Mezidobí

## Nuln

### 17. Kaldezeit - 2502 CL

*Na vstupní dveře lékárníkovi vily doktora Therilla dopadla nekompromisně sevřená pěst v kožené rukavici.*

*V časných ranních hodinách, kdy se Nuln teprve probouzel ke svému životu se mohlo komukoli zdát podivné, že na lékárníkovi dveře buší dvě postavy v černých kabátech s klobouky se širokou krempou. Nicméně návštěvy lovců čarodějnic byly málokdy hlášeny dopředu a většinou nekončili pro navštíveného dobře.*

*Templářova sevřená pěst znovu atakovala dřevěné dveře lékárny.*

*„Ve jménu Sigmara našeho pána a spasitele, otevřete dveře!“ ozval se do noci templářův hlas doprovázející rány na dřevo.*

*V horním okně vily zaplápolalo světlo svíce. Po chvíli se rozšířilo na celý svícen a za chvíli byl slyšet v zámku klíč.*

*„Kdo jste a co tu pohledáváte v tuto bezbožnou hodinu?“ zeptal se přes dosud zavřené dveře lékárník. Jeho hlas zněl rozespale a trochu vystrašeně.*

*„Zde stojí svatí bojovníci Sigmarova chrámu. Na pokyn nejvyššího představeného Solomona Kriegra otevři dveře lékárníku!“ pronesl silným hlasem jeden z templářů.*

*Lékárník Therill otevřel dveře.*

*V úzké štěrbině se objevil unavený obličej půlelfího lékárníka, který v jedné ruce svíral zlatý svícen a druhou si rovnal stříbrný cvikr na svém velkém nose.*

*„Ach tak,“ pokýval hlavou Therill, „a čím mohu Herr Kreigrovi posloužit?“*

*Jeden z templářů vyndal ruku z pod těžkého kabátu, v které svíral cosi zamotaného v bílém rouchu obsypaném pečetěmi Sigmarových kněží.*

*„Tohle Vám posílá nejvyšší kněz chrámu. Je v zájmu celé Říše učinit neprodleně pitvu.“  Předal templář rozkazy bez špetky emocí.*

*„Pitvu?“ vyděšeně se zajíkl lékárník hledíc na zabalený předmět o velikosti mužské paže.*

*„Neprodleně,“ zopakoval druhý templář a na každou slabiku toho slova kladl takový důraz, že Therill převzal balíček s přikyvováním a děsem v očích.*

*Templáři přikývli, když balíček změnil majitele a se Sigmarovou modlitbou se s lékárníkem rozloučili.*

*Když Therill zamkl vstupní dveře své vily, uvědomil si, že mu srdce buší jako o závod. S templáři měl dočinění, co chvíli, ale vždy to bylo kvůli jeho profesi lékaře, doktora a čaroděje. Ještě se nestalo, aby ho lovci čarodějnic navštívili s prosbou o pomoc.*

*Therill se děsil toho, co ten zabalený balíček obsahuje. Nicméně věděl, že pokud rozkaz nejvyššího kněžího Sigmarova řádu nevyslyší, bude to konec pro jeho kariéru, profesi a věřil, že i pro jeho bytí.*

*Lékárník se došoural do své skromné laboratoře, kde položil balíček na pracovní stůl a vydal se do horního patra převléct se a připravit si potřebné nástroje.*

*Když vyšel po schodech na horu, u vstupních dveří se mihl stín, který si chvíli hrál se zámkem na dveřích.*

*Když po chvíli železný mechanismu povolil a dveře se otevřely, stín vklouzl dovnitř nehlučně a mrštně, jako by se jednalo o profesionálního zloděje.*

*Za stínem se táhl mrštný dlouhý ocas a do tmy vily se rozsvítily dvě rudé oči.*

\*\*\*

V hospodě U drzého trpaslíka to žilo, ostatně jako každý večer.

Když se Samson dostal dovnitř bylo už skoro k ránu a hospoda se začala probouzet k dalšímu dni. Vyhazování opilců, vytírání po nich a vůně smaženého základu z kuchyně byla pro Samsona, jako ranní budíček.

„A heleme se, co se nám to v kovu nese,“ uchechtl se výčepní a majitel hospody Hardull Rozštěp. „Co to bude takhle z rána pane Sršeň?“

"Tupláka, hospodo!" houkl Samson na hostinského. Rozhlédl se po lokále, kolik hostí sedí u stolů, jak vypadají a co mají už upito. Vyhlédl si stůl v přítmí v rohu a odsunul opilce, který na něm spal. Když hostinský donesl žádaný mok, otočil do sebe trpaslík obsah džbánku na jedno nadechnutí. "Ještě jeden," řekl hostinskému, který se ještě ani nestačil otočit zpět k baru. "A pověz, hospodo, co se šušká mezi štamgastama? Kolem toho rozruchu včera, mám na mysli."

