Помста Пушка розділ 1

- Мряв!- потягнулася від сну маленька киця, зрозумівши що знаходиться в яслах, біля мами.

Снилося їй, що вона сама у темному лісі. Здобич не шурхотіла в підліску. Вітерець не бавився з листочками. Було тихо, темно і холодно.

Враз, у ясла встромилася чорна, з темними смугами голова. Двоє її братів запищали, радісно зустрівши темного кота. Він підійшов і поноськався з їхньою мамою. Вона лагідно лизнула кота у чоло.

- Як ти, Білохмарко? Як наші кошенята?- запитав смугань. Тоді помітив кицю. -Привіт, Кленонько! Привіт, Кущику і Дощику!- звернув увагу на її братів. -Як ся маєте, малечо?

- Гадаю, все гаразд.- промуркотіла Білохмарка, кинувши на кошенят повний любові погляд. -Які справи у патрулів, Сутінкосмуже?

- Це ти у Смерекохвоста спитай!- замуркотів сміючись -Гадаю, з них- він кивнув на кошенят -Виростуть віддані вояки, та чудові мисливці!

До ясел увійшла стомлена і засмучена Злотогривка.

Вона досі не оговталася від того, що одне з її кошенят не вижило. Відразу за нею поспішив її хлопець Листошуб, та громовий медикіт, Гостровух з маковими зернятами. З кубельця миттю почулося пищання Ластівки та Маківки.

Злотогривка: зовсім молода королева, вона втратила Буренького зі свого першого виводку. Кленонці було її шкода, хоча вона не розуміла як це - втратити кошеня.

З іншого кінця ясел чулося нявкання Яблучконосої, яка заспокоювала свою донечку Пташечку, що наступила на колючку.

А от кошенята Вербошубки вже от-от стануть новаками. Їм уже по п'ять з половиною повень. Тернинка, Стеблинка і Ромен, вже й справді завеликі для кошенят.

Зайшов Вивіркостриб, й потерся щічкою об Яблучконосу. Тут Кленонька помітила Перолапа, який радісно стрибав навколо Вербошубки. Він - її кошеня з попереднього виводку.

Маленька кішечка визирнула з ясел. Вона помітила Рудоспинку, яка стомлено притулилася до пня. До неї підійшли Сніжколап та Краплелапка. Щось запитали - Кленонька була за далеко щоб почути що саме - чорно-руда кішка заперечно похитала головою. Білий новак лишень знизав плечима і подавши знак вухами, разом з Краплелапкою, зник у новацькому кублі. Кішка ж пішла у кубло Плямозора - їхнього провідника.

- Кленонько!- обурено вигукнула Яблучконоса -Не виходь із ясел сама!- вона народила свій перший виводок, тому хвилювалась за кошенят. Кленонька могла зрозуміти її хвилювання. Киця слухняно кивнула і подибала до ясел.

- Привіт, маленька!- вона обернулася і помітила кремового кота з великими вухами.

- Привіт, Кролелапе. Як тренування?

- Нормально, сестро. Ну іноді Хмарокіготь бурчить, та й усе. Ти помітила які всі нервові?- раптом запитав її брат.

Кленонька згадала Рудоспинку. Тоді озирнулася й помітила Куцохвоста, який посмикував обрубком свого хвоста. Смерекохвіст - воєвода - також здавався схвильованим.

Плямозір і Вересошубка про щось перешіптувались.

- Тату?- з ясел вистромилася голова Яблучконосої звертаючись до воєводи -Тату, що сталося?

Смерекохвіст уже було розкрив рота щоб пояснити, та тут провідник щось прошепів йому на вухо, киваючи на Кленоньку. Той лише кивнув, підкликавши доньку хвостом.

- Усі коти, які здатні самі собі вполювати здобич, зберіться тут, біля підніжжя Високого Каменя, на віче Клану!- почувся клич Плямозора -Ми зібралися тут...- він помітив крім Кленонки ще й Кущика і Дощика -Гммм... Білохмарко?

Біла королева запхнула свою малечу назад до кубельця з моху і папороті.

- Так от...- почули кошенята до того, як їх затягнула їхня мама, лагідно муркочучи.

Продовження тут