei uhri voi rimpuilla, ellei hän olisi repinyt silmiään päästään. Näin mielessäni ohjeen joka kertoi hiljaisen kuoleman.

Ompele uhrin kädet silmiin kiinni kun uhri nukkuu

odota uhrisi heräämiseen. kun hä herää

Häneltä aletaan vuolemaan puukolla ihoa irti. Niin kuin vuoltaisit tikusta kaarnat pois.  seuraavaksi maha revitään auki, sitten suolien päälle kaadetaan palavia hiilen palasia. Ellei uhri ole kuollut, siltä pitää repiä selkäranka muodottoman asentoon. onko uhrisi on vielä elossa? jos ihminen vielä on elossa, häneltä leikataan raajat kuumuudesta hohtavalta veitsellä, että iho palaa ja verta ei vuotaisi paljoa. yleensä ihmiset olisi jo irrottaneet omat silmänsä päästä ja heille jäisi naamaan vain mustat syvät aukot. Nauhoitus loppui päässäni, kun kuulin miten ihmisten äänet rääkyvät kun elukat. Mieleeni tuli miten nämä kuolleet ihmiset eivät olleet pitäneet

kuolon hetkillään julmettua ääntä? ja miten tappajalla on aikaa raadella urit? ja sitten kadota olemattomiin jälkeäkään jättämättä

Työparini oli saapunut paikalle, hän katsoi minuun “ Joka päivä yksi meistä katoaa, ja aina kun kadonnut löytyy on enään jäljellä tyhjä ruumis. tuntuu kuin ihmiset toistavat oman kuolemansa päivästä päivään. oman kuolemansa, mutta  eri tarinoilla ”

Katsoin ikkunasta ulos. ja sanoin sitten “Kaikki nämä ihmiset on tapettu sinne missä he luulevat olevansa turvassa”

## luku 1 - K

### Kummallinen asukas

Tuomas asteli uuteen taloonsa, hän oli vasta muuttanut tähän upo uuteen hirsi mökkiin. jossa on kaksi makuuhuonetta yläkerrassa, yksi vessa ja tilava olohuone.   tuomas puuskahti tyytyväisenä “vihdoinkin, olen pääsin möly löyhkä kaupungista” hän jatkoi itselleen höpötystä “ ja nyt voin aloittaa alusta, ekana hankin työn, lemmikin, toimisto ja ystäviä”

Muutto mies katsoi häntä kuin hullua ja sanoi” Ja vielä hyvän elämän” hän kysyi tuhahtaen. “mitäs muuta haluaisin kun hyvän elämän täällä!” Tuomas vastasi ihmeissään. Muutto mies vastasi matalalla äänellä “vain hullut haluavat tänne takaisin”.

Tuomas ei ehtinyt kysyä muutto mieheltä mitä hän sillä oli meinannut. Kun Muutto mies oli kääntänyt jo selkänsä aloittaakseen kahvin ja leivän syömisen. Tuomas ei sitäkään viitsinyt kysyä, että pitäähän se ihan paikkansa. Mutta jätti kysymykset ilman vastausta koska hänenkin mahansa alkoi kurnia.

Tuomas sitten meni kävellen lähi kauppaan. kauppa oli vaivaton omalaatuisensa talo. Valkoinen talo jonka pihalla oli parkkipaikkoja ja vieressä oli vanha paksu mänty. kylässä oli myös ravintola, poliisiasema ja vieläpä vierekkäin ase- ja tarvikekauppa. muuten alueella oli paljon metsää.

kävellessään kotiin uutta katua pitkin jossa on paljon uusi taloja asukkaineen. kotiin päästyään hän rojahti sohvalle jätski purkki kädessä avasi television. hänen naamaansa läjähti uutinen jossa seisoi kylän perustaja uutis toimittajan kanssa kylätalolla

toimittaja kysyi kylän perustajalta “mikä sai sinut….” toimittajan kysymys jäi kesken kun kuului luja pamahdus. toimittajan ja kylän perustajan takana olevasta metsästä asteli vanha mies jolla oli haulikko.   vanha mies huusi “ jos tänne jäätte asumaan, sitten te kaikki kuolette!” Toimittaja ja kylän perustaja katsoivat toisiinsa ja sitten he purskahtivat raikuvaan nauruun “ kuka mukamas tappaa meidät kaikki. sinäkö? HAHAHAHA!!”

sitten he keräsivät arvokkuutensa ja sanoivat tyynnytelevästi. “Ei kukaan kuole ja jos kuoleekin poliisi ottaa syyllisen kiinni. ennen kuin tapahtuu enempää”

vanha mies pudisteli päätään ja mutisi jotain “ se ei ole sitä mitä luulette.” ja lähti pois mutisten itselleen

kylän perustaja ja toimittaja juttelivat vielä jostain. mutta Tuomas ei keskittynyt siihen vaan mietti. kuka se vanha mies oli ja mitä hän meinasi siitä että me kuolemme jos jäämme tänne… PIMPOM PIMPOM! Ovikello soi. tuomas nousi mukavasta assennota ja laski tyhjän jäätelö kupin pöydälle. sitten hän käveli ovelle ja avasi sen.

“Hei.” sanoi suunnilleen häntä kaksi vuotta vanhempi mies. Tuomas mittaili miestä hetken ajan. sitten hän avasi suunsa hermostuneena yhäkin vanhan miehen varoituksesta ja sanoi. “K-kuka olet?” hän sai suustaan sanottua. Mies näytti huvittuneelta ja sanoi “Murtovaras ja tulin ryöstämään sinut”. Tuomas katsoi häntä huvittuneena. “Olen Tuomas” Mies sanoi “Nimeni Juha, tulin toivottamaan sinut tervetulleeksi naapurustoon. tuletko mukaan?” Tuomas katsoi häntä kysyvästi. “mihin?”

Juha vastasi”Toivottamaan muut pölkyt tervetulleeksi naapurustoon”  Tuomas vastasi epäröimättä “tietenkin!”

He sitten kävelivät katua pitkin. ja kolkuttelivat oviin ja tervehti uusia naapureita. Sitten kesken matkaa Tuomas kysyi “ Oletko vasta muuttanut tänne?” “En” Juho vastaisi “Muutin tänne 6 vuotiaana.”

