recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Кротовина

**Кротови́на** (*кротова нора*), або **червото́чина** (англ. *wormhole*), — гіпотетична топологічна особливість простору-часу, що в кожен момент часу є «тунелем» у просторі. Область поблизу найвужчої ділянки кротовини називається «горловиною».

Кротовини поділяються на «внутрішньосвітові» (англ. *intra-universe*) та «міжсвітові» (англ. *inter-universe*) в залежності від того, чи можна з'єднати її входи кривою, що не перетинає горловину (на малюнку змальована внутрішньосвітова кротовина).

Розрізняють також прохідні (англ. *traversable*) і непрохідні кротовини. До останніх відносять ті тунелі, які колапсують занадто швидко для того, щоб спостерігач або сигнал, що мають швидкість не вище швидкості світла, встигли дістатися від одного входу до іншого. Класичний приклад непрохідної кротовини — простір Шварцшильда, а прохідної — кротовина Морріса — Торна.

Загальна теорія відносності (ЗТВ) не спростовує існування таких тунелів, хоча й не підтверджує. Для існування прохідної кротовини необхідно, щоб вона була заповнена екзотичною матерією, що створює сильне гравітаційне відштовхування, що перешкоджає згортанню кротовини. Вирішення питання кротовини виникають в різних варіантах квантової гравітації, хоча до повного дослідження питання ще дуже далеко.

Прохідна внутрішньосвітова кротовина дає гіпотетичну можливість подорожей в часі, якщо, наприклад, один з її входів рухається відносно іншого, або якщо він знаходиться в потужному гравітаційному полі, де перебіг часу сповільнюється.

## Див. також

* Біла діра
* Гравітаційна сингулярність
* Чорна діра

## Примітки

1. ↑ ЗАГАЛЬНА ТЕОРІЯ ВІДНОСНОСТІ: ГОРИЗОНТИ ВИПРОБУВАНЬ / Я.С. Яцків, О.М. Александров, І.Б. Вавилова, В.І. Жданов, О.І. Жук, Ю.М. Кудря, С.Л. Парновський, О.В. Федорова, С. В.Хміль. — Київ : ГАО НАН України, 2013. — С. 147. — ISBN 978-966-02-6940-8.

## Література

* Einstein, Albert and Rosen, Nathan. The Particle Problem in the General Theory of Relativity. *Physical Review* **48**, 73 (1935).
* Fuller, Robert W. and Wheeler, John A.. Causality and Multiply-Connected Space-Time. *Physical Review* **128**, 919 (1962).
* Morris, Michael S., Thorne, Kip S., and Yurtsever, Ulvi. Wormholes, Time Machines, and the Weak Energy Condition. *Physical Review Letters* **61**, 1446—1449 (1988).
* Morris, Michael S. and Thorne, Kip S.. Wormholes in spacetime and their use for interstellar travel: A tool for teaching general relativity. *American Journal of Physics* **56**, 395—412 (1988).
* Visser, Matt. Traversable wormholes: Some simple examples. *Physical Review D* **39**, 3182-3184 (1989).
Case File: The Winter Orb

Date: June 2016

Perp: Boggarts

What happened?

* The Boggarts stole the Winter Orb from someone, actually the Winter Herald.
* Sadly, this brought the depths of arctic winter upon Aldgate in late spring
* They had to do the impossible and sneak it back before it was linked to them.
* The Boggarts needed to find out who was missing a Winter Orb, so they broke into the Watch
* Many TVs died so that this information could be gathered.
* They then launched an audacious incursion into the Shard during the ball the Winter Herald was holding to hand over the year to the Summer Herald.
* They did this, in part, by impersonating the Watch ... who turned up.
* Chaos. Just Chaos

Aftermath

* The Orb was returned by the Dragon Mage
* The Baron of Burglary achieved a new pickpocketing record to challenge the High Lord Pilferer Smudge
* The Junk Knight  fell in love with Silje Andersen
* The Dragon Mage accidentally on purpose forgot to put down a nice House Pendragon banner, which just so happened to have the Spear of Lug wrapped in it. Nothing could go wrong here....
Council of Bran

The Council of Bran refers to both the collective name of the various Powers within London, and the vote that they can take, once per 80 years, to select a ruling power for the city.

In 1936, the Council of Bran rejected the current power and installed the House of Pendragon, as a result of the Edward and Mrs Simpson issue.

The current powers that make up the Council of Bran are:

The House of Pendragon

The Dragon Twins

The White Council Warden

The Winter Court Ambassador

The Summer Court Ambassador

The Goblin King of the Autumn Court

The Stag Lord of the Spring Court

The Pride of Innishmore

The People Inbetween

The Knowledge

The Blind Beggars

The River Folk

It is unknown at the moment whether the Harlequin of Night will claim a place for his new vampire nest as a member of the Council, or whether the House of Pendragon will demand that they are exterminated.
Блакитні приблуди

**Блаки́тні приблу́ди** (також **блакитні бродяги**) — нечисленні зорі розсіяних та кулястих зоряних скупчень, які на діаграмі Герцшпрунга—Рассела розташовані на продовжені головної послідовності вище точки повороту (у бік гарячих зірок) .

Блакитні приблуди було відкрито Еланом Сендиджем 1953 року під час фотометричних досліджень кулястого скупчення M3.

Подібність кінематичних параметрів та хімічного складу свідчить, що блакитні приблуди справді належать до зоряних скупчень, а не просто проектуються на них.

Оскільки блакитні приблуди розташовані на головній послідовності вище точки повороту, то, за сучасними уявленнями, їх маса перевищує масу інших зір головної послідовності. У той же час відповідно до теорії зоряної еволюції такі масивні зорі вже мали б проеволюціонувати й перейти з головної послідовності на відгалуження гігантів. З цього випливає, що вони не могли утворитися разом з іншими зорями скупчення, та, імовірно, сформувалися набагато пізніше. Проте це суперечить уявленням, відповідно до яких у скупченнях майже немає міжзоряного газу, з якого могли б формуватися зорі, і процес зореутворення там давно скінчився.

