מייאוואקי סאקורה

**חינוך קודם** | בית ספר נוצרי-קתולי

מייאוואקי סאקורה היא תושבת במכון הרפואי-פסיכיאטרי.

## היסטוריה

דמנטור נולדה בשם מייאוואקי סאקורה בקאגושימה. היא הייתה הבת הראשונה אחרי שבעה בנים, אז השמחה הייתה גדולה. היא הייתה  כל כך כל כך גדולה, שאפילו עשו חגיגה גדולה בשביל. זה לא שינה לסאקורה, כמובן, אבל זה רק הוכחה שאם היא הייתה מקשיבה להורים האוהבים והטובים שלה קצת יותר היא הייתה במקום אחר לגמרי.
המשפחה שלה הייתה נוצרית קתולית, אז בתור ילדה היא למדה על זה הרבה. היא אהבה את הנצרות מאד, וברגע שלמדה לכתוב - היא החלה לכתוב עליה ועל השראתה ממנה. היא הסתובבה עם התנ"ך הנוצרי, וגם עם מחברת שבה היא כתבה את כל הדברים על הנושא. היא למדה בבית ספר נוצרי קתולי, מן הסתם, וגם שם התבלטה בגלל חוכמתה, וגם בגלל החלקים האחרים של האופי שלה, וכמובן, המראה שלה. הרבה בנים שלא באמת רצו ללמוד שם ניסו להתחיל איתה, אבל היא תמיד סירבה להם.
אבל הכל השתנה כשהיא הייתה בת 15. אל הכיתה הגיע ילד חדש - השם שלו היה יאמאזאקי שירו, וכבר מהשניה שסאקורה ראתה אותו היא התאהבה. היה לו שיער מבולגן וחיוך תמים על הפרצוף, וסאקורה לא יכלה שלאר לבהות בו בכל השיעורים במקום להתרכז. היא פחדה ממש לגשת אליו, שלא לדבר על זה שהיא ממש שנאה את עצמה על המחשבות שעברו לה בראש התמים שלה כל פעם שהוא עבר לידה.
בסופו של דבר, אחרי חצי שנה מאז הצטרפותו,  הם דיברו בפעם הראשונה. זה היה במסדרון - סאקורה נתקעה בו בטעות, וכל הספרים שלה נפלו לה מהידיים, כולל המחברת שבה היא כותבת. המחברת נפתחה על קטע שכתבה, והיה נראה שהוא לא יכול שלא לקרוא כשהוא רכן לעזור לה לאסוף את הספרים. בסופו של דבר הוא שאל אותה בביישנות אם היא כתבה את זה, והיא אמרה לו שכן. הוא אמר שזה נראה מאד יפה, והיא, בתגובה, בלי לחשוב הרבה, אמרה לו שהוא יכול לקחת את המחברת ולקרוא בכולה. הוא אמר שהוא ישמח, והיא נתנה לו. ביום שלמחרת הוא הגיע למקום שלה עם חיוך גדול, ואמר לה שהיא הילדה הכי מוכשרת שהוא ראה אי פעם. בלי להרגיש, הם התחילו לדבר כל הזמן - על הדברים שסאקורה כותבת, על הנצרות, על החיים. היא אפילו נתנה לו לשמור את המחברת שלה, כי המחברת כבר הייתה גמורה במילא.
זה הדרדר לדברים שסאקורה פחדה שזה ידרדר אליהם מהר מידי. הם החלו להפגש בסתר אחר הצהריים, ואפילו הסתובבו יחד בבית הספר. חלק אחד בה צעק לה שהיא לא בסדר, שהיא עושה רצף של טעויות כל זמן שהיא ממשיכה להפגש איתו, אבל...היא הייתה מאוהבת לחלוטין. אז היא לא התיחסה למה אסור ומה מותר יותר. הם הפכו לזוג, והם שכבו ממש קצת אחרי זה. טוב, השלב שבו רצף הטעויות שלה התפוצץ לה בפרצוף היה כשהיא הבינה שהיא בהריון.