Tuomas kysyi taas “Kuinka vanha edes olet?” Juho vastasi suoraan. “21 vuotta” “Minä ole 19 vuotta, olet näemmä 2 vuotta minua vanhempi.” he saapuivat tien loppuun jossa oli muita taloja isompi valkoinen kivi talo jossa on kaksi kerrosta yläkerrassa on terassi ja valkoiset tiili pylväät pitelivät sitä. talon ympärillä oli vanhoja paksuja mäntypuita ja niitä voisi vaikka halata ja kädet eivät yltäisi koskettamaan toisiaan.

“tässä minä asun”  juho vastasi. Tuomas oli sanaton.  Sitte Juho sanoi. “Nähdään huomenna” ja käveli pois. Tuomas sai sanottua “Nähdään” Ja hän käveli kotia kohti

Kun tuomas tuli kotiin, tuntui siltä kun joku vaihtaisi häntä. Tuomas ei nähnyt ketään. Sitten hän uskotteli itselleen minä vain kuvittelen, koska tämä on vain uusi talo, ja sen syyn takia olen hermostunut. Mutta tunne vain paheni kokoajan. Lopulta tunne loppui siihen kun hän meni nukkumaan

## Luku 2 -K

### En ole yksin

Tuomas heräsi yllättäen yöllä. hän katsoi kattoon ja sitten ikkunaan päin mutta katse jäi kesken. hän näki mustan ihmismuodon suoraan 2 metrin päässä hänestä. Tuomas jäykistyi kun musta ihmishahmo sanoi epä selkeällä äänellä. “Juokse”

Ihmishahmo oli yhtä nopeaa kadonnut kun tullut.

Alhaalta kuului hiljaista ääntä. Niin hiljaista ääntä että Tuomas pinnisteli kuullakseen äänen. Ääni kuulosti kuin se olisi hengittävä varjo. otus nousi jo portaita ylös muita pakoteitä ei ollut.

katsoin ikkunaan päin se oli kiinni enkä olisi mahtunut siitä pihalle.

tajusin äkkiä, ettei mahdollisuuksia ollut karkuun. Minun pitäisipiiloutua ja toivoa ettei minua löydetä.

menin lattiaa vasten ja  aloin epätoivoisesti ryömiä sängyn alle.

joku oli jo ovellani ja avasi sen. Pääsin hädin tuskin piiloon. Kun joku käveli huoneeni poikki. Pidätin henkeä, kuulin äänen joka käski minun juosta. Epäröin hetken. Mutta ääni kuitenkin voimistui, en voinut enään odottaa laitoin jalat seinää vasten, sitten ponnistin. Lensin sängyn alta hyppäsin jaloilleni ja juoksin auki olevasta ovesta.

tuntui kuin se olisi tuijottanut karkaavaa saalista. Ja niin ehkä olinkin sille.

en kääntynyt vaan juoksin silmittömästi niin että törmäsin hahmoon ulko oven edessä. En ehtinyt sanoa enkä kiljaista mitään, kun kaikki pimeni.

sitten heräsin ihmettelin miksi kaikki on vielä pimeää? valo palasi ja näin valkoisen katon, joka oli sotkeentunut punertavan ruskeisiin sävyihi. Tuomas oli hetken hiljaa sitten pakokauhu levisi hänen sisällään kuin myrkky. Kun hän tajusi että se ei ollut väriä vaan verta. Tuntoaisti palasi takaisin päähä sattui. Mutta Ei niin paljon kuin hän näki huoneen reunalla hahmon.

ihmisellä oli valkoinen savien naamari joka muistutti ihmisen naamaa. mutta naamassa ei ollut suuta eikä nenän sieraimia. vain mustat pimeät aukot silmien kohdalla. Ihminen lähestyi tuolia jossa tuomas oli sidottu käsistä käsinojaan kiinni. jalatkin oli sidottu tuolin jalkoihin kiinni ja rintakehän ympäri meni paksu naru.

ihmisellä oli mustat hanskat. hänen kädessä oli taltta ja vasara. Tuomaksella ei mennyt hetkeäkään tajuta mitä hän niillä välineillä halusi tehdä

“Miksi” Tuomas kysyi pelosta värisellä äänellä. Hän yritti rimpuilla irti mutta ilman tulosta. Ihminen asette taltan hänen käden taitteen päälle. Vasara kohosi ilmaan. Tuomas katsoi silmän pupillit pieneten kauhusta ja kiljaisi “ODOTA!” maski liikahti niin kuin ihmisen naama olisi mennyt mielipuoliseen virneeseen. vasara vain vilahti hänen näky kentällä. kun kaikki pimeni.

Tuomaksen silmät muljahtivat kivusta. Kuului hiljainen naksahdus. Tuomas kotti turhaa anella “Mitä olen tehnyt sinull..!” Tuomaksen ääni nousi kimeäksi kirkunaksi. Kun nestettä valui pitkin hänen polveaan. Hän toivoi kuolevansa kuin kipu tuntui loputtomalta. Hän ei voinut tehdä enään mitään kuin tuntea miten, kädessä olevat lihakset puristui ja luut murskautuivat , miten terävä taltta osui hermoon. kun kaikki luut olivat katki. Tuomas tunsi miten takominen lopetettiin

Murskatut luunpalaset olivat kuin hiekan palaisia lihaa vasten.

Tuomas hengitti nopeasti, eikä uskaltanut katsoa kättään.

Hänen kätensä vapautettiin kahleita. ihmisen musta varjo nousi hänen ylleen ihminen otti hänen kädestä kiinni ja repi sen irti. Verta roiskahti molempien päälle. kun käsi antoi periksi kuului niljainen naksastus. verisuonet pitelivät kättä kiinni. Lopulta nekin antoivat periksi. Hän uskalsi katsoa käden repijää. Ihminen piteli Tuomaksen revittyä kättä.