Starý Hardull donesl další korbel s pěnou, která neposedně vyšplíchla před Samsona na stůl.

„Že se zase porvali v tej študentskej vinárně?“ zkusil to se šklebem ve vousech majitel hospody, ale bylo vidět, že je myšlnkama jinde. Když však spatřil Samsonovu vážnou tvář umazanou od sazí a zaschlé krve, přisedl si blíž.

„Co chceš slyšet trpaslíku? Dostal sem hlášku, že před pár hodinama lehlo popelem Slepý prase! Lidi vod řemesla mají strach! Nejdřív Dělostřelci, teď Prase! Kdo bude další? A jako pěna na pivě mi sem nakráčíš ty! Vod hlavy k patě vod krve a sraček a smrdíš, jako bys celou noc házel uhlí! Nebejt našinec, pošlu na tebe noční hlídku!“ odplivl si Hardull a z jeho očí bylo vidět, že má strach. U trpaslíka jeho pověstné nátury to muselo být velice osobní.

„Dopij ten korbel, vem si první pokoj ve sklepě až se vyspíš tak vypadni! Víc pro tebe udělat nemůžu,“ plácnul Hardull svojí mozolnatou rukou na stůl kde seděl Samson a když se zvedal, aby sklidil další půllitry ze stolů, zůstal po něm na desce stolu železný klíč s vyrytou jedničkou. O osamoceného trolobijce od sazí a krve už více nejvil zájem.

Samson se zamyslel. Poprvé po několika dnech. Opravdu smrděl - i na trpaslíka. To, že byl od krve by bylo bývalo jedno, ale od skavení krve?! Kdo ví, co těm mutantům koluje v žilách. Otřásl se při vzpomínce na setkání ve stokách. To nebylo jen tak. Skaveni ve spojení s člověkem a ještě snad mágem? A pokud se s nimi opravdu dokázal spojit, byl buď velice bohatý nebo velice mocný. Anebo obojí. A to Samsona začalo zajímat. "Zlato nebo možná slavná smrt z rukou mocného kouzelníka, co si podmanil mýtické skaveny," fantazíroval. "Tomu se musí přijít na kloub."

Trolobijce dopil korbel, zvedl klíč ze stolu a zamířil si to kolem baru dolů ke sklepním pokojům. Cestou položil zlaťák na bar, kývl na hostinského a do podpaží si vzal malý soudek s pivem. "Na sladký sny," zvedl koutek v pokusu o úsměv. Hostinský jen kývl zpět a všímal si svého.

Pokoj byl skromný. Slámou vystlaná postel, vědro s vodou, nočník a malý stolek, který pod vahou soudku hlasitě protestoval, ale udržel.

Trpaslík si svlékl svou ostnatou zbroj a podíval se na nádobu s vodou. Mračil se na tu čirou tekutinu, jako by to byl nejhorší jed. Po několika minutách, a bylo ji daleko více, než by kdokoliv, kdo nebyl trpaslík, pochopil, na sebe vědro otočil a opláchl se ze zbytků bojů, skavení krve a prachu města. "Fuj!" odplivl si do kouta. "Kdybych byl jen poctivej kopáč, tohle bych nemusel nikdy snášet," pomyslel si. Saze, prach a špína z dolů jsou pro trpaslíky jako pro elfy ten nejjemnější balzám. "Špína do jednoho palce chrání a od jednoho palce se odrolí," připomněl si staré trpasličí pořekadlo a natočil si ze soudku pivo.

### 18. Kaldezeit - 2502 CL

"Ráno..." (Ráno bylo pro trpaslíky čas, kdy vstali z postele. Denní doba byla v hlubokých chodbách irelevantní.) "Ráno to musím prověřit. Zajdu za Hansem, jestli na něco nepřišli. Ti Sigmarovci jsou teda někdy trošičku kách se všema těma hranicema, ale co se týče hledání mutanstskejch parchantů, málo kdo se jim vyrovná, to se musí nechat."

Ráno Samson vyrazil z hostince s cílem alespoň trochu rozkrýt krysí záhadu. "Kde začít?" přemýšlel. "Hans? Jistě, ti něco vyštrachají, ale to ještě počká. Zajímalo by mě, co udělali s tou skavení nohou, co jsem ukořistil při přepadení Prasete?" Tahle myšlenka nasměrovala zabíječe k první městské hlídce, kterou potkal.