Для пояснення феномену блакитних приблуд запропоновано декілька гіпотез, з яких поширення набули дві:

* явище блакитних приблуд пояснюють інтенсивними процесами перемішування речовини цих зір. У такому випадку тривалість перебування зорі на стадії спалювання водню суттєво збільшується й зоря затримується на головній послідовності значно довше, ніж зорі, що еволюціонують без перемішування. Однак причини такого посиленого перемішування (для окремих зір) залишаються не зовсім зрозумілими;
* за іншою поширеною гіпотезою вважається, що блакитні приблуди — це зорі, маса яких збільшилася: або внаслідок перетікання речовини з інших зір, наприклад, у подвійних системах, або внаслідок зіткнення зір.

## Джерела

1. ↑ Блакитні бродяги // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 56. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).

## Додаткові посилання

1. Astronomy Picture of the Day: Blue Stragglers In NGC 6397 (англ.)
Argus the Eye Thief

High Concept:*Faerie Surgeon and Artisan*

Aspects: *Long Delicate Fingers, Crafter of the Finest Filigree, Expert with a Scalpel, Omnisexual Delight.*

Careful: +3

Clever: +3

Flashy: +3

Forceful: +0

Quick: +1

Sneaky: +1

**Stress:**OOO

**Refresh:**OO

**Stunts**

* Because  you are a master artisan, you gain +2 when you use one of your inventions to create advantage
* Because you always get the right victim, you gain +2 when you carefully attack someone  socially when you seduce them

Argus is one of a long line of mortals who have been trained in the art of fae surgery, particularly with respect to occumancy - or eye magic. His brother is Alan Prowse , named after his ancestor who was killed in the Lower Cannon Street Incident . He was used by the Scourge of White Chapel  to create unrest in the East End during Case File: The Whitechapel Incident . However, he was just a pawn in that game and fell into a relationship with Zechariah  of the Watch. This continued for a year, but the Svart Aelf's eye wandered and Argus left him. Vulnerable, he was picked up by the Harlequin of Night and appears to have become a vampire..
Ета-Ліриди

**Ета-Ліриди** — слабкий метеорний потік, що виникає на початку травня і триває з 3-го по 14-те травня. Максимум поки що точно не визначено за браком інформації, але скоріш за все десь це 8 — 10 травня. За годину можна спостерігати від 1 до 4 метеорів. Радіант знаходиться між сузір’ями Ліри та Лебедя, біля зірки ета-Ліри.

## Історія

Відкриття цього метеорного потоку було спрогнозовано 9 травня 1983 року Джеком Драммонтом. Того року не було помічено підвищеної активності в цей період. Потенціал ета-лірид був оцінений японськими спостерігачами, так у 1984 році в період з 7 по 14 травня було успішно проведено спостереження цього метеорного потоку.

## Джерела

* http://meteorshowersonline.com/showers/eta\_lyrids.html
* http://www.bashewa.com/wxmeteor-showers.php?shower=eta+Lyrids
Діаграма Крускала — Секереша

**Діагра́ма Кру́скала — Се́кереша** — діаграма для наочного уявлення властивостей часу-простору поблизу чорної діри. По горизонталі знаходиться вісь часу, по вертикалі вісь простору. У верхній частині діаграми розташована область сингулярності в майбутньому, в нижній частині діаграми розташована область сингулярності в минулому. У лівій частині діаграми знаходиться один зовнішній Всесвіт при

# r
−
∞
,

{\displaystyle r=-\infty ,}

 в правій частині діаграми знаходиться інший зовнішній всесвіт

# r
∞
.

{\displaystyle r=\infty .}

 Це уявлення дозволяє пояснити чимало парадоксів властивостей простору-часу поблизу і всередині чорних дір. Діаграма Крускала — Секереша була запропонована незалежно Мартіном Крускалом та Джорджем Секерешем у 1960 році.

## Література

* *Кауфман У.* Космические рубежи теории относительности. — М.: Мир, 1981. — С. 352.
Гончі Пси (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я
* Волопас

**Го́нчі Пси** (лат. *Canes Venatici*) — сузір'я північної півкулі неба. Спостерігається на всій території України упродовж цілого року. Найкращі умови спостереження у квітні. Містить 57 зірок видимих неозброєним оком.

## Історія

Нове сузір'я. У стародавні часи Клавдій Птолемей у своєму зоряному каталозі Альмагесті цю ділянку зоряного неба включав до сузір'я Великої Ведмедиці, як «безформну». Зорі α і β сучасних Гончих Псів у Птолемея вважались 28 і 29-ю зірками Великої Ведмедиці.

За часів Середньовіччя внаслідок неправильного перекладу цю групу зірок почали помилково ідентифікувати із собаками Волопаса. Традиційно деякі зірки сузір'я Волопаса представлялись як палиця Волопаса. Внаслідок декількох помилок при перекладах зоряного каталогу Птолемея з грецької мови на арабську та з арабської на латинську, грецьке слово *Κολλοροβος* (Палиця) трансформувалось у арабське *kilāb* (собаки).

У 1533 році німецький астроном Петер Апіан зобразив Волопаса з двома собаками. Ця помилкова назва стала часто з'являтись у астрономічній літературі того часу без точного визначення. Зрештою Ян Гевелій вирішив точно визначити місце цих собак на зоряному небі, назвавши нове сузір'я Гончі Пси.

## Цікаві об'єкти

* Найяскравіша зірка сузір'я — α Гончих Псів, має власну назву «Серце Карла» в пам'ять про скасоване сузір'я «Серце Карла», що складалось з єдиної зірки, — одна з найкрасивіших подвійних зірок.
* Галактика M51 — галактика «Вир», видима плиском.
* Спіральні галактики M63 «Соняшник» і M94, пекулярна галактика M106.
* M3 — кульове зоряне скупчення. Розташоване поблизу південної межі Гончих Псів і сузір'я Волопаса. Зоряна величина скупчення 6,3 m, кутовий діаметр 38'.