Veriseen valkoiseen naamariin ilmestyi virnistys. Kuin se olisi muotoiltu siihen. Tyhjät mustat silmät katsoi kärsivää uhria.

valko maskinen ihminen alkoi sivellä kättä kuin olisi halunnut siitä ihon. Ihminen nosti veitsen ja sivalsi koko  käden mittaan viillon. sitten hän repi siitä ihon irti. Tuomaksen katse kohtasi kylmän tunteettoman silmän. Ihminen siveli Tuomaksen poskea kuin yrittäisi kertoa, haluavansa Tuomaksen Ihon

mutta ihminen kääntyi pois käsi kädessään. Ja käveli huoneesta pois. Tuomaksen katse kääntyi revittyyn käteen josta tihkuu verta.

verisuonet nojasi käsinojaa vasten. Revityn lihan seassa oli luunsiruja. Minä kuolisin verenhukkaan, se ei haittaisi. jos tuo hullu ylimielinen paska kasa haluaa repiä minulta  ihon. Silloin ei olisi syytä elää.

Ihminen palasi takaisin roikottaen kädessään ensiapu pakettia. Tuomas alkoi täristä hänen mieleensä ilmestyi ajatus. hän ei halua minun Toiveen  toteutuvan. Hän haluaa tappaa minut fyysisesti mutta samalla psyykkisesti. Hän nauttii siitä kun repii minulta silmät hän haluaa kuulla ihmisten anellut . minun on päästävä täältä po…..  PIM POM! PIM POM!!!

KAKAN PURESKELIAT

## LUKU 3- K

### Kuka?

Tuomaksen silmät avautuivat apposen selälleen. Tuomas näki oman ihanan katon. “Oi minulla oli sinua ikävä katto!” Tuomas huudahti ja helpottui kun hän tunsi oman kätensä. PIM POM! PIM POM! “AVAA OVI UUNO” ovelta kuului ääni.

“häh?” Tuomas ihmetteli. Tuomas asteli ovelle ja avasi sen. ovella oli “MUUTTO MIES” Tuomas huudahti ihmetyksestä. “Mit..?” muuttomies sai vain sanottua suustaan kun Tuomas halasi tätä. “Minulla oli sinua ikävä.” Muuttomies katsoi häntä kuin Tuomas olisi eläintarhasta karannut apina jolla oli baletti mekko. Ja mutisi “Tosiaankin hullu.” ja sitten lisäsi. “Autoni meni rikki, joku taisi tahalleen rikkoa siitä moottorin. Kun löydän sen syyllisen se…”  “Hetkonen” Tuomas keskeytti “Syytätkö minua siitä” “EN” Muuttomies sanoi. “Tulin vain tänne, koska haluan katsoa uutisia.”

Tuomas oli kuin häntä olisi lyöty vasaralla jalkaan.” tule peremmälle”

Muuttomies otti kengät pois jalastaan ja käveli olohuoneeseen. tuomas meni syömään aamupalaa, kävi suihkussa ja puki päivävaatteet päälleen. sitten hän käveli alakertaan, haki pakastimesta jäätelö kupin kainaloonsa ja käveli television luo. ja istahti Muuttomiehen vireen. Tuomas laittoi Uutis kanavan päälle .

“Hyvää huomenta. Erva heikkilä täällä.” sanoi 40 nainen jolla oli vaalea tukka nutturalla ja siniset silmät. “Ja minä olen Matti vuopio.”joka oli ainakin 50 mies.  Erva heikkilä jatkoi “Meillä on suru uutisia ilmoitettavana.” Matti jatkoi lausetta “ kaksi ihmistä on kadonnut jälkeäkään jättämättä. Rauno kylällä.”  Tuomas huudahti. “mehän asutaan Rauno kylällä!” Ervan ääni muuttuu matalammaksi. “Jos on silminnäkijöitä ilmoittautukaa soittamalla tähän numeroon” yläreunaan ilmestyi numero sarja. Matti jatko “ tässä on kuvat kadonneissa” 17 vuotias poika jolla on musta lippalakki. hänellä on myös musta tukka jossa on keskijakaus. pojilla on ruskeat silmät musta t paita. toinen oli tyttölapsi jolla on vaalean ruskea tukka joka oli letillä. ja tytöllä oli ruskeat silmät.

Tuomas mietti. Se vanha mies varoitti jotain tästä. SE OLI VARMASTIKIN SATTUMAA. Tuomas päätti menevänsä kävelylle ja voisi samalla mennä Juhon luo. Tuomas asteli eteiseen sitten huusi ovelta. “Voit ottaa jääkaapista purtavaa!” ja meni ulos tuomas käveli katua pitkin.kun aamu taivas oli muuttumassa valoisammaksi

sitä lähemmäksi pääsi juhon taloa, sitä harvemmin oli taloja. Lopulta Tuomas oli päässyt Juhon pihalle.  Hän koputti oveen, mutta kukaan ei tullut avaamaan ovea. Sitten Hän yritti soittaa ovikelloa.

yhtäkkiä Tuomaksen päälle lensi sangollinen vettä

“HEHEHEHEHEHE” Kuului tuomaksen takaa. Joku tyhmä pikkupoika joka istui viritetyn kolmipyörän päällä ja näytti kansainvälistä merkkiä  sitten se kaasutti menemään. Tuomas ei jäänyt katsomaan vaan otti kengän jalasta ja heitti sen pikkupojan selkään. “#%&€!” pikkupoika huudahti. “HEHEHEHEHE” Tuomas nauroi rääpäleen perään.

Tuomas käänsi katseensa koputtaa kseen oveen. hän kuitenkin näki silmäkulmastaan mustan ihmishahmon, Tuomaksen pupillit laajenivat ihmetyksestä. hän käveli ihmishahmon perään, kun hahmo käänsi selkänsä ja juoksi metsään.

Tuomas kiihdytti vauhtiaan juoksuksi. Tuomas miettii eikö sinun pitänyt olla untani? Ennen kuin hän ehti edes huomata hän oli jo eksynyt. Hän näki pienen multakasan. Niin kuin siihen olisi haudattu jotain. Hän astui pari askelta eteen päin. sitten hän polvistui ja alkoi kaivamaan maata. aika kului .hän tunsi jotakin ja veti sitä se oli syvällä ja tiukasti maahan. sitten se antoi periksi maasta ponnahti  Tuomaksen päälle pitkä mädäntynyt käsi. ihmisen kädestä valui valkoisia kärpäsentoukkia. mädäntyneen lihan haju levisi hänen nenäänsä. hän katsoi punaista pehmeää pintaa. kädestä oli vuoltu iho pois niin että jäljellä oli enään pilaantunutta lihaa ja jännettä. hän pudotti käde yhtä nopeaa kun oli nostanut sen.

