Rita

## Rita Meravelles

La familia Santmartí és una família noble de bona reputació i d’un llarg llinatge. Gaudeixen d’un discret lloc a la cort de l'antic regne de Darum (actual Gorumor), on tenen el seu propi palauet dins la ciutat, no excessivament luxós, però si separat dels barris baixos i la pudor dels carrers de la ciutat. El nucli del seu poder, però, és a la petita ciutadella de la famíla Santmartí, al poble de Sant Martí.

La filla del senyor de la casa, Doriana Santmarí, sempre havia tingut una mirada estranya. Gaudia fent enfadar a la gent, fent patir als animals i sobretot, fent enfadar als seus pares. Un mal dia, després d’una forta discussió, la Doriana va decidir seduir i endur-se al llit al capità de la guarida de la seva familia. Això va provocar que Ramón Sanmartí (el seu pare) es veiés forçat a acomiadar al fort guerrer nan i decidís tancar a la seva filla en un internat per noies perquè li inculquessin la disciplina que li faltava a una dama de la seva categoria. Vuit mesos després del seu internament, la Dorianna va donar a llum a una robusta criatura que plorava amb pulmons de ferro: la Rita.

El nadó el van enviar a la casa dels Senyors Sanmartí, que no van tenir més remei que fer-se càrrec d’aquella nena bastarda a la que mai van donar els seus cognoms. La nena va ser criada principalment per el servei del palau, entre cuineres, criades, soldats i caçadors. Des de petita li feien fer encàrrecs, ajudava al manteniment, cuidava els estables... amb els anys va anar desenvolupant una força descomunal i una personalitat servicial, alegre i innocent, de manera que tothom del palau la va començar a anomenar-la “Rita Meravelles”. Les dames del servei van esforçar-se en educar-la per tenir bones maneres, i els guàrdies del palau li ensenyaven a lluitar i es meravellaven quan tan sols amb 12 anys els guanyava fent polsos.

Tot va canviar quan l’internat on estava la Dorianna va tancar i, quinze anys després, aquesta va tornar a viure al palau dels seus pares i va descobrir aquella noia baixeta i vital que tothom s’estimava. Ella no la suportava, i li feia fer feines absurdes, com canviar tota la llenya del rebost de lloc un cop i un altre, li feia netejar tots els gots del palau o fregar tota la teulada... quan va ser més gran, l’enviava a fer “missions secretes”, com ara anar al bosc a buscar “el llop blau”, a enxampar “una fada que li havia robat les arracades” o a buscar “bolets de peu de gegant”. La Rita, s’esforçava tan com podia per servir a la seva senyora el millor que podia, i la majoria de cops havia de tornar i reconèixer avergonyida que no havia aconseguit. La Dorianna es feia la decebuda i mirava de fer-la sentir malament per no fer-ho mai prou bé.

Una mala tarda, la Dorianna va fer que la Rita preparés el carruatge pels seus pares, que havien de fer un petit viatge. En aquell viatge, van tenir un “misteriós” i desafortunat accident  i van morir els dos: una de les rodes es va desenganxar i van caure avall d’un penya-segat. Ara, la Dorianna era la senyora de la casa Santmartí. La Dorianna, després de l’enterrament i vestida de dol, va dir-li en privat a la Rita que la persona que havia de revisar el carruatge era ella, i que per tan ella era culpable de la mort dels senyors de Sanmartí. La Rita, colpida i feta tota llàgrimes, va demanar si podia fer alguna cosa per redimir els seus errors. Li va dir que si no volia que li digués a ningú el secret, havia de fugir de la ciutat i no tornar mai més.

Aquella mateixa nit la Rita va pujar a un vaixell rumb a l’oest sense acomiadar-se de ningú, amb les seves poques pertinences i un petit sac amb monedes d’or, sense llar i sense lloc on anar.

El vaixell la va deixar al port d’Arkala, la ciutat dels desconeguts. Aviat va veure que amb la seva força podia fer diners per poder pagar-se el menjar, la beguda i els hostals i va començar a fer alguns encàrrecs i missions per cobrar les recompenses. Un vespre a la taberna, va sentir un rondallaire que parlava d’un objecte capaç de ressuscitar els morts. Segons el rondallaire, es tractava de l’ull de cristall d’un drac blau. La Rita va tenir una revelació: aconseguiria matar un drac blau, robar-li l’ull i portar-lo a la Dorianna i així aconseguirien ressuscitar els senyors de Sanmartí, ella seria perdonada i podria tornar a viure al palau i tot aquest malson s’hauria acabat!

Els senyors Santmartí van morir quan la Rita tenia aprox 18 anys, i porta 3 anys des de que va haver de fugir de Telduar

Va viure en un hostal a la ciutat d’Arkala, fent missions per fer diners i estalviar per contractar guerrers que vagin a matar un drac blau amb ella (sense èxit en l’estalviar ni en el trobar el drac). Sempre li pregunta a tothom que veu que es fort si voldria fer aquest encàrrec i si sap on hi ha dracs blaus: té una llibreta amb tot de coses apuntades sobre dracs blaus. La llibreta també es plena de dibuixos, però ho fa molt malament.

Tenia un poni blanc que es deia Ramón, amb el que tenia una relació molt propera. En Ramón, però, va morir en una de les missions de la Rita, quan va conèixer a en Khuro i la Llúmia. La missió consistia en rescatar un noble (Kevin Dorothyl) d’uns pirates, però pel camí van trobar el germà d’en Khuro, en Hara i les coses es van complicar molt quan els van atacar uns insectes gegants que van matar en Ramón. Per sort, però, l’esperit d’en Ramón va pujar al cel i li va dir a la Rita que havia sigut molt bona amiga. Després, un drac va segrestar en Hara i en Khuro va marxar a buscar-lo. La Rita i la Llúmia van seguir fent de mercenàries juntes, i van anar fins a Darum quan van sentir que estaven contractant mercenaris i la Rita estava molt emocionada perquè havia sentit rumors sobre que s’havia vist un drac a les costes.