"Dobrej den, vinšuju," zkusil se neobratně stylizovat do ležérního trpaslíka, aby nevypadal nějak naléhavě [Přesvědčování NAT 20]. "Že jsem tak smělý, pane strážmistr," pokusil se o křivý úsměv a celé to ve spojení s ostnatou zbrojí vypadalo jako špatné divadlo, "kde bych v tutaj v Nulnu našel ňákýho šikulu, co by uměl vyšetřit vostatky, řekněme po nějakém, ehm, úmrtí? Ne, že bych nějak akutně znal nějakou mrtvolu, ale zajímá mě to z týhletý akodemický zvídavosti, vědí?" Samson se pokusil vybavit si slova, co by se sem hodila a zněla chytře. Takové, jaká občas slyšel od Grimina.

Strážný si Samsona podezřívavě prohlédl: „Co že to? Ostatky? To jako myslíte mrtvoly?“

„Jestli se chcete kochat nebožtíkama Herr trpaslík, tak to musíte do Moorovy zahrady. Tam toho bude přehršle,“ odpověděl Samsonovi druhý strážný a zachumlal se víc do svého oblečení. Byl předvečer svátku Vítání zimy a bylo znát, že si paní Zima letos přispěchala brzkou nadílkou. Ulicemi začal poletovat černý sníh, který se tady v Nulnu díky všem těm řemeslníkům a mechanikům, stával jakousi raritou v Říši.

„Já ho doprovodím.“ Ozvalo se za Samsonem i oběma strážnými.

Když se všichni ohlédli po hlase, spatřili mladou ženu v uniformě lovců čarodějnic. Byla to novicka Anna Rosenhaus z chrámu templářů Sigmarova řádu, která vykonávala službu přímo pod Hansem Grüberem.

„Fräulein!“ zasalutovali oba členové městské hlídky a okamžitě stáli v pozoru.

Anna se usmála svými drobnými rtíky a povytáhla si límec koženého kabátu o něco výš, aby si držela studený vítr dál od krku.

„Pokud budete ovšem chtít Herr trolobijce,“ a přistoupila blíž k Samsonovi.

Oba strážní denní hlídky se otočili na patě a šli si svojí cestou.

"To je mi náhodička," ušklíbl se Samson a nechal se Annou vést opačným směrem od hlídky. "Tak co?" řekl tišším hlasem. "Ví se něco o těch hlodavcích? Podařilo se vašemu řádu zjistit víc? Nepřestává mi to celý vrtat hlavou. Přijde mi, že se to chce ututlat a je mi fuk, co si o tom myslí Nulnská stráž, ale čuchám v tom nějakou magickou nepravost. Možná i chaosáckou. MOŽNÁ - tfuj - i politika. Vůbec bych se nedivil, kdyby za tím vším stáli elfové. To by celkem sedělo. Tak či tak, je to slušná příležitost utkat se s někým mocným a najít slavnou smrt!"

Anna pozvedla udiveně obočí: „To je přehršle obvinění mistře trpaslíku. Buďte opatrný, koho budete očerňovat a kde. Nuln není Karak a na hranicích skončilo už mnoho duší za menší konspirace.“

Anna zamířila se Samsonem do centra Nulnu.

„Včera byl předán Vámi nalezený důkaz Herr Therillovi, aby o něm zjistil více. Hans Grüber Vám vzkazuje, že templáři řádu prohledali stoky pod Nulnem, ale nenašli nic, co by nasvědčovalo přítomnosti krysího lidu. Je velmi důležité nevyvolávat v těchto dnech paniku. Stačí, že se nám tu rojí sektáři temných bohů, jako houby po dešti. Nesmíte také zapomínat, že nulnský lid nemá žádné zkušenosti se skaveny, tak jako Vy. Pokud je v tom zapleten někdo z řad mágů, máme zkutečný problém. Každopádně nejvyšší představil chrámu Herr Krieger činní v této věci maximální snahu. Nicméně musí být v těchto dnech velice diskrétní,“ Anna vysvětlovala situaci Samsonovi cestou k vile lékárníka Therilla.

„Pokud nemáte nic proti tomu, půjdeme se Herr Therilla zeptat osobně, jak pokročil ve své práci,“ navrhla Anna.

Cesta Nulnem v její společnosti byla vskutku obdivuhodná. Přesto že nemohla mít mladá templářká více než dvacet let, stačil velký klobouk a dlouhý kabát a všichni kolemjdoucí se jí stranili, jako by byla nositelkou moru.

"Proti tomu?" podivil se Samson. "Naopak."

"A jak se k celý týhle lapálii stavíte vy? A co zbytek Lovců?" zeptal se po chvíli trpaslík. "Předpokládám, že přítomnost takovejch zmrdů ve vašem městě by vás řádně rozčílila," pokračoval Samson. "Já věřím Herr Gruberovi, jako žádnému jinému člověku a když říká, že ve stokách nic nebylo, tak tam nic nebylo, ale já zase vím, co jsem viděl a neviděl jsem to sám. Tvrdím to tu na svou trpasličí čest."