Joku sanoi hänen takana. “MITÄ TEET MAILLANI KUOLLEEN IHMISEN KÄSI KÄDESSÄ??!!” Tuomas kääntyi hitaasti katsomaaan takanaan olevaa ihmistä ja oli santon.  vanhalla Miehellä oli kirves ilmassa lyönti asennossa. mies mulkoili Tuomasta silmät leiskuen. Tuomas sanoi nopeasti keksien “Miksi sinun mailla on ihmisen ruumis?”  Mies kysyi taas “Mitäs maillani elävä ruumis tekee?”

Mies laski kirveensä maahan ja vastasi Tuomaksen kysymykseen.

“Katso ympärillesi.”

Tuomas katsoi ympärilleen epäröiden ja näki, maasta törrötti sammaleisia kumpareita  jotka olivat hädin tuskin näkyviä.

Mies jatkoi “Raahaan tänne kaikki kuolleet ruumiit. Kenenkään ei pitäisi nähdä sellaista, se on vain pelkkää raakuutta ja sinä näit siitä vain pienimmän osan”

Tuomas katsoi vanhaa miestä kuin muuttomies häntä.

“Elikkäs olet jotenkin olet saapunut murha paikkoihin ENNEN MUITA. ja raahaat kuolleet ihmiset hautaansa. etkä inahda siitä kenellekään” Tuomas kysyi rauhallisella äänellä. “ Sanoinko minä sinulle niin?” Mies kysyi kirves kädessä liikuttaen. Mies jatkoi

“Nyt kun tiedät, voit häpyä mailtani.

” Mutta olen eksynyt.” Tuomas sanoi säälittävässä äänellä. Hän muisteli omituista unea, jossa hänen käsi raadeltiin. Hän pelkäsi unen toistuvan.

Vanha mies katsoi Tuomasta hetken ajan mietteliäänä. Ja kääntyi pois. Tuomas sanoi “Meinaako tuo ei?” “Sanoinko ei” Tumas juoksi miehen perään. hän vilkaisi taakseen, mädäntyneen käden ympärillä lensi kärpäsiä. toukat pursusivat niiden tekemistä onkaloista. Tuomasta kuvotti, mitä jos käsi oli hänen. Mutta sitten hän kääntyi ja jätti käden taakseen, ja juoksi vanhan miehen perään.

## LUKU 4- K

### Työtä ilmassa

Vanha mies oli saattanut tuomakseen metsän rajalle, suoraan Etsitkö töitä kyltin eteen. ja mies oli painunut metsään.

Tuomas käveli taulussa lukeneensa osoitteeseen.

Kun hän oli paikalla, hän seisoi baarin edessä.

Noh eihän se haittaa jos olen baarimikko. olenhan minä yhtä hyvä matematiikassa, kun apina ratkomassa sanaristikkoa.

“AUST!“ Törppö Tuomas oli astunut jonkun mummelin varpaitten päälle. Mummeli kirosi hiljakseen Tuomasta. “Nykynuoret ovat aina liian huomaamattomia.” Tuomas pahoitteli “Anteeksi rouva.”

Mummeli nosti päätään ja katsoi Tuomasta “Ei se mitään, nimeni on Lähikylän Pirjo” Tuomass ajatteli Suorasukaista sakkia.

Ja sitten sanoi “Nimeni on Tuomas, Mukava tavata”

Lähi kylän pirjo vastasi “Noh

EIkä ole!!” “HÄH?” Tuomas sanoi anteeksi, mitä sanoit. “Onhan näitä nykynuoria kiva nähdä.” Lähikylän pirjo  vastassi mummeli äänellään. Sitten Tuomas käveli ovelle, ja samaan aikaan vilkuili taakseen. Hän avasi oven. sisällä ei ollut ketään, paitsi viiksi vallu joka istui kassan takana.

“Tänään on baari suljettu” sanoi viiksi vallu. Tuomas meni suoraan asiaan “Tulin tänne töihin..” Ennen kuin hän ehti sanoa loppuun, Viiksi vallu keskeytti Tuomaksen. “Minä en omista tätä baaria.”  Hän sanoi lauhkeasti. Hänen takanaan oli “KYLÄN PERUSTAJA!?!” Tuomas huudahti Yllättyneenä. “Ehei. Mutta nimeni ei ole Kylän perustaja, vaan Elmeri.”  Hän osoitti hänen vieressä seisovaa lämpimän ruskean tunkkaista nuorta miestä, jolla oli kellertävän ruskeat silmät. “Tässä on julle. Hänkään ei ole tämän mestan päällikkö”

“kuka sitten on..” HEI PÄÄSTÄKÄÄ MINUT SISÄÄN!!” Kuului iki rotan ääni Tuomaksen takaa.

Ovea paukuteltiin niin että koko ovi vapisi kuin sillä olisi ollut kylmä. Vanhan mummelin ääni taas kääriytyi hänen korvaansa.

Tuomas sanoi epäuskoisena “ Lähikylän pirjo? Onko hän tuon oven takana.”  Tuomas toisti uskomatta sanojaan “Onko Lähikylän pirjo tuon oven takana?”

Viiksi vallu vastasi “Älä avaa ovea!” “Miksi?” Tuomas kysyi.

Julle ja Viiksi vallu katsoivat toisiaan. “

“Ovi on syystäkin auki vaikka ravintola on suljettu. Mutta miksi? ovi on kaksiulotteinen. se joka siellä koputtaa ei ole Lähikylän pirjo, jos hän olisi se miksi häntä luulemme hän avaisi oven itse.”

“Mutta kuka sitten koputtaa siellä?” Tuomas kysyi ihmeissään. Viiksi vallu riisui paidan pois ja Tuomas katsoi hänen kylkeä.

Hänen kylkiluunsa törröttivät epäluonnottovassa asennossa.  Siitä missä kylkiluut olivat törröllään, hänen ihonsa oli kuollutta ja kuivunut käden muotoinen arpi halkoi ihoa.

