Cesare Borgia

Cesare Borgia

### Rangok

Valencia bíborosa (1492-1498), Gonfalonier (1498-1503), Romagna hercege (1501-), Itália Főhercege (1508-)

1475. Szeptember 13.-án született Rómában, Rodrigo Borgia bíboros fattyaként, de 5 éves korára már pápai bulla igazolta törvényes származását. 10 éves korára már egyházi hivatallal rendelkezett, 15 éves korában pedig Pamplona püspökének nevezték ki, Pisa-ban és Perugiaban tanult jogot és teológiát. Apja 1492-ben, egyik első pápai intézkedéseként Valencia bíborosává nevezte ki 18 éves fiát. 1493-től hozzá tartozott Castres és Elne püspöksége is.

Cesare sosem szívlelte az egyházi pályát, melyet apja kijelölt neki, sokkal jobban érdekelte a hadviselés és a stratégia tudománya, azonban kiváltképp az intrikában és cselszövésben jeleskedett, melyet mi sem bizonyít jobban, mint apja megválasztásának körülményei, ahol Cesare mozgatta a szálakat a Vatikánon kívül és váltotta meg a bíborosok szavazatait, melyek végül apja pápai trónra lépését eredményezték. Bíborosként es a pápa fiaként óriási hatalomra és befolyásra tett szert, melyet főképp apja ellenségei ellenében kamatoztatott. Ekkoriban ismerkedett meg és kötött barátságot Niccoló Machiavelli-vel, aki akkoriban a firenzei Medici család tanácsadója volt. Idővel apja, a pápa is belátta, hogy fia sokkal inkább való hadúrnak, s uralkodónak, mintsem bíborosnak, így végül engedélyezte, hogy fia elhagyja a bíborosi pályát 1498-ban, majd kinevezte a pápai hadak parancsnokának.

Cesare első gonfalonieri-ként vezetett hadjárata elsöprő sikerrel zárult.  1499-ben szövetségre lépve a franciák új uralkodójával ostom alá vonták és bevették Milánót, fogságba ejtették és megfosztották címétől Ludovico Sforza herceget, és annak címét visszadták jogos örökösének, akkor 8 éves unokaöccsének, Francesco Sforza-nak. Ezzel Cesare elérte a célját, megosztotta a Sforza családot, ami ellen folytatta hadjáratát, immár a francia király nélkül, a milánói hadakkal kiegészülve. Lombardia után sorra kényszerítette térdre a Romagna-i Sforza-kat és más urakat. A hadjárata csúcspontján bevette Forli erődjét és foglyul ejtette annak hírhedt úrnőjét, Catherina Sforza-t, akit Rómába visszatérve aranyból készült láncokban vezetett a Vatikánba a tömeg éljenzése közepette.

Sándor pápa ismételten belátta, hogy fia hadúrnak született és tucatnyi bíborosi cím “kiárusítása” után bőségesen fordított Cesare seregére. Többek között Svájcból fogadtak zsoldosokat és olyan híres condottierokat fogadtak szolgálatukba, mint Vitellozzo Vitelli, vagy Gian Paolo Baglioni. Újdonsült seregével Cesare visszatért Romagna-ba és szétvert minden ellene fenekedő nemest, míg végül kikiáltotta magát Romagna hercegének. A legyőzötteknek Cesare sosem kegyelmezett, mi több hírhedt kegyetlensége miatt több condottieri-je is fellázadt, de ezeket csírájában elfojtotta. Azonban Cesare azt is nagyon jól tudta, hogy lehet a köznép kegyeit elnyerni, így nem volt rest a legyőzött nemesek vagyonát diadalmenetein osztogatni, illetve hercegségében a közrendűek életminőségének javítására költeni, minek következtében Romanga-ban ünnepelt uralkodó lett. Hírhedt kegyetlenségét és a nép kegyeinek elnyerését a gúnyos nyelvek a “korbács és kenyér” jelzővel illetik.