## Література

Гончі Пси // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 115. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
The Dragon Mage

The rarest of Boggarts, a drake-mage, he is as one with the bogbeasts that inhabit the darkest depths of the fae gutters. These little nightmares are flame spewing, spikey mannered bastards ... and they are the nice ones. His job is to find them, kill them, skin them and then steal their powers

He used to have a huge family, but as his siblings were all involved in the Bog Beast Business, that group began to dwindle very quickly. Now he is the only one left and the Bog Beasts have taken them all. This may have effected his psyche a little. The twitching, for one thing, and the love-hate relationship with his psycho-lizard pet. And of course, there comes a point in every Bog Beast Wrangler's life when they get their revenge and skin one of the little \*\*\*\*ers. He's been praciticing for this all of his life and well, he's become quite good with a flaying knife.

He is, however, not a mage. He is a fae wearing the skin of something utterly evil that can occasionally do something that looks like magic.  This pisses him off, especially when he is faced with a real mage doing real mage stuff ... blatantly out there, in his face, rubbing it in. Bloody Mages. Hates them!

If he was a human, they would say that losing his entire family to the same pocket psychotic that snuggles up to him at night and constantly knowing that it might eat him would make him a little unhinged, possibly PTSD. For a Boggart? Par for the course.

The Dragon Mage recently took part in a daring assault on the Shard to return an artefact of the Winter Court that the Boggarts had absent-mindedly acquired. During the job, he managed to pilfer a banner belonging to House Pendragon that is now being used as a wall-hanging in his lair.
Малий Пес (сузір'я)

Род. відмінок
 Скорочення
 межі
 Площа
 Суміжні сузір’я
* Близнята
* Рак

**Мали́й Пес** (лат. *Canis Minor*) — екваторіальне сузір'я.

Відоме з стародавніх часів. Давньогрецький астроном Клавдій Птолемей включив це сузір'я до свого каталогу Альмагест під іменем головної зірки — *Проціон*. На зоряних картах Великий і Малий Пси супроводжують мисливця Оріона.

## Зорі

Малий Пес містить дві яскравих зорі: Проціон (α) — 0,34 m, Гомейса (β) — 2,89 m. Проціон є однією з найяскравіших і найближчих зір.

Сузір'я не містить помітних об'єктів далекого космосу.

## Література

Малий Пес // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 267. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Космологічна стала

**Космологічна стала** — параметр рівняння Ейнштейна, яке описує метрику простору-часу та її зв'язок з речовиною. Позначається зазвичай грецькою літерою

Λ

{\displaystyle \Lambda\,}

.

Особливістю космологічної сталої є те, що вона є однаковою для всього простору.

Альберт Ейнштейн дописав член із космологічною сталою до своїх рівнянь для того, щоб отримати стаціонарний Всесвіт. Однак, було показано, що отриманий Ейнштейном розв'язок все одно нестабільний. Окрім того, астрономічні спостереження показали, що Всесвіт розширюється, про що свідчить червоний зсув спектральних ліній. Тому Ейнштейн відмовився від космологічної сталої.

Однак, інтерес до космологічної сталої відновився у зв'язку з новими спостереженнями над рухом галактик, які свідчать про існування у Всесвіті більшої маси, ніж можна спостерігати — темної матерії. Тому точне числове значення космологічної сталої залишається невідомим.

Хоча космологічна стала входить у рівняння Ейнштейна окремим членом, їх можна переписати таким чином, щоб включити цей член в тензор енергії-імпульсу й інтерпретувати як сталу всюди енергію вакууму, або темну енергію.

## Посилання

* Carroll, Sean M., *«The Cosmological Constant»* (short), *«The Cosmological Constant»*(extended).
* 'Cyclic universe' can explain cosmological constant.
* News story: More evidence for dark energy being the cosmological constant
* Cosmological constant article from Scholarpedia
EPIC 204278916

**EPIC 204278916** — зоря до головної послідовності віком близько 5 мільйонів років, червоний карлик спектрального класу M1, що входить до групи Верхнього Скорпіона OB-асоціації Скорпіона — Центавра . Зоря розміром з Сонце, але має вдвічі меншу масу.

Ця зоря відкрита телескопом «Кеплер» під час місії Kepler K2 і спостерігалася протягом 80 днів з 23 серпня по 13 листопада 2016 року. Протягом перших 25 днів спостереження ця зірка демонструвала кілька нерегулярних, істотних, коротких спадів яскравості до 65%. Протягом решти часу спостереження яскравість зірки змінювалася періодично, що пояснюється обертанням зірки. За допомогою обсерваторії ALMA у цієї зірки було виявлено навколозоряний диск, який нахилений до лінії спостереження.

Подібні неперіодичні зміни яскравості виявлені і у деяких інших об'єктів. Переважно це молоді зоряні об'єкти. Винятком є ​​немолода зоря KIC 8462852 ( «Зірка Таббі»), у якої немає ознак існування навколозоряного диску. Втім патерн зміни яскравості у KIC 8462852 суттєво відрізняється від інших подібних об'єктів . В англомовній літературі такі об'єкти називаються *dippers* (від англ. *dip* — «занурюватися»).

Команда астрономів на чолі з Саймоном Скарінджі з Інституту позаземної фізики Товариства Макса Планка в Німеччині, висунули гіпотезу, що нерегулярні спади яскравості зірки викликані або спотворенням внутрішнього краю навколозоряного диску, або проходженням кометних об'єктів . В останньому випадку такі об'єкти виникли ймовірно в результаті розлому об'єкта розміром з планетозималь припливними силами зорі, подібно до того як Комета Шумейкерів — Леві 9 була зруйнована приливними силами Юпітера. Якщо це так, то це може бути першим свідченням подібної події, а також свідченням існування об'єктів розміру порядку кілометр в навколозоряному диску, які важливі для формування планет.

## Примітки

2. ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4
3. ↑ Вчені знайшли другу зірку, яку може оточувати сфера Дайсона
Плеріон

**Плеріони** (від грец. *πλεριος* — «заповнений») — залишки наднових, у яких радіояскравість зростає до центра. Здебільшого вони являють собою ранню стадію залишків (перші кілька тисяч років). Особливості плеріонів зумовлено наявністю пульсара, який є джерелом потужного магнітного поля та релятивістських частинок.