“Mihi hä koskee niin se kuolee.” Viiksi vallu vastasi. “Nimeni on mikko. Mikäs on teidän?” “Tuomas.” Tuomas vastasi. “Näitkö sen joka kosketti sinua?”  Mikko sanoi.“En.” Sitten hän jatkoi. “Julle esittele tälle rääpäle-lle paikkoja.”

Sitten mikko käveli tiskin takaa pois ja meni siivoamaan salia. siellä oli tummia puu pöytiä. sali oli jotain vanhaa teemaa. Julle ja Tuomas saapuivat keittiöön. “Tässä on keittiö” Julle sanoi . Keittiö jossa he seisoivat oli vanha puu keittiö, jossa oli vain uusia ruoanvalmistus laitteita. “Kukas hän on?” Kuului keittiön ovelta.

“Tuomass.” Kun mummeli käveli  ove suulle ja sanoi sen kun olisi nähnyt perivihollisen. “Niin minähän tässä.” Tuomas sanoi epäröivällä äänellä, ja näytti vaivautuneelta. “Hän tuli tänne töihin.” Julle sanoi Tuomaksen puolesta.  “Niin vasta aloitin.” Tuomaksen naamaa pitkin valui hiki pisara. Ja hän katsoi epäröivästi Lähikylän pirjoa.  “ No tervetuloa Turhalan Tuomas.” Pirjo vastasi. Hymy suin mutta silmät sirrillä että voisi mulkoilla Tumasta. Tuomaksen koko naama valui hikeä ja hän nielaisi kuuluvasti.

Mitä tästäkin tulee jos työnantaja vihaa minua? Saanko tarpeeksi palkkaa? Ei ainakaan mitään hyvää jälkeä. “Mikäs on minun ensimmäinen tehtäväni?” Tuomas kysyi pala kurkussa, mutta ei antanut palan kurkussa pilata ääntään. “Luutua lattiat senkin maa  orja.” Pirjo vastasi. Jotenkin hän arvasi mummelin mielipiteen. Koska hän katsoi tätä ja näki murhaavaan katseen. Katseen joka näytti miten paljon hän vihasi tätä. Kuin hän olisi ollut lasinsirpale jalassa.

Tuomas luutusi lattioita. Vau Tuomas, olet oikea mestari tässä. Nyt sinulla on uusi työ. Työ Siivoojana. Sitä paitsi  Elmeri on liian nuori perustamaan kylää, siinähän minä olen paraskin puhuja. Tuomas kasteli märkää luutua vedessä ja jatkoi luutumista. Siinä on kyllä jotain mätää, Mutta mitä? Tuomas lopetti luutuamisen kesken kaiken. ja nosti päätään. Jos minä.. Minun on saatava sopimus. Ja jos Elmeri on töissä täällä eihän hänellä olisi voinut olla niin paljon rahaa. Rahaa jolla rakentaisi nämä kaikki, Rahaa jolla kustantaisi mitään näistä.

“Minun pitäisi olla varovainen, etten olisi seuraava käsi haudassa.” Hän mietti ääneen. Sitten hän tajusi että häntä tuijotettiin kuin Sirkuspellejä Roska vuorella. Pirjo sanoi. “Hyvä hulluuden jumalatar. MIKSI SINUN PITI VALITA JUURI TUO UUNO!?” Mikko katsoi häntä juuri tekemänsä voileipä suussaan. silmät pullottaen kun kanalla ja suu auki kuin olisi jäänyt haukkomaan henkeä. Julle läimäytti otsaansa. “Pitikin arvata että ensimmäinen näkemäni asukas olisi joku.. Hyvä tarinankertoja.” Julle hymyili.  Mikko kohautti olkiaan. ja asteli leipä suussaan pois. “Miksi olet etäinen?” Julle  kysyi Tuomakselta ja nojautui eteenpäin silmät kieh-tottuneesti sirrillä. “Ajattelin pölliä sop..” Tuomas katsoi häntä, kun hän oli melkein lipsahtanut aikeen. Julle sanoi ylimieliseltä äänellä “Tulen mukaan.” Hänen silmänsä olivat kiinni ja hän hymyili. Tuomaksen rinnassa tuntui olevan musta sykkivä kipu, kuin hän olisi ampunut sanat.

Julle avasi toisen silmänsä ja katsoi häntä. katseella joka jäykisti Tuomaksen. Hullun kiiltävä silmä joka katsoi häntä. keittiö suli ja pimeys valtasi koko huoneen tuomas näki vain silmän joka leijuu, sen ympärille ilmestyi. “Savi naamio.” “hah, taisit toden teolla säikähtää” Julle naurahti nähdessään hänen ilmeen. Tuomas otti keittiön pöydältä kala veitsen, ja sivalsi jullea rintaan sillä Jullea. Tuomas karjui vihasta ja Julle kirkui kun naama kadoten vereen peittoon.

Tuomaksen silmät olivat laajentuneet raivosta ja pupillit liikkuivat häirintyneesti. Hänen silmät katsoivat epäuskoisesti Tuomasta. Julle yritti täristen kauhusta torjua kädellään  iskuja.§ Tuomas kaatoi Jullen potkaisemalla hänen mahaansa, ja Julle tarrasi Tuomaksen kurkusta , hän yritti kuristaa hyökkääjää. Mutta Tuomas painoi Juliusta maata vasten ja kohotti veitsen ilmaan terä kohti maassa rimpuilevaa Juliusta. Julius valahti veltoksi ja kouristeli niin voimakkaasti että Tuomas horjahti  ja kaatui maahan. sitten hän nousi istualleen katsoen maassa makaavaa uhria. Hän syöksyi jullea kohti ja alkoi painamaan Jullen kyljessä olevaa haavaa joka vuoti.

## LUKU 5 -K

### Voivatko unet jatkua?

Tuomas heräsi ja näki saman katon jonka hän oli nähnyt viimeksi.  Mutta eri kohtaa huonetta. Myös hänen kehonsa jotenkin tuntui eriltä. hän tunnusteli tuntoaistilla kehoa, ja pian huomasi kaksi tervettä kättä. Sitten hän silmäili sidottua kehoa. Hänellä oli Hänen aamulla vaihtamassa vaatteet.