Anna se krátce a upřímně zasmála: „Já? Já jsem pouhá novicka v templářově chrámu. Na mém názoru zatím nezáleží.“

Pak náhle zvážněla a její rysy jako by ztvrdly: „Ale věřte mi, že jakékoli zlo spřažené s Chaosem chci vymýtit do základů!“ V jejich mladých a náhle zaplála oddanost bohu Sigmarovy hraničící s nebezpečným fanatismem.

„Máte samozřejmě pravdu Herr Samson. Nikdo ze Sigmarova chrámu netouží, aby ulicemi Nulnu pobíhali krysí mutanti. Ale ani Lovci čarodějnic nejsou všemocní. Každý náš čin musí být doložen a vysvětlen a na každý čin jednoho z lovců dohlíží někdo další. A nejenom nadřízení. Celý aparát Lovců čarodějnic spadá pod jurisdikci Ministerstva pro vnitřní záležitosti. Každý souzený a odsouzený kacíř, který vzplane na hranici za sebou nese tlustou složku vedeného vyšetřování, ohledaných důkazů, výpovědí svědků a jiných detailů, které nakonec usvědčí viníka. Právě proto zde s vámi nyní šlapu Nulnem já, a ne Herr Grüber. Byl povolán ministerstvem do Altdorfu, aby byl jeho případ ohledně upálení la Brouge přezkoumán a zkontrolován. Jedná se o standardní audit.“

Anna se chápavě usmála, když spatřila, že Samson o vnitřní záležitosti Sigmarových templářů nejeví přehršlý zájem. Popravdě by jí bylo divné, kdyby tomu bylo naopak.

„Abych to zkrátila, náš úřad je více o byrokracii než o nahánění čarodějnic,“ usmála se Anna. „Nicméně jsou mezi námi tací, kteří se nebrání vypálit vesnici se všemi osadníky do základu, jen aby chytili jednoho hříšníka. Takoví nám kazí jméno. Ale všechno zlé je pro něco dobré, protože není nic jednoduššího než zasít strach do srdcí kacířů a nečistých duší. Nic se ovšem nemá přehánět a vězte, že na každý problém máme příručku s popsaným postupem. Tedy, abych to zkrátila: Ano! Mutanti v podzemí Nulnu je noční můra každého sigmarity. Nicméně pokud se mezi lidmi začne šířit panika, prospěje jen a pouze těm na druhé straně bojiště.“

„O Vaší cti samozřejmě není pochyb,“ dodala spěšně Anna, aby to nevypadalo, že to nejcennější na trpasličím srdci jí nechalo chladnou. „Hans Grüber Vás považuje za přítele, budu tedy ráda, když se stanete i mým.“

Mezi tím se v nulnských ulicích začínaly připravovat oslavy na svátek Příchodu Ulricovi zimy a díky tomu se musela dvojice trpaslíka a lovkyně čarodějnic více a více prodírat davy stánkařů a obchodníků. S prvními tóny pouliční hudby a hlasů trhovců, vůní zapáleného dřeva v železných koších a atmosféry rozmanitých pouličních hodokvasů se v ulicích Nulnu začaly bít velké sněhové vločky společně se studeným větrem a meluzínou. Tato nekonečná válka mezi přírodními živly dodávala celému městu tu pravou sváteční atmosféru.

V odpoledních hodinách se Anna Rosenhaus a Samson zastavili před vilou lékárníka Therillova.

Samson poslouchal a chápal Anny postoj. Přeci jen i z jeho pohledu byli Lovci čarodejnic zákonná organizace, se kterou - i kdyby nic jiného - sdílel některé společné cíle. Občas přikývl, pokud opravdu souhlasil, ale jinak mlčel. Nemělo smysl se dohadovat, nikam by to nevedlo. Teď jí potřeboval.

#### Lékarna doktora Therilla

Lékárna vypadala zvenku prázdná. Samson přistoupil ke dveřím, vzal za kliku a vstoupil do místnosti.

Lékárna vypadala z venku opravdu prázdná a opuštěná. Nicméně Samsonovi to asi divné nepřišlo. Zejména teď v těchto sychravých měsících, lidé potřebovali léky na všechny možné nemoci ať už byly způsobené nachlazením, nebo nedávným přeletem dvojocasé komety na obloze, a tudíž měla být podobná místa doslova přecpána pacienty.

Anna chtěla Samsona ještě zastavit a poukázat na zvonek přede dveřmi, nicméně trpasličí způsoby byly zřejmě velmi odlišné od těch lidských. O to víc se Anna divila, že jsou vstupní dveře do lékárníkovi vily nezamčené.

Samson vstoupil do potemnělé chodby. První, co ho začalo svědět v nosu byl pach všemožných bylinek a tinktur, které byly pro podobné místo samozřejmostí a pak tu byl slabý nasládlý zápach mrtvé tkáně.