Найвідомішим представником є Крабоподібна туманність. Загалом зі 132 залишків наднових, які були відомі на 1996 рік, як плеріони класифіковано 11. У подальшому, з послабленням пульсара, плеріони мають перетворитися на залишки оболонкового типу.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Плеріони // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 360. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ 2,0 2,1 Залишок наднової // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 161. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Зоряне скупчення

**Зо́ряне ску́пчення** — гравітаційно зв'язана група зірок, що має загальне походження і рухома в гравітаційному полі галактики як єдине ціле.

За своєю морфологією зоряні скупчення історично поділяються на два типи — кулясті і розсіяні. Групи гравітаційно незв'язаних зірок або слабкопов'язаних молодих зір, об'єднаних загальним походженням, називають **зоряними асоціаціями**.

11 липня 2007 Річард Елліс (Каліфорнійський технологічний інститут) на 10-метровому телескопі Keck II виявив 6 зоряних скупчень, які утворилися 13,2 мільярдів років тому. Таким чином, вони виникли, коли  Всесвіту було тільки 500 мільйонів років.
Дуньхуанська карта зоряного неба

**Дуньхуа́нська ка́рта зо́ряного не́ба**, або **ка́рта зо́ряного не́ба Дуньхуа́на**, — одне з перших відомих графічних зображень зоряного неба в історії китайської астрономії. Дуньхуанську карту датують епохою династії Тан (618–907). Це одна з найстаріших карт зоряного неба у світі, а також одна з найдавніших спроб графічної систематизації зір.

## Історія

Дуньхуанську карту було знайдено в так званій «секретній печері» (сьогодні відомій як «Книжна печера», відкритій на початку XX ст.), розташованій у буддійському печерному комплексі Могао (кит. 莫高窟). Комплекс лежить неподалік від міста Дуньхуан у північно-західному Китаї. Секретна печера, крім того, містила безліч інших цінних манускриптів. Дуньхуанську карту датують приблизно 700 роком нашої ери. Вона подає назви понад 1300 зірок та містить багато корисної для сучасних астрономів інформації.
Великі обсерваторії (NASA)

**Вели́кі обсервато́рії**  — серія з чотирьох науково-дослідних супутників NASA. Всі великі обсерваторії приблизно однакові за розміром і вартістю на початку програми, усі внесли істотний внесок в астрономію. Кожна з обсерваторій досліджувала свою область електромагнітного спектру.

## Великі обсерваторії

* «Габбл» — космічний телескоп для спостережень у видимому діапазоні і в ближній ультрафіолетовій ділянці спектра. Запущений у 1990 році. У 1997 році телескоп був вдосконалений і отримав чутливість до ближньої ділянки інфрачервоного діапазону.
* «Комптон» — гамма-обсерваторія. Запущена в 1991 році на борту шаттла « Атлантіс» (місія STS-37). Обсерваторія була зведена з орбіти 4 червня 2001 року.
* «Чандра» — рентгенівська обсерваторія. Запущена в 1999 році на борту шатлу «Колумбія».
* «Спітцер» — інфрачервоний телескоп. Виведений на орбіту 25 серпня 2003 року, на час запуску був найбільшим інфрачервоним телескопом у світі. Після вироблення хладагенту зберігає часткову працездатність.

«Хаббл»«Комптон»«Чандра»«Спітцер»
Велетенська група квазарів

**Величезна група квазарів** (англ. *Huge-LQG, U1.27*) — найбільша з відомих великих груп квазарів, що складається з 73 квазарів. При розмірі 4 млрд. світлових років, вона є однією з найбільших структур в видимому Всесвіті.

Група відкрита на підставі даних Слоанівського цифрового огляду неба в листопаді 2012 групою вчених з університету Центрального Ланкаширу під керівництвом Роджера Клоуза.

Величезна група квазарів розташована в сузір'ї Лева. Вона має розміри 1240×640×370 Мпк і масу 6,1 ×10 18 сонячних мас.

## Примітки

1. ↑ http://www.newscientist.com/article/dn23074-largest-structure-challenges-einsteins-smooth-cosmos.html Largest structure challenges Einstein's smooth cosmos
Планетологія

**Планетологія** (англ. *planetology*; нім. *Planetologie f*) — комплексна наукова дисципліна, що займається вивченням планет, планетарних систем та Сонячної системи. Об'єкти планетології включають небесні тіла розмірами від мікрометеоритів до газових гігантів, їх склад, історію та процеси, властиві для них.

Досліджує фізичні властивості, хімічний склад і внутрішню будову планет Сонячної системи. Складається з таких розділів: планетарна геологія, астрогеології, селенології (досліджує Місяць), ареології (Марс), гермесології (Меркурій) і афрології (Венера). Планетологія сформувалась у 1950-х роках, набула розвитку в зв'язку з космічними дослідженнями.

Використовує наукові методи та дані багатьох інших дисциплін, і може вважатися частиною наук про Землю. Наукові методи, якими користуються планетологи в своїй роботі включають астрономічні спостереження, вивчення космосу (в тому числі пілотованими місіями без участі людини) та порівняльне і експериминтальне вивчення метеоритів, що досягають Землі. Велику роль відіграє також теоретичний підхід та комп'ютерне моделювання. Головною складовою планетології є астрогеологія.