Tuomas mietti. miten hänen vaatteensa oli vaihtuneet? ja miksi häneltä ei puuttunut kättä? Tuomas kohotti katsetta vaatteistaan kun hän tunsi että häntä tiskialtaisiin. Oikeastaan hän ei halunnut tietää kuka katsoi häntä.

Mutta hän pakot tautui mustan hahmon kanssa naamatusten.  Musta otus sanoi “ Pelaat kaksinaamaita peliä.” Ja katosi sanansa sanottua. kuin sanat olisi jääneet ilmaan. Tuomas kuuli sanojen toistuen, mutta joka kerran kun sanat toistuivat uusi ääni liittyi joukkoon. Ovesta asteli sisään ihminen jolla on valkoinen  Savi Naamari. Tuomas ajatteli ensimmäistä kertaa onko hän mies vai nainen? Ihmisellä oli leveät oli leveät hartia ja voimakkaat kädet. Minä vaikutti tämän ihmisen rinnalla heikolta pieneltä liiskaantuneelta kalaruodolta. savi naamarin alta katsoi häntä Silmä. Ihminen piteli. Tylppää veistä jossa oli kolo. kuului epämääräinen ääni joka sanoi “Tule.”

Hän tuli luokseni ja kohotti puukkoaan, sitten hän viilsi köydet ympäriltäni. Hän ei säästellyt veitseään ja tunsin kuin neste tummensi paitaani. kirvelevä kipu tuntui inhottavin pana kun tylppä veitsi upposi sääreen ja veitsessä oleva kuoppa tuli vastaan. se repi muutakin kuin pelkästään ihoa. Liha repesi luusta irti,  ja kun puukkoa nosti. se oli kuin se olisi ollut koukku jonka päässä roikkui kalan ulos revityt sisuskalut. Tuomas puri hammasta ja yritti estää rääkäistä tulemasta suusta. Kipu vihloi häntä Maailma pyöri kun hermo kertoi armotta aivoille kipua.

Älä sulje silmiäsi yritä kestä! se tuntuisi paremmalta..  EI!!. “Mutta….” Hän sanoi ääneen. Tuomaksen silmät sulkeutuivat ja kipu hellitti.  Ihminen tunnusteli hänen naamaansa. Lopulta hänen oli pakko myöntää että hän oli pyörtynyt. Nyt hän ei kyennyt kävelemään hänen perässään. Yhtäkkiä ihmiselle tuli yhtäkkiä idea. Tuota rääpälettä on helppo kantaa. voin viskata hänet muiden luo. sitten hän kohotti Tuomaksen päätä, joka oli veltto. ja laittoi kätensä hänen päänsä alle. sitten hän ujutti kätensä Tuomaksen jalkoje alle.  ja nosti hänet, kevyempi kuin se saastaine pelle.

Sitten hän käveli ovelle ja avasi sen. Hän asteli ruskealle sementi käytävälle, jota valaisi seiniin kaiverretut kolot jossa kökötti ihmisen kellastunut pääkallo, jonka sisältä tulvi himmeää kellertävään valoa. Käytävässä oli paljon risteyksiä niinkuin se olisi ollut labyrintti, mutta mikään tie ei johtanut umpikujaan.

Ihminen ajatteli. Onpa pörröinen tukka. onkohan se pehmeä? Ihminen lopetti kävelemisen kesken. ja sitten pudisteli päätään. Mitäs hän ajattelisi jos saisi tietää puuhistani. Sitten hän jatkoi kävelemistä. Muutenkin, tuokin ihminen on määrätty kuolemaan. Eikä olisi järkeä alkamaan paijaamaan tätä ihmistä. Lopulta hän päätyi mänty puu oven eteen. Savi maskinen ihmine kohotti kättään avatakseen oven, mutta ei tavannutkaan ovea. Hän katsoi sylissään olevaa ihmistä ja pörrötti hänen tukkaan. Ei hän minua voi tappaa, muutenkin tappaisin hänet ennen-minkin. Repisin häneltä naaman ja ripusta-isin sen minun takan ylleni. Sitten hän avasi oven.

Huone oli tyhjä lukuun ottamatta kolmea ihmistä. ihmiset istuivat pienen puu pöydän äärellä. Ihmiset katsoivat Ihmistä joka oli hänen sylissään. “Hänhän on jalka rikko!” Yksi ihminen huudahti. Se oli Nuori nainen. Toinen häntä vanhempi Vanhempi Nainen Hyssytteli häntä. Hän kuiskasi “Haluatko olla kuin Jimi, joka menetti päänsä.”

Savi naamio-nen ihminen laski Tuomaksen Maahan. ja käveli pois oven perässään sulkien. mutta hän ei kävellyt kauas, vaan meni katsomaan piilokamerasta mitä he tekivät.

Ihmiset huutelivat toisilleen. Savi naamio-nen ihminen istahti penkkiin ja töllötti tietokoneiden ruutuja, joissa näytettiin muihin kymmeniin huoneisiin. Hän riisu maskinsa. Ja Arpinen naama vetäytyi virkistykseen. “HA HA HA HA” Mies nauroi matalalla äänellä. Verenpunainen kiilto hohti hänen silmän pupillin reunoilla. Silmät olivat mielihyvästä sirillä. “Olisitte tappaneet itsenne niin oli sitten päässeet helpolla.” Häntä huvitti ihmisten tyhmyys.

Hän istahti penkilleen ja katsoi käsiään. Kunhan se Ihminen kuolee niin voin tehdä hänen tukastaan minulle pehmeän puukon suojuksen.

