Mega Man 1

**Mega Man 1** on koko uraa uurtavan Mega Man -pelisarjan ensimmäinen osa, joka esitteli maailmalle sinisen, sitruunoita ampuvan robotin. Nykyisin peli on selkeästi alkuperäissarjan heikoin lenkki, mutta se antoi seuraaville osille hyvät eväät parannella herkullista reseptiä.

## Vuonna 200X

Dr. Lightin robottiteknologian ansiosta maailma on pullollaan ihmisten elämää helpottavia, auliita robotteja. Kateuksissaan Dr. Wily niminen hullu nero tahtoo osoittaa paremmuutensa valloittamalla maailman. Hän kaappaa ja muovaa Dr. Lightin kuudesta eri robotista tuomiopäivän aseita, jotka pysäyttääkseen Dr. Light vuorostaan tuunaa kotiapulaisesta nimeltä Rock oikeuden miekan. Käsikanuunansa avulla Mega Man murskaa Dr. Wilyn robottiarmeijan ja... jättää Wilyn nuolemaan näppejään?

## Kaava mitä mainioin

Mega Manin julkaisuvuosien aikaan pelit olivat kovin lineaarisia, joten Mega Man tarjosi pelaajille virkistävänä uudistuksena vapauden valita järjestyksen, jossa pelata kuusi ensimmäistä kenttää. Toki kentät ovat helkkarin huonosti tasapainoitettuja toisten ollessa helppoja ja toisten vaikeita. Onneksi koko peliä ei tarvitse aloittaa alusta game overin jälkeen, vaan kenttiä voi yrittää niin monesti kuin haluaa.

Kentät ovat pullollaan monipuolisista vihollisista, joista osa voi suojata itseään mutta pysyä paikoillaan tai vaihtoehtoisesti syöksyä itse Megsua päin. Vihulaisten lisäksi kentissä riittää loikittavaa, toisten ollessa rotkopainotteisia ja toisten estepainotteisia. Jokaisen kentän lopussa odottaa robottimestari, jotka hyökkäävät eri tavoin ja liikkuvat eri tavoin. Kun heidät voittaa, saa heidän käyttämänsä aseen osaksi Mega Manin arsenaalia. Nämä spesiaaliaseet kuluttavat energiaa, mutta pätkivät vihollisia nopeammin. Etenkin Elec Manin muikea ase rikkoo pelin ampuessa ylös, alas ja eteen yhtä aikaa. Lisäksi Ice Manin ase jäädyttää hankalammat vihut paikoilleen, kuten yksikoipiset kykloopit kenttien lopuissa. Spessuaseet loistavat parhaiten pomotaisteluissa, sillä tietty spesiaaliase on toisen pomovastuksen heikkous, joka toimii kivi, sakset ja paperimeiningillä.

Kuuden robottimasterin jälkeen Mega Man hyökkää Dr. Wilyn tukikohtaan, kohdaten jokaisen "Wily kentän" päätteeksi eliittirobotteja. Myös aiemmin kukistetut kuusi robottia palaavat takaisin. Lopuksi Dr. Wily itse haastaa Mega Manin omalla tuhokoneellaan. Tämä kaava tulee toistumaan enemmän tai vähemmän joka Mega Man pelissä, tosin ne päivittyvät aina vähän paremmaksi toisiinsa nähden.

## Vanhuksen riippakivet

Vaikka ensimmäinen Mega Man on edelleen varsin pätevä peli, on se jälkipolven edessä auttamatta hiomaton. Peli esittelee niin paljon uutta, ettei sitä ole vielä viimeistelty. Tasapainoisuus on selvästi pelin isoin ongelma, sillä esimerkiksi kaksi pelin bossia, Elec Man ja Ice Man ovat keinotekoisesti kaikista haastavimpia pomotaisteluita. He tappavat Mega Manin kolmesta osumasta, kun taas he itse nielevät useita kymmeniä osumia. Heidän heikkouksia hyödyntämällä he toki kellistyvät äkkiä, mutta se vaatiikin toisen kentän pelaamisen ensin. Tämä vie valinnan vapautta niiltä, jotka eivät tahdo kärvistellä hankalien pomovastusten äärellä varsinkaan, kun Ice Manin kenttä on pelin vaikeimpia.

Vaikka yleensä kenttien läpäisyksi riittää putkijuoksu kentän halki, vaaditaan Dr. Wilyn tukikohdassa yhtä piilotettua asetta, Magnet Beamia. Kyseinen ase tekee pelin eläimellisimmistä hyppykohdista lasten leikkiä, mutta sen pakkohankinta on varsin ilkeää. Ilman sitä Mega Manin on tapettava itsensä ensimmäisen Wily-kentän lopussa, sillä Magnet Beamia vaaditaan etenemiseen. Hankalista hyppykohdista vielä mainittakoon, että osasyy sille on Mega Manin putoaminen tiettyjen liikkuvien laattojen läpi, mikäli hän saa osuman. Muista osista poiketen myös piikkeihin putoaminen johtaa kuolemaan, vaikka olisikin osuman seurauksena tulleessa "kuolemattomuustilassa". Lisäksi liikkeestä pysähtyminen liu'uttaa Megsua vähän matkaa, joka voi johtaa turmaan.

Pelin viimeinen tuskan aiheuttaja on lopun pomotaistoputkeksi kutsuttava Boss Rush. Vaikka se ei sisälläkään kaikkia robomestareita, on neljän kukistaminen putkeen yhdellä energiamittarilla varsin haastavaa. Lisäksi spesiaaliaseita ei voi tankata pomojen välissä. Häviäminen voi siis johtaa taisteluun tyhjillä spessuaseilla, jossa vaiheessa pelaaja voi yhtä hyvin luovuttaa, koska niiden tankkailu vihollisten pudottamilla pikkutankeilla on puuduttavaa. En ole varma vaikuttaako harvempiin esineiden pudotuksiin se, että monesti viholliset pudottavat esineen sijasta pistepalluroita. Näillä saa kerrytetty hi-scorea, joka näkyy ruudun yllä. Nykypäivänä varsin tarpeeton ominaisuus.

Vaikka ykköstä synkentävät muutamat huonot puolet, on peli silti kultaisella sydämellään aloittanut omantyylisen pelisuuntauksen. Aikansa moniin muihin peleihin verrattuna se on monilta osin yhä hyvin nautittava peli. Mega Manin aloittamaa loikintaa ja ampumista sisältävää tyyliä ylistetään ja hyödynnetään vielä tänäkin päivänä etenkin indiepelien keskuudessa.

## Rapeaa retroa

Mega Manin soundtrackit ovat yleisesti ottaen hyvin suosittuja niiden energiaa tursuavien melodioiden ja hyvien instrumenttien ansiosta. 8-bittinen terävyys ja rytmi pumppaavat pelaajat täyteen taistelutahtoa ja saavat heidät nauttimaan siitä! Alla pari malliesimerkkiä pelin biiseistä.