## Див. також

* Планетарна геологія
* Метеоритна речовина

## Література

1. *Відьмаченко А. П.* Порівняльна планетологія: навчальний посібник. / Відьмаченко А. П., Мороженко О. В. ; Нац. акад. наук України, Голов. астрон. обсерваторія. — К.: ДІА, 2013. — 551 с.
2. *Киселевич Л. С.* Порівняльна планетологія: підручник. — К.: Ніка-Центр, 2011. — 256 с.
3. *Кокс Б.* Чудеса Солнечной системы. — М.: Эксмо, 2012.
4. *Ксанфомаліті Л. В.* Парад планет. — М.: Наука. Физматлит, 1997.
5. *Бережной А. А. и др.* Солнечная система. — М.: Физматлит, 2008.
6. *Теєрікорпі П. и др.* Эволюция Вселенной и происхождение жизни. — М.: Эксмо, 2010.
7. *Савиных В. П., Смирнов Л. Е., Шингарева К. Б.* География внеземных территорий. — М.: Дрофа, 2009. — 253 с.
8. *Язев С.* Лекции о Солнечной системе: учебное пособие. — М.: Лань, 2011. С. — 382. ISBN 978-5-8114-1253-2

## Посилання

* Lunar and Planetary Institute — американський науковий інститут досліджень планет і їхніх супутників в Бостоні, член Асоціації університетів космічних досліджень.
* The Planetary Society — сайт Планетарного товариства.
* NASA's Planetary Photojournal — колекція космічних знімків об'єктів Сонячної системи від НАСА.
Набу

**Набу** — божество вавилонського пантеону. Набу був богом писців і покровителем мудрості та наук. Він вважався сином та довіреним Мардука, і його значення зростало разом із батьковим. Тісні стосунки між цими богами підкреслювалися тим, що їхні головні святилища містилися поруч — у Вавилоні та Борсіппі. Набу також був писарем Мардука й писав для нього таблиці долі, завдяки чому користувався неабияким впливом. Його символ — палички для письма. Одночасно Набу вшановували і як бога рослинності.

## Примітки

Таблиці долі, які писав Набу для Мардука можна трактувати як прообраз сучасних ефемерид, тому божество Набу вважають також і богом астрономії.
Закон Хаббла

**Закон Хаббла** — закон астрономії, за яким швидкість взаємного віддалення (розбігання) галактик пропорційна відстані між ними. Відкритий американським астрономом Едвіном Хабблом 1929 року.

# v

H
0

d

{\displaystyle v = H\_0 d }

,
де v — швидкість, d — відстань,

H
0

{\displaystyle H\_0}

 — коефіцієнт пропорційності, який називають *сталою Хаббла*.

Закон Габбла є основним методом визначення відстані до далеких позагалактичних об'єктів.

Найновіші дослідження дають для параметра Хаббла значення

H0 = 74.2 ± 3.6 (км/с)/Мпк.
Якщо вважати, що швидкість розширення Всесвіту залишалася постійною, величина, обернена до параметра Хаббла, визначатиме час від моменту Великого Вибуху, або вік Всесвіту. Його називають також *часом Хаббла*. Він дорівнює приблизно 13,8 млрд років.

## Примітки

1. ↑ Хаббла закон // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 506. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
3. ↑ Хаббла час // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 507—508. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Lyria Pendragon

High Concept: *Princess of the House Pendragon*

Aspects: *Paparazzi Brat, Erupted Chaos Magician, Rebel without a Clue, The 1% of the 1%*

Flashy: +3

Clever: +2

Sneaky: +2

Forceful: +1

Quick: +1

Careful: +0

**Stunts**

* **Catch Me!:**Because you have lived your life escaping the watch of the Knights of the Realm, you gain +2 to *sneakily overcome* when escaping physical bonds or the attention of others.
* **Dazzling Aristo:**Because you are born to rule, you gain +2 to *flashily overcome*social obstacles and court opponents
* **Power of the Pendragon!**Because you have the blood of the Pendragon in your veins, once per session you may call upon the fearsome power of your heritage to meet an objective. Once unleashed this wild power will have devastating and unintended consequences.
* **Smoke, Mirrors and Faerie:**Because your magic is so totally cutting edge and totally wild and un-fucking-trained, you gain +2 to *cleverly create advantage* with improvised magic.

**Notes**

* Lyria is a minor member of the House of Pendragon who has manifested chaos magic abilities
* Lyria's long-suffering bodyguard is Silje Andersen
* Lyria is close friends with Jessica Gold , the Summer Herald
* In the wake of the Case of the White Chapel Incident , Lyria was attached to the Watch as a special constable
Сфера Гілла

**Сфера Гілла** — простір навколо небесного тіла (наприклад, планети), в якому воно сильніше впливає на рух свого супутника, ніж об'єкт, навколо якого обертається саме (наприклад, Сонце). Відповідно, орбіти супутників можуть існувати лише всередині сфери Гілла планети, а стабільні геліоцентричні орбіти — лише поодаль від сфер Гілла всіх планет. У кожного супутника, в свою чергу, є власна сфера Гілла, де можуть існувати його власні супутники. Сфера Гілла названа на честь американського астронома й математика Джорджа Вільяма Гілла.

Тяжіння планети всередині її сфери Гілла не обов'язково сильніше за тяжіння зорі: так, Місяць сильніше притягується Сонцем, ніж Землею.

Сфера Гілла простягається від планети до точки Лагранжа L1, а в інший бік — приблизно до точки L2. Її радіус розраховується так:

**r\_H** = a \sqrt[3]{\frac{m}{3(M + m)}},
де **a**  — велика піввісь орбіти планети, **m**  — маса планети, **M**  — маса зорі.

Розташування орбіти супутника в сфері Гілла необхідне, але не достатнє для стабільності цієї орбіти. Стабільна орбіта має знаходитися в сфері Гілла достатньо глибоко. Її максимально можливий радіус складає 0,4–0,5 **r\_H** для проградних орбіт і 0,7 **r\_H** для ретроградних. Іноді для оцінки цієї величини беруть значення **r\_H/3** (критерій Себехелі (Szebehely)).

## Термін

Поняття даної сфери вперше було визначено американським астрономом Джорджом Вільямом Гіллом на основі праць французького астронома Едуарда Роша. У зв'язку з цим в англомовній літературі на означення цієї сфери також використовується термін *сфера Роша* (англ. *Roche sphere*), що призводить до певної плутанини, оскільки його плутають зі схожими термінами: порожнина Роша (англ. *Roche lobe*) і межа Роша (англ. *Roche limit*).

## Примітки

1. ↑ 1,0 1,1 *Lissauer J. J., Murray C. D.* Solar System Dynamics: Regular and Chaotic Motion // Encyclopedia of the Solar System / T. Spohn, D. Breuer, T. Johnson. — 3. — Elsevier, 2014. — P. 55–79, 1269. — 1336 p. — ISBN 9780124160347.
2. ↑ Супутник обертається навколо планети в той же бік, що планета навколо зорі
Діва (знак зодіаку)

**Діва** — шостий знак зодіаку, відповідний сектору екліптики на 150° до 180°, рахуючи від точки весняного рівнодення; мутабельний знак тригона Земля.