Samson mohl nyní pokračovat dál chodbou na jejímž konci bylo malá hala se schodištěm na horu nebo vyzkoušet dvoje dveře v chodbě. Jedny vlevo s nápisem Apotheke a druhé naproti nim vpravo s nápisem Arztpraxis.

"Hej, felčare!" zavolal trolobijce. "Asi není doma," kokukl na Annu a vydal se prozkoumat dům. Začal u dveří, jejichž nápis naznačoval lékařskou ordinaci. Proto, co tady hledal, tedy skavení nohu, mu to přišlo jako nelogičtější místo. Ale zas tolik si s tím hlavu nelámal. Jestli tu někde někdo, nebo něco je, tak to najde a celkem jedno, za kterými dveřmi to bude čekat. A jestli se to nebude chovat slušně, tak tomu nejspíš utrhne hlavu.

Drsný trpasličí hlas se rozléhal vysokou vilou, jako by se jednalo prázdnou jeskyni. Anně se to zdálo krajně podezřelé, a proto si připravila raději svoji křesadlovou pistoli s vyrytým nápisem Friedensstifter na jedné a s Für Sigmar na druhé straně postříbřené hlavně. Než však stihla natáhnout kohoutek, trolobijce už otvíral dveře do ordinace doktora Therilla.

„Psst, Herr Samson!“ sykla Anna nervózně na trpaslíka, „nemyslíte, že je nasnadě trocha opatrnosti?“ A v rychlosti přivřela vchodové dveře.

Lovkyně čarodějnic se opatrně plížila za Samsonem a neustále se ohlížela přes rameno. Její natažená ruka s těžkou pistolí se po chvíli začala třást, jak ji mladá dívka držela křečovitě před sebou. Na první pohled bylo zřejmé, že moc zkušeností z praxe nemá. Na druhou stranu, co čekat od pouhé novicky řádu.

„Není Vám podezřelé, že byly odemčeny vstupní dveře a že jsme nepotkali ani jedinou churavou duši? Navíc to vypadá, že ani pán domu zde není.“ Ptala se šeptem Anna, když se Samsonem stáli na prahu ordinace.

Místnost byla velice vkusně a zároveň prakticky zařízena. Proti dveřím stála postel pro pacienty a na druhé straně místnosti byl veliký pracovní stůl se svícemi. Z místnosti vedly jedny dveře opatřené závěsem, za kterými se dozajista skrýval sklad nářadí a léčících tinktur. V místnosti však nebylo ani živáčka.

Samson se rozhlédl po místnosti [Vnímání 19] zda-li si nevšimne něčeho podezřelého. Něčeho, co nepatří na své místo, či jinak vyčnívá z normálu.

Dále se zaměřil na lékárníkův stůl. Kde jinde hledat informace, než v pracovním stole, že [Pátrání 8].

Lékárníkova pracovna vypadala uklizeně, jako by mohl přijít kdykoli pacient s jakýmkoli neduhem. Na stole Samson nalezl jen knihu se zaznamenanými schůzkami ohledně vyšetření. Na dnešek měl lékárník jen jednu schůzy a sice Frau Vogelraucher s poznámkou, zda se jedná o sifilidu.

Když však přešel Samson do druhé části místnosti, objevil mezi šuplíčky a regály na nástroje a tinktury, malou pracovní plochu předem určenou k výrobě bylinných léčiv. Plocha by byla za běžných okolností jistě uklizena jako zbytek místnosti, teď však na ní byly poházeny kusy roztříhaných bílých obvazů společně s rozdrolenými kusy rudé pečetě.

\*\*\*

**Kailu:** Když se tak Kailu procházel ulicemi města Nuln v mysli se mu honila bouře myšlenek.

Žil již celá staletí a za léta se opravdu necítil tak sám. Nebylo to jen tímto cizím městem. Ano, městem, Kailu musel opravdu uznat, že smrtelníci vybudovali impozantní město, radši si pro sebe nepřipouštěl tu skutečnost, že na úkor původního a mnohem vznešenějšího místa jeho předků. V podání lidí, to spíš byla výstavba impozantní latríny na místě památníku jeho rasy. Puch města byl nesnesitelný natolik, že si musel pořídit sáček s levandulí, aby se nepozvracel. Nejméně nebyli to jiné kultury nebo rasy, ani ten puch a smog z kouřících se komínů, ale neuvěřitelně rušný život, který zde panoval, co Kailův splín prohlubovalo. Další připomínka, že jeho krásná města jsou jen poloprázdnými ruinami zašlé slávy jeho rasy. Nechápal jak nejlepší kouzelníci, myslitelé, válečníci a umělci jsou už nyní odsouzeni k zdlouhavému pohledu na chátrající svět. Na druhou stranu, ale po dlouhých desítkách let pocítil Kailu dávno ztracený pocit a tím byl nový cíl a směr jeho života. Pouze se jen snažil najít opět uplatnění ve svém starém světě a dokázat, že je schopen ještě pozdvihnout meč na obranu Bílé věže. Nicméně v poslání, které nalezl s těma dvěma trpaslíky a seveřanem se otevírala nová budoucnost, o které ani nedoufal snít. Jeho zatrpklé nitro se opět rozhořelo Asurianovým plamenem cílevědomosti a žádostivostí. Každý elf byl předurčen k velkému úkolu, pouze je jen na něm, jak se ho zhostí.

