Sociální třída a její dopady

*O společenské třídě v Americe je těžké mluvit.  A to nejen proto, že vám může být trapné diskutovat o tom, kdo je chudý a kdo bohatý nebo kdo má větší moc a kdo menší.  Jako sociologové máme potíže s tím, abychom přesně určili, co myslíme sociální třídou.  Neexistuje jen jedna její definice a definice, kterou použijete, bude záviset na tom, o jakou společnost se zajímáte.  Pokud se budeme řídit Marxovou definicí, máme dvě třídy: buržoazii, která vlastní výrobní prostředky, a proletariát, který vykonává práci.  To je však pro náš svět možná příliš zjednodušené.  Pokud vlastníte malý obchod a pracujete v něm, do které kategorie patříte?  Váš každodenní život se pravděpodobně podobá spíše životu zaměstnance maloobchodu než životu generálního ředitele.  Marx by vás ale zařadil do buržoazie, protože vlastníte obchod a zaměstnáváte dělníky.  Zkusme tedy jinou definici, která je spíše v tradici našeho starého přítele Maxe Webera.  Jeho teorie se týkaly spíše toho, jaké příležitosti člověku dává jeho třída.  Majitel velké firmy má jiné příležitosti než majitel malého obchodu.  Ale oba budou mít k dispozici jiné zdroje než někdo, kdo řídí kancelář, nebo někdo, kdo pracuje v továrně.  V tomto případě lze tedy společenskou třídu definovat jako skupinu, která je si poměrně podobná z hlediska příjmů, vzdělání, moci a prestiže ve společnosti.  A tuto definici můžeme použít k lepšímu pochopení sociálních tříd, které tvoří společnost ve Spojených státech, a může nám pomoci odpovědět na některé otázky, které vyvolávají.  Například: Existuje více než jeden druh vyšší třídy?  Jak může střední třída vyhovovat všem, kteří si myslí, že do ní patří?  A jak ve skutečnosti vypadá chudoba v Americe?*

Obecně lze americkou společnost rozdělit do pěti sociálních tříd: vyšší třída, vyšší střední třída, průměrná střední třída, dělnická třída a nižší třída Vyšší třídu tvoří v Marxově systému v podstatě kapitalisté.  Jedná se o vrchol rozdělení příjmů a bohatství - ti, kteří vydělávají nejméně 250 000 dolarů ročně a ovládají většinu bohatství země.  A jak jsme se dozvěděli minulý týden - peníze mluví.  Tato skupina má tendenci disponovat velkou politickou a společenskou mocí.  V rámci vyšší třídy však existují podtřídy, které z velké části rozlišují mezi starými a novými penězi.  Do vyšší třídy patří ti, kteří své bohatství získali spíše dědictvím než prací.  Lidé z této třídy mohou mít zaměstnání, ale obvykle zastávají spíše čestné funkce, jako jsou členové správních rad nebo vedoucí filantropických organizací.  Existuje však také velká část vyšší třídy, jejíž bohatství pochází z práce.  Do této skupiny patří většina těch, které považujeme za bohaté - Bill Gates, Oprah Winfreyová a Kanye West.  Po vyšší třídě následuje střední třída.  Vzpomínáte, jak jsme před časem mluvili o tom, že si téměř každý Američan myslí, že je střední třída?