В західній астрології вважається, що Сонце знаходиться в знаку Діви приблизно з 24 серпня до 23 вересня, у ведичній — Канйа з 17 вересня до 15 жовтня. Не слід плутати знак Діви з сузір'ям Діви, в якому Сонце перебуває з 16 вересня до 30 жовтня.

## Міфологія

Зі сузір'ям Діви пов'язано кілька міфів, героїнею найвідомішого є Персефона дочка Зевса від богині родючості Деметри. Батько віддав дівчину своєму похмурому братові Аїду, володарю підземного царства. Деметра була вбита горем і похмурі часи настали для всього живого на землі, квіти зів'яли, дерева втратили своє листя, злаки не давали зерна, не плодоносили сади.

Зевс повелів Аїдові відпускати дружину на землю щоб та могла бачитися зі своєю матір'ю. Відколи Персефона знаходиться в царстві чоловіка, зневіра нападає на Деметру, настає зима. Кожне повернення дочки до своєї матері пробуджує природу і приходить весна у всьому її блиску і радості.

## Символ

Символ Діви ♍ (може не відображатися в деяких браузерах) в Юнікоді знаходиться під десятковим номером 9805 або шістнадцятковим номером 264D і може бути введений в HTML-код як  `♍`  або  `♍` .

## Джерела

* NICHOLAS DEVORE: The Encyclopedia of Astrology
* Вільям Ліллі Лилли, Вильям. Христианская астрология 2004 г., 816 с.
* Dorotheus Sidonius. Carmen Astrologicum (Pentateuch)./ Translated by David Pingree. — Leipzig: B.G.Teubner, 1976. p.161.
* Знаки зодіаку та достоїнства планет в них, середньовічна схема
* The classical use of triplicities, Дебора Холдінг

## Примітки

Хоча Сонце проходить і через 13-е сузір’я Змієносця , його традиційно не включають до зодіакальних сузір’їв.
Сузір'я за площею

Наведений тут список є впорядкуванням сузір'їв за величиною площі, яку вони займають на небі, в квадратних градусах.

Сучасні границі сузір'їв були визначені бельгійським астрономом Євгеном Дельпорте в 1930 році. Він проводив границі по вертикальним та горизонтальним лініям прямого сходження та схилення для епохи B1875.0. Але, в зв'язку з прецесією осі Землі, ці границі на сучасній карті зоряного неба (тобто для епохи J2000) є частково похилими та не є вже чітко вертикальними та горизонтальними. Нахил границь буде зростати впродовж років, але такі зміни не впливають на визначені площі сузір'їв.

## Примітки

1. ↑ Сумарна площа всіх сузір’їв дорівнює загальній площі неба 4π стерадіан, або 4π×(180/π)2 ≈ 41252.961 квадратних градусів.
Нахил осі обертання

**Нахил осі обертання** (**нахил осі**, **кут обертання**) — кут відхилення осі обертання астрономічного об'єкту від перпендикуляру щодо площини його орбіти. Або кут між площиною екватора небесного тіла та екліптикою.

Є важливою характеристикою астрономічних тіл. Так для планет нахил осі визначає наявність чи відсутність сезонних змін (пір року), при обертанні навколо материнської зорі. Кут нахилу осі Землі становить 23.44°, Марсу — 25.19°, завдяки цьому на обидвох планетах є чітко відмінні пори року.

Планети мають різні кути осьового нахилу, тобто, вони лежать під певним кутом до площини екватора материнської зірки. Саме тому, кількість світла одержуваного тією чи іншою півкулею змінюється протягом року; оскільки північна півкуля планети більше освітлюється, аніж ніж південна півкуля, або ж навпаки. Як наслідок, на більшості планеті відбувається зміна сезонів, тобто, зміна клімату протягом року. Час, коли одна з півкуль найбільше обернена до Сонця, називається сонцестоянням. Протягом одного обертання орбітою (одного витка планети по своїй орбіті) трапляється два сонцестояння; коли кожна з півкуль перебуває в літньому сонцестоянні і день там найдовший, тоді як інша півкуля перебуває в зимовому сонцестоянні, з його надзвичайно коротким днем. Внаслідок такого розташування, півкулі отримують різну кількість світла і тепла, що слугує причиною щорічних змін погодних умов на планеті.

Осьовий нахил Юпітера надзвичайно низький, і сезонні зміни там мінімальні, тоді, як Уран, навпаки, має осьовий нахил настільки високий, що практично «обертається навколо Сонця на боці», і під час сонцестоянь одна з його півкуль або постійно перебуває під Сонячним світлом, або постійно знаходиться в темряві [11]. Що стосується екзопланет, то їх осьові нахили невідомі напевно, проте більшість «гарячих Юпітерів», в теорії, мають надзвичайно низький нахил, що є результатом близькості до самої зірки.

## Земля

Кут нахилу осі обертання нашої планети становить 23.44° або 23° 26′ 21.4119". Сама вісь обертання при цьому зазнає прецесії із циклом у 25 780 років, окреслюючи конус навколо перпендикуляра щодо площини обертання (екліптики). При цьому прецесія не змінює кут нахилу. Значно більше на величину кута нахилу впливає нутація, через яку нахил осі обертання Землі із циклом у 18.6 років змінюється в межах 18.42".

Наявність кута нахилу у 23.44° призводить до того що Сонце "зависає" в зеніті почергово по пів року, то над Північною, то над Південною півкулями, в обидва дні сонцестоянь досягаючи паралелі 23.44° , призводячи до пір року. Влітку це відбувається приблизно 21 червня у Північній півкулі, сама паралель носить назву тропік Рака. Зимою — 21 грудня у Південній півкулі, відповідна паралель називається тропік Козерога.
Синій Місяць

**Синій Місяць, Червоний Місяць** — рідкісне оптичне явище. Зміна кольору супутника Землі, при спостереженні з поверхні планети, з сірого на блакитний чи червонуватий відбувається внаслідок запиленості атмосфери, підвищеної вологості або з інших причин.