Musí přijít na to co znamenala ona vize. Je snad on ten tajemný jezdec na Gryfovi ve Velké Bitvě s prastarou korunou na hlavě? Ta koruna byla klíč. Potřeboval ji pouze očistit a poznat. Její původní energie je pokroucena a čím více na ni myslel a nosil ji u sebe, tím víc jej nahlodávaly strašné výjevy... Převážně když se snažil meditovat, měl živé noční můry o konci světa. Musí tento prastarý artefakt opravit, pochopit jeho účel a pokusit se využít ve prospěch řádu.

Musí ale jen najít Samsona v té jeho uhozené zbroji, určitě si ji nesundává, ani když jde spát. Popravdě by mě nepřekvapilo, kdyby nešla ani sundat. Nahlas by to nikdy nevyslovil, ale tento trpaslík mu celkem přirostl k srdci. Jeho jednoduchost a upřímnost byla celkem osvěžující po důkladně politickém a diplomatickém životě na Ulthuanu. Když se člověk kvůli zápachu držel aspoň tři stopy od něj, musel Kailu uznat, že se často chová sám sebou. Nicméně ho nemohl nikde najít.

Všichni trpaslíci vypadají stejně a nápad, že se na něj bude ptát po posledním fiasku radši rovnou vzdal. Bylo to o hobití fous, aby se nedostal do velkého maléru. Znal historii, ale nechápal, proč ho zbytek trpasličí rasy, tak nenávidí. On sám se Válek fousů ještě neúčastnil i v elfích měřicích se jednalo o starou historii, i tak nebylo radno odkrývat svůj původ. Hledal i Herr Grübera, ale ten byl na nějaké výpravě. Určitě se hned zase ten umanutec zamotal do prvního problému, kde by mohl umřít. Přitom je logické, že výzkum a pátrání potřebují svůj čas a ochotu poznávat nové věci. Prostě ho musím za každou cenu najít a vysvětlit mu naléhavost situace [pátrání 14].

**DM:** Kailu opustil svojí ubikaci na koleji, kterou mu blahosklonně poskytla Kouzelnická akademie a kde strávil posledních pár dní výzkumem, bádáním a diskusemi nad tajemným artefaktem Pavoučí koruny. Naneštěstí většina mágů a mudrců byla zainteresována jevem padající dvojocasé komety a na prastaré artefakty jim nezbývalo mnoho času.

Elfí břitmistr se tedy vydal na jediné místo, kde mohl najít zbytek své kumpanie – do hospody U Slepého prasete.

Když se propletl městem, které se připravovalo na zítřejší oslavy Vítání zimy a dostal se až k místu, kde hospoda stála, nalezl tam jen doutnající trosky budovy.

Slepé prase a pár okolních domů bylo do základu vypáleno nebo strženo požární hlídkou. Trosky uklízeli nějací nádeníci a celý objekt zkázy byl pod kontrolou strážných a muže v rytířské zbroji, který rozdával rozkazy a korigoval ostatní strážníky. Muž měl na sobě barvy Nulnu, ale na prsou měl jasný symbol Sigmarova kladiva a patřil tedy pod templáře řádu.

Kailu se rozhodl, že se nebude zabývat informacemi od nějakých podržtašků a zeptá se rovnou nejvyšší šarže.

Templář byl zprvu velmi skoupý na slovo, ale když se Kailu zmínil o Hansu Grüberovi, přeci jen se něco dozvěděl.

„Jedná se o úmyslné založení požáru. Vše je zatím v šetření, ale nemůžeme vyloučit činnost stejného žháře, který má na svědomí hospodu U naládovaného děla. Pokud se ptáte na nějakého trpaslíka, o těch nic nevím, ale vím, že Hans Grüber odjel z města do Altdorfu kvůli auditu na jeho poslední případ a veškeré své pravomoce předal své novicce Fräulein Anně Rosenhausové. Mám dojem, že dnes měla v plánu navštívit lékárníka Therilla. Zkuste to tam. Je to tady kousek. Nemůžete to minout.“

Rytíř Sigmarova řádu popsal Kailovi cestu k vile lékárníka a dál se zabýval korigováním bezpečnosti na spáleništi.