Tuomas heräsi ja näki kaksi ihmistä hänen päänsä yllään. “Tajuissaan” Sanoi katkerana nuori nainen. Taas Kui häntä nuorempi Mies näytti ilahtuneita. “Tervetuloa!!” Tuomas katsoi heitä kuin tyhmiä. nuorempi nainen sanoi näreissään nurkassa kököttävälle Naiselle  “Hän tuskin voi kävellä!” Tuomas katsoi jalkaansa. Jalka oli kääritty mustaan ja vaalean ruskeaan kankaaseen. Vaaleampi kangas oli kuivuneen veren peitossa.

huonetta valaisi pieni kellertävä valo. Huoneen reunat olivat täydellisen pimeät. hän katsahti nurkkaan, kun jokin liikahti siellä

Vanhempi nainen katsoi tuomakseen nurkasta. “Mikä on herralla nimi?” “Tuomas.” hän vastasi. Nainen katsahti käskevästi kahteen nuorempaan. vaalea ruskehtava suora tukkainen nuori nainen jolla oli mustikan siniset silmät, hän oli hoikka ja hänellä oli vihaisen näköiset kasvot. “OLEN IINA!” Sitten Iina mulkaisi vanhempaan naiseen ja sanoi “Riittääkö?!” Nainen nyökäytti päätään, niin että varjot nielaisivat hänen silmänsä. Tuomas Takin nuorempi poika jolla oli ruskea tukka ja veikeät vaalean ruskeat silmät. hänellä oli laihat kulmakarvat ja iloiset kasvot. “hei olen Sami.” Hän sanoi iloisesti hymyillen. Vanhin katsoi toisessa päädyssä olevaan nurkkaan. Tuomas oletti hänen kertovan nimensä. Mutta vanha nainen murahti. “Eikö sana kuulunut vai madoksi olet muuttunut.

Tuomas ei ollut huomannut neljästä joka kökötti varjojen peittämässä nurkassa. “Tuleppas esittäytymään!” Nainen sanoi. varjojen kätköstä kuului kahinaa, kun musta paitanen mies jolla on  musta tukka ja hänellä oli rauhalliset pastillin vihreät silmät silmät. Hänen naamansa oli arpinen. Kaksi pitkää arpea halkoi hänen nenän ja silmien välistä, niin että ne muodostavat ristin.

“ Otto.” Hän sanoi suoraan. Sitten hän työntyi varjoihin.

Vanha nainen kääntyi hänen puoleensa ja hymyili. “Nimeni on Memmu.” “Memmu.. Hihihihi” Sami ja Iina hihittivät.

Memmu silmäili heitä.” Mikäs noin naurattaa?” Hän nosti toista kulmakarvaansa. “Ei mikään.” Iina vastasi. Sami ei näyttänyt mitenkään häpeävän, eikä pelkäävän. “Nimesi.” Hän sanoi suoraan.

Sami kuitenkin lisäsi. “En ole tottunut sellaiseen nimeen.” Tuomas lakkasi kuuntelemasta. mitä ihmettä teen täällä haisevassa huoneessa. ja kuka tuo emo on? Yhtäkkiä toinen ääni vastasi. Pilkka ei sinusta parempaa tee. Joku katsoi Tuomasta. Hän käänsi katseensa nurkkaan jossa häntä katsoi, kaksi kiiltävää pastillin vihreää silmää.

Lukeeko hän ajatuksia? Älä ole tyhmä! Eihän hän tietenkään voi lukea ajatuksia. Eihän voi tässä maailmassa tapahtua mitään yliluonnollista. Sitten hän ajatteli mustaa hahmoa. skitsofrenia ehkä. uskon yhäkin että maailma on normaali, vai uskonko? Haha hyvä vitsi. “Olen kyllä vitsikäs.” Kaikki töllötivät häntä. Tuomas alkoi ajatella heidän päiden tilalle muutto miehen naaman. Hehe perus näky.

## LUKU 6 -K

### Todellinen hullu

Tuomas heräsi. Missä olen? Tuomas ajatteli. mutta sitten hän muisti. Olen yhäkin täällä. Hulluus tunkeutui hänen mieleensä. Olen vieläkin täällä. Minun pitäisi olla kotona. Uudessa talossa ja muuttomies pitäisi olla siellä. Mutta jäin tänne. Huoneen oven suunnalta kuului avainten kilinää. ovesta astui esiin otus. otuksella oli ihmisen vartalo mutta sillä oli leijuva linnun kallo. Kallon sisältä tuli kellertävää aavemaista valoa. Otus alkoi puhua Katkonaisesti. “Jo-ka-ine-n Tu-le il-mo-i-tu-ma Tu-l-ka Mu-ka.” otuksen nokka sulkeutui ja se jäi odottamaan Heitä. Kaikki olivat säpsähtäneet hereille. Tuomas tiesi että Otto oli varmastikin herännyt aikoja sitten, Mutta yritti olla kiinnittämättä siihen huomiota . Kaikki olivat hiljenneet eivätkä he riidelleet niinkuin yleensä. He vilkuilivat toisiaan. Sitten he yksitellen nousivat  ja Kävelivät ovelle. Tuomas meni heidän mukana ja vilkaisi taakseen. Otto katsoi häntä Pastillin vihreät silmät hohtaen pimeässä uhkaavasti. “pelaat Kaksinaamaista peliä”. jokin kuiskasi hänen korvaansa.

Sitten kun hän katsoi otusta tämän naaman tilalla oli peili. Hän katsoi sitä epä uskollisesti. olen näkymätön? Mitä ihmettä. lattia katosi mutta hän ei pudonnut, vaan huone katosi. Hän oli oman talon edessä. Tuossahan olen minä. Tuomas ajatteli kun huomasi oman kaksoisolennon menevän oman talon sisälle. Aika pika kelautuu aurinko laski ja kuu nousi. Tuomas käänsi selän talolle ja katsoi Juhon talon suuntaan, mutta näki kadulla jonkun kun himmeä katuvalo valaisi ihmishahmon muodot. Tummalla otuksella ei ollut naamaa eikä  mitään muutakaan, se oli vain ihmis muoto.

Katu Lamppu sammui. Ja kun se taas syttyi otus oli liikkunut suunnilleen metrin, Mutta se oli muuttanut muotoa. Tuomas ei saanut sanaansa ulos suustaan, kun näki minkä muodon otus oli ottanut. “ Hetkonen!! Et sinä voi... Mutta kuka sitten olisit..” Tuomas katsoi eepä ulkoisesti tätä hahmoa. Mutta.. Miksi? Tuomas käänsi selkänsä ja juoksi pois päin otuksesta.jotenkin tämä ei tunnu hyvältä. Hän oli pettynyt nähdessään hänet mutta hänen oli pakko tehdä se  Minun on varoitettava itseäni. Tuo varmastikin yrittää murhata minut.. Toisen minun. Tuomas huomasi vasta nytten mikä hänellä oli kädessä. Hän katsoi sitä, Se oli Musta sileä kivi johon oli kaiverrettu harakanvarpailla tekstiä ja kuvioita, Mutta siitä ei saanut selkoa. Mutta yhden sanan hän erotti “JUOKSE” Tuoma luki. Hänen päänsä oli sekaisin mutta kun hän oli lukenut tekstin. hän huomasi olevan huoneessaan ja Hänen peilikuva tölloisteli häntä. Joku lähestyi ovea.