## Цікаві факти

Синій Місяць — настільки рідкісне природне явище, що в англійців є навіть приказка «*одного разу за Синього Місяця*» (англ. *Once in a Blue Moon*), що означає приблизно те ж, що наше «після дощику в четвер». Проте цей вираз відноситься до рідкісного (в середньому раз на 2,7154 роки) астрономічного явища, другого повного місяця за один календарний місяць. Синій Місяць з'являється від попелу і гару. Наприклад, одного разу, коли в Канаді горіли ліси, місяц був синій цілий тиждень.
"Червоний Місяць" - оптичне явище яке відбувається при повному місячному затемненні.

## Джерела

* Чому Місяць буває червоним матеріал сайту Віртуальна енциклопедія
* Folklore of the Blue Moon by Philip Hiscock (англ.)
Вега

Цей термін має також інші значення. Докладніше — у статті Вега (КА).
**Ве́ґа** (від араб. *النسر الواقع* — «шуліка, що падає») (**α Ліри**) — найяскравіша зоря в сузір'ї Ліри, п'ята за яскравістю зоря нічного неба, друга після Арктура в північній півкулі. Порівняно близька (25 світлових років від Землі), та, разом з Арктуром і Сіріусом, одна з найяскравіших зірок.

Близько 12 000 до н. е. Вега була полярною зіркою і приблизно через 12 000 років знову стане полярною внаслідок прецесії. Вона була першою зіркою після Сонця, в якої сфотографували спектр, та однією з перших зір, відстань до якої виміряли за допомогою паралаксу.

Українська народна назва Веги — Ткаля.

## Спостереження

Вега утворює одну з вершин літнього трикутника, у середніх широтах північної півкулі влітку її видно неподалік зеніту. Видима зоряна величина становить 0,03m. Раніше Вега слугувала для калібрування фотометричної шкали та була точкою відліку для виміру зоряних величин: її величину вважали за нуль. Але від такого початку шкали відмовилися, коли з'ясувалося, що Вега є пульсуючою змінною типу δ Щита.

## Фізика

Вега є зорею головної послідовності і має спектральний клас **A0V**, тобто, трохи гарячіша за Сіріус (його спектральний клас — A1V). Вона приблизно вдвічі масивніша та в 50 разів яскравіша за Сонце. Хімічний склад атмосфери подібний до сонячного. Її часто застосовують як стандарт для порівняння основних характеристик зір. Вега перебуває досить близько від Сонця — на відстані 25,3 св. років.

### Пиловий диск

1983 року космічна обсерваторія IRAS виявила інфрачервоне випромінювання на ділянці розміром близько 140 а.о. навколо Веги. Випромінює диск, який складається з пилових і крижаних часток і нагрівається зорею. За спостереженнями космічного телескопа Спітцера, у діапазоні 160 мкм диск має радіус щонайменше 815 а.о. Вважається, що на відстані 86—200 а.о. від Веги розташована хмара, подібна до поясу Койпера в Сонячній системі, а невеликі частинки «вимітаються» звідти випромінюванням зорі.

## Галерея

Зображення Веги зроблене космічним телескопом СпітцераПорівняльні розміри Веги (зліва) та Сонця (справа)
Сонячне динамо

**Сонячне динамо** — фізичний процес, відповідальний за генерацію магнітних полів на Сонці, різновид магнітного гідродинамічного динамо.

Спостереження магнітних полів на Сонці, які велися з початку XX століття, показали, що їх інтенсивність змінюється, причому зміни носять циклічний характер. На початку 11-річного сонячного циклу великомасштабне сонячне магнітне поле спрямоване переважно вздовж меридіанів (прийнято говорити, що воно є «полоїдальным») і має приблизно дипольну конфігурацію. У максимумі циклу воно змінюється спрямованим приблизно вздовж паралелей (т. зв. «тороїдальним») магнітним полем сонячних плям, яке в кінці циклу знову змінюється полоїдальним — при цьому його напрямок протилежно тому, що спостерігалася 11 років тому («закон Хейла»).

Модель сонячного динамо покликана пояснити згадані спостережувані особливості. Так як провідність сонячної плазми досить висока, магнітні поля в конвективній зоні Сонця описуються магнітною гідродинамікою. Через те, що екваторіальні області Сонця обертаються швидше, ніж полярні (ця особливість називається «диференціальне обертання»), спочатку полоїдальное поле, захоплюючись обертовою плазмою, повинно розтягуватися вздовж паралелей, набуваючи тим самим тороїдальну компоненту. Однак для забезпечення замкнутого самопідтримуючого процесу тороїдальне поле повинно якимось чином знову перетворюватися в полоїдальне. Деякий час було незрозуміло, як це відбувається. Більш того, теорема Каулінга прямо забороняла стаціонарне вісесиметричне динамо. У 1955 році американський астрофізик Юджин Паркер у своїй класичній роботі
показав - обсяги сонячної плазми, що піднімаються, повинні обертатися за рахунок сил Коріоліса, і захоплюємі ними тороїдальні магнітні поля можуть перетворюватися в полоїдальні (так званий «альфа-ефект») . Тим самим була збудована модель розподілу сонячного динамо.

На теперишній час запропоновані численні моделі сонячного динамо, які складніше, ніж запропонована Паркером, проте, в своїй більшості, походять до останньої. Зокрема, передбачається, що генерація магнітних полів відбувається не у всій конвективній зоні Сонця, як це вважалося раніше, а в так званому «тахоклині» — порівняно вузькій області поблизу кордону конвективної і променистої зон Сонця, на глибині близько 200 000 кілометрів під фотосферою Сонця, де швидкість обертання різко змінюється. Створене в цій області магнітне поле піднімається до поверхні Сонця за рахунок магнітної плавучості.

Деталі механізму сонячного динамо розкриті не повністю і є предметом сучасних досліджень.