היא אמרה על זה לשירו ישר, והוא אמר שהם צריכים לברוח. לא היה אכפת לה כבר שזה עוד טעות ברצף הטעויות, היא פחדה ורצתה לברוח. אז היא ברחה איתו מקאגושימה. הם נעצרו כשלסאקורה נגמר הכוח, ואז היא בכתה. ממש בכתה. הוא הבטיח לה שהכל יהיה בסדר, שהוא יעזור לה לעבור הכל, שהוא לא ינטוש אותה אפילו לרגע.
לקח לו בדיוק שבעה שבועות להתחרט על זה.
הן גרו ברחוב, במקום קטן שהם בנו לעצמם. הוא היה מנסה לעבוד, והיא הייתה נחה, או סובלת מכאבים. כן, ממש כאב לה, ולא היה לה מושג למה. כל מה שהיא ידעה זה שהיא לא בסדר, ושככל הנראה גם מה שנמצא לה בבטן לא בסדר. אחרי שבעה שבועות, היא קמה בבוקר ומצאה את עצמה לבד. אפילו מכתב הוא לא השאיר לה, הוא פשוט קם והלך. סאקורה הייתה שבורה, כל מה שהיא יכלה לעשות זה לקחת את המחברת והספר שלה ולהתחיל ללכת. היא הצליחה ללכת בדיוק 77 ק"מ לפני שהיא קרסה, ולקח לרופאים 77 שעות עד שהם הצליחו להציל אותה לגמרי. את התינוק הם לא הצליחו להציל, וגם זה, בין היתר, שבר אותה. היא נכנסה לדיכאון, ואחרי 77 יום היא פשוט התחילה להתנהג מוזר - היא רצתה שיבואו לה גלימה שחורה, היא החזיקה את הספר שלה ממש צמוד לגוף שלה כל הזמן, והיא הסתובבה רק בחושך. הרופאים לא הבינו מה הבעיה איתה, כל תרופה או טיפול שהם ניסו לא עזר. היה נראה שהיא הפכה לצל שחור וקודר של עצמה. אחרי עוד 77 יום, הם הביאו פסיכיאטר חדש כדי שידבר איתה. איך שהוא, הוא הצליח לגרום לה לדבר - אבל לא דברים טובים. היא התחילה לדבר בצורה ממש מפחידה, על איך היא רוצה ללכת ולרצוח את כל התינוקות בעולם, ואחרי זה את כל הילדים, ואת כל מי שמצפים לילדים, ואת כל הגברים שלא נמצאים עם האישה שלהם כל הזמן...אחרי הטיפול הוא אמר להם שיש לה בעיה קשה, ואם הם ישחררו אותה אי פעם מהמחלקה, סביר להניח שהיא תהפוך לרוצחת חסרת לב (לא שהיה לה לב כרגע).
בסופו של דבר, הוחלט לשלוח אותה לפסיכיאטרי רפואי. היא נמצאת שם ללא שינוי, תמיד מסתובבת בחושך ומדברת בלחישות. קשה שלא לזהות אותה - היא נראת כמו ילדה רגילה לגמרי, פרט לזה שהיא תמיד מחזיקה ספר, תמיד עם בגדים שחורים ותמיד עם עיפרון תקוע בין האוזן לראש. היא נלחמת רק בחושך, והיא נוהגת להרביץ עם הספר שלה, לתקוף אנשים מאחורה, ולנעוץ את העיפרון בעיניים שלהם שהיא מסיימת. היא קוראת לעצמה דמנטור, כי היא פשוט כל כך דומה להם - אפלה, רוצה להרוס לאנשים את כל הדברים הטובים בחיים שלהם, מסתובבת במקומות חשוכים שנותנים הרגשה רעה. היא תחסל בן אדם ברגע שהוא ידבר על דברים טובים שהיו לו או יש לו בחיים, והאנשים היחידים שמצליחים להוציא ממנה צדדים שהם לא הצד הקר והאפל שלה הם מוקאיצ'י מיון, הוקאזונו האזוקי, אינואה יוריה, אייגאסה מואה ושינוזאקי איאנה. היא גם נלחמת ביום, מן הסתם, אבל היא חלשה בהרבה. גבול האנשים שהיא יכולה לריב איתם בלילה זה שבע - היא לא מרשה לעצמה יותר.