Istenidő

Gloranthán az idő az első napfelkeltével kezdődött, amikor a napisten visszatért a felső világba az alvilágból. Az Istenidő bizonyos értelemben ez előtt történt, de más értelemben folyamatosan létezik. Az Istenidő mítoszai az időn kívül állnak, és meghatározzák az időben létező Középső világ eseményeit. Ekkor történteknek az istenek voltak a tevékeny résztvevői, az esmények folyamatosan alakították a köztük fennálló viszonyokat, de a normál emberi történelem idejében az istenek már nem törekszenek semmi újra, megtartják a világban elfoglalt helyüket, a Nagy Sötétséget lezáró Kompromisszumnak megfelelően.

Az Istenidő olyan mint a görög mitológiában az olülmposzi istenek körének kialakulását megelőző időszak, mikor a titánokkal harcoltak. Miután az ismert istenek megállapodtak, már nem történt lényeges változás az istenek világában. Persze veszekedtek, küzdöttek, és sokat kavartak a földi világban, de Zeuszt már nem próbálták letaszítani a trónról gyermekei, hanem a hatalmi struktúra bemerevedett. Ehhez hasonlóan Gloranthán az Istenidőben történtek a nagy küzdelmek, fordulatok, háborúk az istenek közt, de a Kompromisszum után elfogadták, hogy nem rúghatják fel a világ rendjét, ha nem akarják, hogy a káosz ismét betörjön a világba.

A világ kialakulásáról és a Teremtés koráról (másnéven Zöld korról), és a Mennyei Udvar isteneiről a Kozmogóniában van szó. Az elemek istenei közül a viharistenek jelenetek meg legkésőbb. Umath a levegő isten Gata a földistennő és Aether a ég isten gyermeke, aki elválasztotta egymástól szüleit.

A teremtést követően Yelm a napisten uralkodott a világon. A napkorong folyamatosan az égbolton volt, nem volt éjjel csak nappal, a föld pedig egy tökéletes kocka volt, aminek a közepén a Tüske az istenek hona emelkedett. A napisten hívők szerint ez a béke és gazdaság Aranykora volt, viharistenek követői szerint viszont az elnyomó Yelm uralma, ami ellen a fiatal viharistenek fellázadtak, hogy helyet és elismerést vívjanak ki maguknak a világban.

Ekkor még nem volt halál a földön, nem volt háború, az istenek vetélkedésének nem volt végzetes kimenetele. A halált az egyik viharisten Humakt hozta el egy kard képében. Az első akit lesújtott vele a Halandó Ősapa, a halandó lények őse. A halál Glorantha világán az alvilágba való utat jelenti, még aki saját erejéből utazik az alvilágba, az is bizonyos értelemben meghal.

Az egyik viharisten Órlánt vetélkedésre hívta Yelm napistent, hogy elnyerje Ernálda földistennő kezét. Kezdetben azonban nem mentek túl jól a dolgok a számára, minden versenyszámban kikapott, de végül a ravasz Eurmál segítségével megszerezte bátyja kardját, amivel halálra sújtotta Yelmet. A napkorong az alvilágba szállt, ami elhozta a Viharkort, más néven a Kis Sötétséget a középső világba, és a napfényt az alsó világba. A kitört az Istenháború, ami megtörve a korábbi egységet és békét, elhozta a háborút és széttagoltságot a halandó világba is.

Ezt a helyzetet használta ki három isten Ragnaglar, Thed és Mallia, a Szentségtelen Hármas, hogy megnyissa a világot a Káosz előtt, és elhozza a Nagy Sötétséget. Megjelent Wakboth az ördög, és Kajabor az entópia, és seregeikkel elkezdték meghódítani a világot. Az istenek felvették velük a harcot, de sokan elpusztultak közülük (például az északi kontinens névadója Genert). A földistennők közül sokan álomba merültek, hogy így vészeljék át a háborút. A napistenek közül Yelmalio, egy bolygóisten, őrizte a fényt a sötétségben. A Káosz hordái elérték és elpusztították még az istenek honát, a Tüske nevű gigászi hegyet is. A helyén nyílt résen elkezdett beözönleni a káosz. Sok isten áldozta fel magát, hogy lezárja a rést, és ez végül sikerült is. Ezen a helyen van most a Hazaőr óceánban egy óriási víztölcsér, ami a felszíni vizeket vezeti az alvilágba.

Az istenek összeszedték minden erejüket, és feltartották a Káosz terjedését. Viharbika, Órlánt egyik bátyja, agyonsújtotta az Ördögöt a Tüske egy darabjával. Sárkányhágóban Hört a hős példamutatásával mindenki egyénileg vette fel a harcot a Káosszal, és így közösen arattak győzelmet. Ez volt az Én harcoltam Mi győztünk csata, ami után a mítikus Eztüstkor következett, amikorra a legtöbb órlánti klán visszavezeti eredetét.

Órlánt maga pedig elindult társaival a Fényhozókkal (Chalana Arroy, Eurmál, Isszariás, Lankór Mál, Húsember és Ginna Jar) az alvilágba, hogy visszahozza a napot. Igen, ő volt az aki eredetileg kinyírta, de bizonyára rájött, hogy nem árt, ha van valami az égen. Végül a küldetés sikerrel járt, elérték Yelmet, és megkötötték a Nagy Kompromisszumot, amit Arakné Szorala hozott össze az istenek közt.

Szintén Arakné Szorala volt aki hálójával elfogta és végleg elpusztította az Ördögöt, így véget ért a Nagy Sötétség, először kelt fel a nap, ami ezentúl a nappalokat töltötte az égen áthaladva, és ezzel elkezdődött az idő. A történelem.