Toinen Tuomas valpastuu ja piiloutui sängyn alle. Sama vertahyytävä hengitys kuului ilmassa. Joku taas nousi portaita ylös. Nyt hänen on joustava ettei hän tekisi sitä samaa mokaa ja odota liian kauan sängyn alla. Tuomas huusi epätoivoisesti “Juokse” Mutta mitään ei tapahtunut.  “JUOKSE!” Tuomas ärjäsi. Toinen Tuomas otti jalat alleen ja ponkaisi sängyn alta. Tuomas ei ollut huomannut kolmatta henkilöä joka oli tullut hänen huoneeseensa. Yhtäkkiä hän oli vastatusten.. “Juho?” Tuomas kuiskasi. nuorella miehellä oli kalpea iho ja hänen kaulansa oli sulanut, niin että ihoon oli tullut kuplia ja mustia paukkuja. Hänen suustaan valui maahan mustaa pilaantunutta vettä, vedessä  kiemurteli limaisia niljakkaita Loisia.

Saastuneen vanhan ojan tukahduttavan lemu leijui ilmassa. hänen silmä kuoppansa olivat naamassa kuin kaksi pimeää kaivoa. mädäntyneen ihon seassa luikerteli matoja. Tuo ei ollut hänen tuntemansa “Juho”

Mutta hetkonen jos ns Juho on tässä, niin kuka nappaa hänet ovella.

Tuomas vilkaisi vielä Juhoa. Sitten hän juoksi pois alakertaan. Hän näki itsensä törmäävän tummaan hahmoon. Nyt hän näki hahmon tarkemmin. “Hän on totta” Tuomas sanoi itselleen. Suoraan  hänen ja Peilikuvansa edessä seisoi savinaamari. Heti kun toinen tuomas törmäsi häneen, hän pyörtyi. Mutta savinaamari ei raahannut häntä pois talosta, vaan syötti hänelle jonkun pillerin. Sitten hän nosti toisen Tuomaksen ja vei hänet yläkertaan. Tuomas ei seurannut heitä ,koska Tuomas tiesi mitä hän tekee. Tuomaksen mieli oli tyhjä.

Hän käveli shokissa olohuoneeseen ja istahti sohvalle. Tuomas katseli hänen kädessään olevaa kiveä, Sitten hän kohotti katseensa siitä. Kun kuuli ääniä. Televisio käynnistyi itsesstään päälle ja teki pilkko pimeään huoneeseen sinertävää valoa. Keittiön ja olohuoneen erottivat ovi. Eihän tuo ovi ollut tuossa ennen. Oven takaa kuului kolinaa kuin jotku olisivat liikkuneet siellä mutta Mikä siellä liikkui? Tuomasta ahdisti. yhtäkkiä  ovi alkoi täristä käsiä yritti pukata oven lävitse niitä oli satoja, Ne olivat pitkiä ja käsillä ei näyttänyt olevan kantajaa. Kädet syöksyivät Tuomasta kohti. Tuomas otti jalat alle ja pakeni. Mutta jalat sutivat olohuoneen lattialla. Ja hän kaatui ja kädet tavoittivat hänet. Tuomas kirkui kauhusta, kun kädet tarttuivat häneen kiinni ja ihmisen kynnet puristuivat Tuomaksen ihon alle. Kipu ei hellittänyt vaan päinvastoin. Maailma pimeni reunoja myöten, ja kipu hellitti.

## LUKU-7-K

### Yksin

Juho käveli katua pitkin kohti Tuomaksen taloa.  Oli kulunut kaksi päivää siitä kun Tuomas oli käynyt raukkamaisen Jullen kimppuun. Kun Juho oli päässyt vihdoin määränpäähänsä niin hän koputti oveen. Kukaan ei vastannut. Juho odotteli vielä hetke. Tuntui siltä ettei kukaan ollut kotona. Ei ristin sielua kaan.

Hän ei päättänyt kuitenkaa luovuttaa. Juho nosti kätensä kohti ovea ja aikoi koputtaa uudestaan mutta yritys jäi lyhyeen kun oven takaa kuului ääniä. Kuin joku olisi epätoivoisesti yrittänyt kompuroida pystyyn. Ja kurkotella kädellään oven kahvaan päin. Mutta ei ylettyisi. Juho avasi oven apposen selälleen. Hahmo kaatui maahan yhtäkkisestä liikkeestä.  Hiljaisuus valtasi talon kuin hengittämisen olisi kielletty.  Oviaukon muotoinen valoaukko ilmestyi taloon kun ovesta tullut valo valaisi pimeän talon. Verhot oltiin vedetty ikkunoiden eteen, mutta televisio oli yhäkin päällä. Joku oli ollut oven takana, muttei enään. Juho astui sisään pitkän epäröinnin jälkeen. Tämä varmisti katseellaan huolellisesti eteisestä näkyvää olohuonetta. Hän sulki oven perässään, muttei viitsinyt huutaa Tuomasta nimeltään. Jotain tuntui olevan vinossa.  Talon varjot, omituinen hiljaisuus, verhot ikkunoiden edessä ja vielä pimeässä autiossa talossa suhiseva Televisio.  Talokin itse tuntui erilaiselta kuin ennen.

*Eikö tässä näin pitäisi olla eteinen ja eteisen jäkeen pikkuinen käytävä?* Juho oli suoraan astunut olohuoneeseen jossa televesion kammotava suhina ei ainakaan helpottanut tunelmaa. Yhtäkkiä sohvan takainen ovi avautui itsestään apposen selälleen, pimeydestä käveli hahmo kohti Juhoa. Siina samassa Juho yunnisti Tuomaksen.