Cesare valójában nemigen foglalkozik bárkinek a jólétével vagy elégedettségével, mindössze tisztában van azzal, hogy mi szükséges ahhoz, hogy uralkodása stabil maradjon. Természetesen a hadizsákmányból jutott saját palotára is Bologna városában, mely székhelyévé is vált egyben. Ahogyan a családja körüli szóbeszéd is járja - amit egyébként nem tűr és hajlamos kivágatni a kotyogók nyelvét - finoman szólva nem veti meg a világi örömöket.

Hadjáratai során folyamatos levelezésben állt és közeli barátra lelt a firenzei Niccoló Machiavellivel, aki miután Savonarola elűzte a városból a Medicieket, Cesare szolgálatába szegődött, mint tanácsadó és nagykövet. Ekkoriban kezdett bennük körvonalazódni bennük az egységes Itália, de legalább is az északi régiók egysége. Ehhez már a hadjáratok alatt is lépéseket tettek, melyeket többnyire Machiavelli kivitelezett nagykövetként, a kevésbé publikus akciókat Cesare másik bizalmasa, Federico “Il Ombro“ (Az Árnyék).

Machiavelli legnagyobb érdeme egykori urával, Piero de Medici-vel folytatott tárgyalások, minek során Cesare közbenjárására Sándor pápa kiátkozta és megégettette Girolamo Savonarola-t, aki vallási fanatikusaival korábban elkergette Firenzéből a Medicieket. Ezzel és a Pisa elfoglalásában nyújtott katonai segítséggel Cesare megváltotta a Medici család barátságát és szövetségét.

A másik szövetséges egészen váratlanul érkezett, ugyanis Pandolfo Petrucci kérte Cesare segítségét a hatalom megszerzéséhez a Sienai Köztársaságban. Bár eleinte Cesare bizalmatlan volt a kétszínű, élvhajhász Petruccival, később kifizetődőnek mutatkozott, hogy elküldte Siena-ba Federico-t, hogy intrikák és gyilkosságok közepette teljhatalomhoz juttassa Petrucci-t.

Ezen szövetségek igencsak felértékelődtek, első ízben amikor 1503-ban VI. Sándor pápa meghalt és többek között a bosszúra szomjazó Genova-i Sforzák - akiknél összpontosultak a család Milánó-i és Romagna-i száműzöttjei - rögvest szerveződni kezdtek, hogy a Borgia családot szintén gyűlölő II. Gyula újdonsült pápa segedelmével Romagna ellen vonuljanak. A konfliktus végül nem fajult harcokig, ugyanis Siena és Firenze is kitartott szövetségese mellett, ahogyan a Milánó Sforzák sem felejtették el Cesare segítségét. Az így kialakult pattanásig feszült helyzetben végül nem került sor fegyveres konfliktusra, ami Cesare győzelmével ért fel. A kiegyenlített erőviszonyok és az újabb vérontás elkerülése mellett elidegeníthetetlen érdeme volt a béke megőrzésében Ascanio Sforza bíborosnak, aki a Borgiákkal való személyes jóviszonya ellenére sikerült megtartania alkancellári pozícióját II. Gyula pápa alatt is, így ütközőponttá vált Cesare és pápa között.

Az elkövetkezendő években lassan enyhült a feszültség Itáliában. Cesare felvirágoztatta Romagna-t, ezzel szikla szilárddá téve hatalmát. Emellett azonban kőkemény diplomáciai harcot vívtak Itália hercegeivel, melyben kivette a részét Cesare, Machiavelli, Sforza bíboros, de kémeivel Federico is.

Közel öt évnyi tervezés és előkészítés után sikerült tető alá hoznia a Bologna-i Szerződést, melyben Itália hét főura deklarálta az Itáliai Liga létrejöttét 1508. Május 11.-én. Ez önmagában is történelmi jelentőségű volt, azt viszont senki nem gondolta volna, hogy Machiavellivel képesek diplomáciailag úgy kijátszani egymás ellen a hercegeket, kihasználva a szövetségeket és ellentéteket, hogy végül a főherceg választásból Cesare jöjjön ki győztesen.