To je příliš mnoho lidí na to, aby se vešli do střední třídy, a proto sociologové rozdělili střední třídu v rozdělení příjmů do tří skupin.  Rodiny vyšší střední třídy mají obvykle příjmy mezi 115 000 a 250 000 dolary ročně a tvoří asi 15 % osob s příjmy.  Přibližně 2/3 dospělých zde mají vysokoškolské vzdělání - a mnoho z nich má postgraduální vzdělání.  Je téměř samozřejmé, že jejich děti budou v dospělosti studovat na vysoké škole.  Dospělí v tomto sektoru mají většinou zaměstnání, která jsou považována za prestižní - lékaři, právníci, inženýři a podobně.  Jejich rodiny obvykle vlastní domy v dobrých školních obvodech a mohou si dovolit luxus, jako je cestování a více vozidel.  A možná vás nepřekvapí, že jsou bohatí, alespoň ve srovnání s většinou Američanů.  Tato skupina pravděpodobně disponuje bohatstvím z domova, silným penzijním fondem a finančními investicemi.  Nyní rodiny v tzv. průměrné střední třídě vydělávají mezi 50 000 a 115 000 dolary a tvoří asi 35 % příjmových skupin.  Mějte na paměti, že mediánový příjem rodiny v USA činí 70 700 USD.  Rodiny v této skupině tedy stále mají tendenci vlastnit své bydlení, ale hypotéky mohou být těžkopádnější.  A mají určitý majetek, obvykle vázaný ve svém domě nebo na skromném důchodovém spořicím účtu.

Přibližně polovina této skupiny má vysokoškolské vzdělání, i když častěji navštěvují veřejné než soukromé vysoké školy.  A průměrná zaměstnání střední třídy jsou obvykle takzvané bílé límečky - představte si kancelářské pracovníky, učitele, střední manažery.  Naproti tomu většina dělníků, neboli těch, jejichž práce je založena především na manuální práci, spadá do nižší střední třídy.  Do této kategorie patří asi 30 % Američanů s příjmy v rozmezí zhruba 25 až 50 tisíc dolarů ročně.  Rodiny nižší střední třídy méně často vlastní vlastní dům a obvykle nedisponují žádným nebo jen malým majetkem.  Nejcharakterističtějším znakem této sociální třídy je typ zaměstnání, který je s ní spojen - konkrétně manuální práce, proto se často označuje jako dělnická třída.  Práce v továrně, na stavbě, ve výrobě, údržbářské práce - všechna tato zaměstnání obecně spadají do dělnické třídy.  A i když některá dělnická povolání vyžadují technické dovednosti, obvykle nevyžadují vysokoškolské vzdělání.

Je důležité si uvědomit, že pracovní místa dělnické třídy jsou citlivější na to, jak se daří ekonomice, protože tato pracovní místa jsou většinou postavena na výrobě věcí.  Když nastane recese, továrny potřebují méně pracovníků, aby uspokojily poptávku.  Nebo se majitelé továrny mohou rozhodnout, že je levnější používat k výrobě zboží stroje než dělníky.  A stejně zranitelná vůči hospodářskému poklesu, ne-li více, je i nižší třída.  Nižší třída Američanů jsou dělníci ze spodní části příjmového rozdělení.  Vydělávají méně než 25 000 dolarů ročně a většinou pracují na částečný úvazek, s nepředvídatelným rozvrhem a bez výhod, jako je zdravotní pojištění nebo penze.  Do této skupiny spadá přibližně 20 % Američanů, tedy spodní kvintil.  Většina těchto rodin nemá vlastní bydlení a častěji žije ve čtvrtích s vyšší mírou chudoby, méně kvalitními školskými obvody a vyšší kriminalitou.  Na rozdíl od rodiny z vyšší střední třídy, jejíž děti pravděpodobně studují vysokou školu, pouze 9 % dětí narozených v dolním příjmovém kvartilu dokončí čtyřleté vysokoškolské studium.

