Hämy

**Hämy** (engl. *Dusk*) on ensimmäinen osa saagasta Viisikon ennustus, joka seuraa Seittiturkkia, Pihkakynttä, Ratamosiipeä, Leopardituulta ja Paatsamavarjoa.

### Päähahmot

**Seittiturkki** – vaaleanharmaa kolli, jolla on tummia raitoja ja vaaleansiniset silmät; Hämyklaani

**Pihkakynsi** – kellanpunainen kolli, jolla on tummempi selkäpuoli ja meripihkanväriset silmät; Tuliklaani

**Ratamosiipi** – valkoisen ja kilpikonnakuvioisen kirjava naaras, jolla on vaaleansiniset silmät; Järviklaani

**Leopardituuli** – kullanruskea täplikäs naaras, jolla on vihreät silmät; Ruohoklaani

**Paatsamavarjo** – musta naaras, jolla on sokeat valkoiset silmät; Yöklaani

### Tarina

#### Esinäytös

Lehtisateen punalehtiset tammet varistelivat lehtiään hallaiseen maahan. Jäätähti katsoi Kivikynteen, mutta ei sanonut mitään. Heidän kahden välillä sanoja ei tarvittu. Valkoinen kolli katsoi kumppaninsa pyöristynyttä vatsaa; pennut syntyisivät pian. Jäätähti nousi ylös, ja lähti kohti pesäänsä pullean vatsansa hidastamana. Yöklaanin päällikkö käpertyi sammalille, ja keskittyi pienten, syntymättömien pentujen potkuihin.

Salviasydämen naukaisu havahdutti Jäätähden ajatuksistaan. Hän asteli jäkäläverhon toisella puolella odottavan parantajan luo, ja pyysi hänet sisään. Siniharmaa- ja mustaturkkinen naaras istuivat päällikön pesän pehmeille ja jatkuvan sateen takia varsin märille sammalille.

”Mitä asiaa, Salviasydän?” Jäätähti kysyi arvokkaalla äänellään. ”Olet varsin... tuohtunut.”

Parantaja siirteli käpäliään hetken huolestunut katse lehdenvihreissä silmissään, ennen kuin vastasi. ”Olen saanut Kuuklaanilta ennustuksen.”

Jäätähti kumartui lähemmäs nuorta parantajaa. ”Oletko aivan varma? Olet ennenkin...” Loput päällikkö kuiskasi niin hiljaa, että vain Salviasydän kuuli, mitä hän sanoi.

”Olen aivan varma”, Salviasydän sanoi. Hän katsoi suoraan Jäätähden jäänsinisiin silmiin. Naaras oli saanut nimensä jäätävistä silmistään, ja ennen päälliköksi tulemistaan häntä oli kutsuttu Jääsilmäksi. ”Olin nukahtanut”, Salviasydän naukui varmalla äänellä, ”pisaroiden tipahtelu sammalille on joskus niin nukuttavaa.

”Havahduin synkässä metsässä – luulin heränneeni. Edessäni oli valtava valkea kissa, hampaat veressä. Ja sitten vertahyytävä ääni sanoi minulle: *'Kun yön kissa syntyy, kun viisikko täyttyy – silloin veri Yöklaanin sydämestä metsään leviää ja klaanit tuhoaa'*.”

Jäätähti puristi kyntensä märkään sammaleen.

*Oikea ennustus*.

Jäätähti viittoi hännällään parantajan pois luotaan, ja käpertyi kerälle nukkumaan.

–

Hän heräsi pieneen tuntemukseen vatsassa. *Ovatko pennut tulossa?* Jäätähti nousi kankeasti jaloilleen, mutta horjahti kivusta. Hän kompuroi jäkäläverhon läpi kohti aukion toiste reunaa. Kukaan muu ei ollut vielä herännyt, ja ja aukio oli tyhjillään. Hän hoipersi kohti parantajan pesää tuskissaan ja yrittäen pysyä pystyssä. Lihakset vavisuttivat naaraan kylkiä, ja päällikkö lyyhistyi maahan Salviasydämen pesän suulle.

”Salviasydän”, Jäätähti maukaisi.

Siniharmaa parantaja ja hänen oppilaansa Orvokkitassu kiirehtivät pesästä purasruohonlehtiä mukanaan.

Ensimmäinen pentu tuli nopeasti. Vahvan kollipennun turkki oli musta ja sileä. Pentu päästi äänekkään vikinän, ja Jäätähdestä oli ihme, ettei pentu hälyttänyt koko leiriä paikalle.

Toinenkin pentu, kolli sekin, oli myös musta, mutta hännänpää oli valkoinen. Pentu hakeutui emonsa vatsan suojiin, ja pian myös ensimmäinen pentu seurasi.

”Siellä on vielä pentuja”, Salviasydän kertoi.

*Toivottavasti vain yksi, en jaksa enää*, Jäätähti ajatteli. Supistus vavautteli naaraan kylkiä, ja kolmas pentu liukui maahan. Naaraspennun turkki oli valkoinen kuin lumi. *Lumipentu*.

Hän oli väärässä. Neljäs pentu oli mustavalkoraidallinen. Kollipennun raidat pyörteilivät villeinä pitkin vastasyntyneen pennun kylkiä kuin pyörremyrskyt.

”Kaikki pennut eivät ole vielä tulleet”, Salviasydän naukui.

*Viisi pentua! Miten minä jaksan hoitaa näitä kaikkia?*

–

Pentujen syntymästä oli kulunut neljänneskuu, eikä neljällä pennulla ollut vielä nimiä. Lumipentu, jonka nimen Jäätähti oli antanut valkean turkin mukaan, yritti ottaa Kivikynnen puolelta toiselle huiskivaa häntää kiinni.

”Olisiko kokonaan musta pentu Mustapentu?” Kivikynsi ehdotti.

”Pidän siitä”, Jäätähti naukui vastaukseksi. ”Toinen pentu voisi olla Piikkipentu?” Jäätähti silitti hännänpäällään Piikkipennun piikikästä turkkia. ”Ja raidallinen voisi olla Villipentu.”

”Ajattelin kyllä Myrskypentua”, Kivikynsi naukaisi. ”Mutta Villipentu on parempi.”

”Ja eikö viimeinen pentu ole musta kuin paatsaman kuori? Hän voisi olla Paatsamapentu.”