## Література

* *Прист Э. Р.* Солнечная магнитогидродинамика. — М. : Мир, 1985.
Ліриди

**Ліриди** — метеорний потік, видимий на нічному небі в кінці квітня, радіант якого лежить у сузір'ї Ліри. Джерелом метеорного потоку є велика кількість пилу та дрібних уламків, залишених кометою C/1861 (англ. *Thatcher*) під час свого проходження біля Сонця.

## Загальна інформація

Кожного року Земля, подорожуючи своєю орбітою навколо Сонця, перетинає орбіту комети C/1861 G1 Сатчер (англ. *Thatcher*), яка внаслідок взаємодії з сонячним вітром залишила на своєму шляху велику кількість пилу та дрібних уламків. Відповідно, цей кометний пил та уламки продовжують рухатися вздовж орбіти комети й, разом з тим, розпорошуються на значні відстані від неї. У період з 16-го по 26-те квітня Земля перебуває поблизу траєкторії зазначеної комети й, відповідно, на нічному небі можна спостерігати метеорний потік. У максимумі потоку (2012-го року це було 21-22 квітня) на нічному небі спостерігається
до 15-20 метеорів на годину Ці уламки, залишені кометою, влітають до земної атмосфери й згорають там, хоча наймасивніші з них можуть долітати до поверхні Землі де їх можливо знайти на місці падіння в якості метеоритів. Цей потік метеорів називають **Ліридами**, оскільки радіант потоку розташовується у сузір'ї Ліри, за 10° на південний захід від найяскравішої зорі цього сузір'я, Веги.

Ліриди відомі завдяки високій швидкості метеорів, яка може сягати 49 км/сек, та яскравим іонізаційним трекам, які вони часто залишають за собою. Інша причина, що становить особливий інтерес до потоку — тривалість його спостережень, що налічує понад 2600 років.
Перша згадка про цей метеорний потік датується 687 роком до нашої ери й знайдена в короткій хроніці стародавнього Китаю — Цзо-чжуань.

## Див. також

* Метеорний дощ
* Леоніди
* Гемініди
* Персеїди

## Примітки

1. ↑ Ліриди // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 256. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
2. ↑ 2,0 2,1 2,2  (англ.)
3. ↑ (англ.)
4. ↑ Лириды // Большая Советская Энциклопедия, 2-е изд / ред. Б. А. Введенский. — Большая Советская Энциклопедия, 1954. — Т. 25. — С. 189.

## Джерела

http://www.imo.net/calendar/2012#lyr англ. '
Межа Оппенгеймера-Волкова

**Межа Оппенгеймера — Волкова** (за прізвищами Роберта Оппенгеймера та Джорджа Майкла Волкова, що висунули цю гіпотезу) — верхня межа маси нейтронної зірки, за якої тиск виродженого нейтронного газу не може компенсувати сили гравітації, що призводить до колапсу в чорну діру. Одночасно межа Оппенгеймера — Волкова є нижньою межею маси чорних дір, що утворюються внаслідок еволюції зір.

Точне значення межі станом на 2008 рік невідоме через невизначеність знань про властивості макроскопічних станів виродженої баріонної матерії з украй високою густиною: у надрах нейтронних зір густина речовини відповідає ядерній (~1014 г/см³, що в ~108 разів перевищує густину білих карликів), а рівняння стану такої речовини достеменно невідоме.
Сучасні оцінки межі Оппенгеймера — Волкова лежать у межах 2,5-3 сонячних мас.

## Експериментальні дані

* **Наймасивніша** (з відкритих до цього часу) нейтронна зоря J1614-2230 має масу 1,97 сонячних мас.
* **Найменш масивна** (з відомих) чорна діра це — XTE J1650-500, яку було відкрито 2001 року. Дослідження довели, що її маса становить 3,8±0,5 сонячної маси.

## Посилання

* Stergioulas, N., "Rotating Stars in Relativity", Living Reviews in Relativity, Vol. 6, (2003), No. 3.
* Обнаружена рекордно тяжелая нейтронная звезда
Радіант

**Радіа́нт метеорного потоку** (від (лат. *radians*, род. відм. *radiantis* — той, що випромінює) — точка на небесній сфері, у якій перетинаються зворотні подовження траєкторій метеорів.

Метеори кожного потоку рухаються у просторі майже паралельними траєкторіями, але внаслідок перспективи здається, що вони вилітають з однієї точки. Саме цю точку і називають *радіантом*.

Метеорні потоки зазвичай називають іменами сузір'ів, у яких розташовані їх радіанти (Персеїди — від сузір'я Персея, Леоніди - від сузір'я Лева), або ж (якщо у сузір'ї розташовано кілька радіантів) — за назвою найближчої зірки (Ета-Аквариди, Дельта-Аквариди).

## Джерела

* Радіант метеорного потоку // Астрономічний енциклопедичний словник / За загальною редакцією І. А. Климишина та А. О. Корсунь. — Львів : ЛНУ—ГАО НАНУ, 2003. — С. 390. — ISBN 966-613-263-X, УДК 52(031).
Великий Провал

**Великий Провал** (англ. *Great Rift, Dark Side, Dark Rift, Dark River*) — туманність, темна смуга в Чумацькому Шляху від сузір'я Лебедя до сузір'я Скорпіона, що збігається з середньою площиною Галактики. Газопилові хмари, які концентруються до площини Галактики, екранують світло розміщених за ними зір і туманностей, що й проявляється як Великий Провал. Просторово комплекс лежить між Сонячною системою та рукавом Стрільця. Відстань до цього комплексу газопилових хмар приблизно 100 парсеків. Маса хмар із плазми і пилу оцінюються приблизно в 1 млн сонячних мас. Неозброєним оком Великий Провал можна спостерігати на зоряному небі як довгу темну смугу через молочне сяйво нашої Галактики, що ділить його на два рукави (завширшки приблизно у третину, із численними відгалуженнями й перемичками).

В інфрачервоному і радіодіапазоні ця туманність випромінює досить активно. Щільність газу в хмарах значно вище, ніж в галактичному просторі, а температура нижче −260…-220 °С. У деяких з них зараз формуються зірки. Загалом хмари складаються з молекулярного водню, але виявлені й інші молекули, включно з молекулами амінокислот.