Kailu neměl jinou stopu a věděl, že pokud Hans vložil důvěru v jeho novicku, mohl jí důvěřovat i on. Třeba bude vědět něco více o Samsonovi.

Za chvíli stál před honosnou vilou lékárníka Therilla, která byla zároveň i lékárnou.

Zvláštní bylo, že v těchto chladných dnech, kdy lidskou rasu kosily rýmičky a jiné viry, jako mor, byla vila na první pohled prázdná stejně, jako její okolí.

Když vzal Kailu za kliku vchodový dveří, uslyšel za nimi známý Samosonův drsný hlas: „Asi není doma…“

\*\*\*

„Počkejte Herr Samson,“ vyhrkla Anna, když se vecpala za trolobijcem do menší místnosti za závěsem a spatřila pracovní desku plnou rozstříhaných obvazů, „tohle jsou rozlámány Sigmarovi pečetě! A ty obvazy… Podle mě Herr Therill Váš důkaz pitval přímo zde. Ale kde může být?“ Nechala otázku viset ve vzduchu a pak zpozorněla, protože slyšela, jak někdo otvírá vchodové dveře vily.

Anna zatajila dech a podívala se na Samsona, který slyšel stejný zvuk. V očích Lovkyně čarodějnic byl vidět strach…

**Samson:** V očích trpaslíka strach vidět rozhodně nebyl. Od jeho změny v trolobijce už tam vidět nebyl, snad jen pokud mu hrozilo, že nedokáže svou přísahu splnit. Ale teď byl plný odhodlání.

Ohlédl se směrem ke dveřím a připravil se vyrazit proti případnému nepříteli. Když však uviděl známý elfův obličej, uvolnil se a odfrkl: "Co sem tebe přivádí, elfe? Neviděl jsem tě, co ti nebyla dobrá trpasličí hospoda?"

**Kailu**: Kailovi oči přivykly přítmí místnosti okamžitě a když viděl starou známou naběhlou žílu u spánku trpaslíka, nemohl se ubránit radostnému úšklebku. Na oko nasadil povýšený tón a odpověděl: "Kdyby tamní hostinský točil víc než trpasličí splašky, třeba bych se i zdržel na jednu sklenku... Už nějakou dobu následuju stopu vypálených hospod a co nenajdu na jeho konci.. tebe." Nechal dramaticky doznít poslední slova a zaměřil se na vystrašenou novickou Her Grubbera. "Netřeba se mě obávat Fräulein, spíš bych se obával, že se napíchnete na zbroj mého druha." Vysekl jemnou poklonu a ukázal v elfím jemném gestu, že přichází v míru. "Samsone, můžeš mi vysvětlit, do čeho se ti zase povedlo namočit? Možná je tvá soustředěnnost o velikosti komára, ale čeká nás taková maličkost jako je velkolepý střet armád řádu a chaosu, který rozhodne o osudu celého světa" neubránil se kyselému výrazu..

**Samson:** Trpaslíkovi proběhla hlavou velice lákavá myšlenka, která končila velmi barvitým obrazem toho, jak sedí rozkročmo elfovi na hrudníku a mlátí pěstmi do jeho již na kaši rozšmelcovaného obličeje. Ovládl se však a došlo mu, že v této krysí situaci nemá na své straně příliš mnoho spojenců. V boji mu to bylo jedno, ale tohle se nepříjemně míchalo s politikou a to nesnášel. Pokud by mu někdo mohl pomoci projít sítí sociálních interakcí a dostat se tak efektivněji k cíli, jímž bylo bez pochyby mlácení do krysích mutantů, byl to právě Kailu.

"No, třeba ti jednou dojde, co je dobrý pivo, ale k věci," řekl Samson co nejméně agresivně, jak dovedl. "Skaveni," řekl trpaslík klidně a počkal, aby uviděl, jak Kailu zareaguje.

"Byli jsme s Groem ve stokách v rámci jednoho kšeftu a potkali jsme je tam. Málo kdo nám věří, snad krom Grubbera a tady mladé Anny. Pak nás ještě překvapili právě u Prasete a tehdy už se mi podařilo získat důkaz. Skavení nohu! A tady lékárník by jí tu měl mít na prostudování. Jenže začínám mít pocit, že nejsme první, kdo ho hledal."

**Kailu**: Trpaslík připadal Kailovi zaražený. Místo smíchu, nad Kailovým vtípkem vypadal, že na minutu přemýšlí o čem to vlastně mluví... Je asi popudlivý, když mi nerozumí.. Zase mu naběhla ta žíla a zapraskaly klouby na rukou.. Nechal to plavat a se zájmem poslouchal do čeho se to Samson zase namočil.