A do dolní třídy patří také mnoho Američanů, kteří žijí v chudobě.  Americká vláda stanovuje příjmové měřítko zvané federální hranice chudoby, které se částečně používá k určení toho, kdo má nárok na programy veřejné pomoci, jako jsou potravinové lístky nebo pomoc se zdravotní péčí.  Od roku 2017 činí federální hranice chudoby pro čtyřčlennou rodinu 24 600 dolarů.  Pod touto hranicí žije 13,5 % Američanů.  Vláda k tomuto číslu dochází na základě odhadu minimálního ročního příjmu před zdaněním, který je pro danou velikost domácnosti potřebný k zaplacení nákladů na jídlo, bydlení, dopravu a oblečení.  Samozřejmě, že to, co je chudé ve Spojených státech, nebude stejné jako v jiné zemi - americká federální hranice chudoby je měřítkem relativní chudoby, která vychází z životní úrovně v USA.  Relativní chudoba se používá k popisu nedostatku prostředků ve srovnání s ostatními, kteří mají více.  Absolutní chudoba je však nedostatek zdrojů, který ohrožuje vaši schopnost přežít.  Federální úroveň chudoby nám poskytuje ukazatel, kteří Američané mají nejméně zdrojů, a umožňuje nám zkoumat trendy ve skupinách, které jsou ekonomicky nejzranitelnější.  Například skupiny, které nemohou pracovat, jako jsou děti, těžce postižení a křehcí starší lidé, jsou chudobou obzvláště ohroženy.  Chudobou je však ohroženo i mnoho pracujících Američanů - 12 % dospělých v produktivním věku žijících v chudobě pracuje na plný úvazek a dalších 29 % na částečný.  To jsou pracující chudí.

Když si to spočítáte, zjistíte, že je docela dobře možné pracovat na plný úvazek a přesto žít v chudobě.  Federální minimální mzda ve Spojených státech činí 7,25 dolaru za hodinu.  Při 40hodinovém pracovním týdnu po dobu 50 týdnů v roce by příjem činil 14 500 dolarů, což je hluboko pod hranicí chudoby pro čtyřčlennou rodinu.  S nízkou mzdou je dost těžké vymanit se z chudoby, což je částečně důvod, proč více než polovinu chudých rodin vedou matky samoživitelky.  Vyšší míra chudoby u žen, tzv. feminizace chudoby, souvisí s rostoucím počtem žen, které samy vychovávají děti a pracují v nízkopříjmových zaměstnáních.  Kromě pohlaví se však můžete podívat také na chudobu podle rasy.  Navzdory všeobecnému přesvědčení většina chudých Američanů nejsou černoši; ve skutečnosti jsou dvě třetiny chudých v USA běloši.  Černošští Američané jsou však chudí častěji než běloši: v roce 2015 žilo v chudobě 24,1 % černošských Američanů, kteří tvoří asi 13 % celkové americké populace.  Srovnejte to s 11,6 % bílých Američanů, kteří tvoří asi 77 % celkové populace.  Příčin chudoby je celá řada.  A není snadné pochopit, proč jsou některé skupiny zranitelnější než jiné.  Amerika se ráda považuje za národ, který si cení soběstačnosti, kde může uspět každý.  A tento názor je částečně důvodem, proč někteří tvrdí, že chudoba je důsledkem vlastních selhání jednotlivce nebo určitých kulturních postojů.  Jedním z nejznámějších zastánců této myšlenky byl Daniel Patrick Moynihan - bývalý americký senátor, velvyslanec při OSN a původním povoláním sociolog.  Zpráva, kterou napsal v době, kdy byl ministrem práce v Kennedyho vládě, známá jako Moynihanova zpráva, obviňovala z vysoké míry chudoby mezi Afroameričany nikoliv nedostatek ekonomických příležitostí, ale kulturní faktory v černošské komunitě, jako je vysoká míra porodnosti mimo manželství.

Naproti tomu americký sociolog William Julius Wilson - kterého si možná pamatujete ze 7. dílu - přinesl protiargumenty k této myšlence.  Wilson zdokumentoval, že Američané černé pleti se mnohem častěji potýkají s institucionálními překážkami při dosahování ekonomického úspěchu a častěji žijí v oblastech, kde je nedostatek pracovních míst.  Tvrdí, že abychom pochopili chudobu, musíme se podívat na širší ekonomické a sociální struktury a také na historii a kulturu rasismu v USA.

Prozatím jste se však dozvěděli o pěti různých společenských třídách ve Spojených státech: vyšší třída, vyšší střední třída, průměrná střední třída, dělnická třída a nižší třída.  A probrali jsme, jak vypadá chudoba ve Spojených státech.