"Tisíc jazyků, tisíc chutí Samsone.." řekl blahoskloně Kailu a snažil se vycouvat z ostré hrany konfliktu. Vzpomněl si na svou slabost pro meduňkové se skořicí a lesním medem z oblastí posvátných lesů Avelornu, ale to by někdo jako tento obhroublý a prostý trpaslík nebyl ani schopen docenit. Skaveni (historie 14)

**DM:** Anna sklonila namířenou pistoli na elfího šermíře a poslouchala hašteření těch dvou. Osobně si myslela, že na přátelské popichování není vhodná doba natož pak místo. Co když se lékárníkovi něco stalo? A co když je někdo další ještě v domě?

Kailu si vybavil jednu z knih, které si četl během své rekonvalescence, kdy byl řadu dní upoután na lůžko.

‘Nepřátelé trpasličí rasy v podzemních říší‘ tato kniha pojednávala o podzemních monstrech Chaosu, proti kterým převážně vedli sáhodlouhé války trpasličí národy. Skaveni zde byli popsáni, jako samostatná rasa krysích mutantů, kteří ve jménu jejich boha Rohaté krysy chtějí ovládnout celý svět.

„Je mi ctí pane – é jak že se to jmenujete?“ zmateně se zeptala Anna a stále se dívala směrem ke schodišti, jako by se tam odtud měl každou chvíli vyvalit roj nemrtvých ghůlú.

**Kailu**: "Ach omluvte mou neomalenost, vše má samozřejmě svůj čas. Jmenuji se Kailu Chaosem Spálený syn Faeruna, ochránce a břitmistr Bílé věže, znalec posvátných skript vichrů magie a vládce meče ze vzdálené země...", pomalu si začínal uprostřed své řeči uvědomovat, že se nejedná o situaci vyžadující sociální dvornost a konečně zahlédl strach v očí mladé lovkyně čarodějnic. "Ehm, jediné co potřebujete vědět je, že jsem přítel jednoho z Vašeho cechu her Grubbera a spolubojovník, zde přítomného Samsona, nemíním Vám uškodit, právě naopak.. Je čas se podívat po tom Vašem lékárníkovi a pokud je pravda, že jste narazili na Skavenní národ, tak kde je jeden, je jich tisíce." Mrkl potutelně na Samsona a vytáhl své meče z pochvy... "To abychom začali počítat, kdo uloví víc té krysí verbeže. Vítěz určí, co se bude večer pít" ..

**Samson:** "Ha! Neboj elfe, při první příležitosti přijmu tvou výzvu k lovu té verbeže!" usmál se Samson. "Nedjříve je ale musíme najít. Co jsme sem tady s Annou vešli, není tu památky po ničem živém. Neviděl jsem ani normální krysu, natož přerostlou. Napni svoje Elfí uši a oči a pomoz nám zjistit, co se tady k sakru stalo."

Trpaslík zamířil zpět do chodby a do dalších místností domu, uši a oči na stopkách. [Vnímání 12]

**Kailu**: Rozhlédne se a teď když už má toho unáhlence před sebou jako živý štít, začne vyšetřovat, co se tady mohlo stát. Nenajde-li nějaké stopy či známky po boji. [Pátrání 13]

**DM**: "Kailu? Spálený Chosem? Jakého cechu?" Anna vypadala opravdu zmateně, ale jelikož se Samson tvářil, že toho upovídaného elfa zná, přestala si Kaila přeměřovat pohledem nejvyššího inkvizitora a obrátila svojí pozornost zpátky k vile.

Samson se postavil do chodby a dal ostatním najevo, aby se chvíli ani nepohli. Anna stála jako z kamene vytesaná a Kailu zatím hledal v tichosti stopy na zemi.

Samoson však neslyšel ani necítil nic podezřelého. Celý dům byl prosycen vůní bylin a léčiv. Co bylo zvláštní, bylo právě to ticho.

Kailu se zatím zaobíral podlahou chodby. Viděl zde stopy v měkké domácí obuvy, zřejmě pantoflích, jak miřili z chodby dál do domu k velkému schodišti vedoucímu do vrchních pater. Mimo to zde spatřil stopy dalších párů bot. Minimálně dva páry dospělých osob, které vedli také dál do budovy.

**Samson:** "Jdeme!" zašeptal trolobijce a trojice se vydala po stopách, ke schodišti a do druhého patra.

**DM:** Potemnělá chodba byla dlouhá zhruba pět sáhů. Na podlaze byla položená dlažba se složitými vzory a na stěnách chodby byly pověšené kresby bylin a lékárnických pomůcek, které by mohly klidně sloužit, jako učební pomůcky. Samotná chodba ústila do kruhové místnosti v průměru zhruba desetisáhové, z které vycházely troje dveře a do druhého patra se zvedalo točité schodiště z mahagonu.

Toto jakási přijímací hala byla vkusně vyzdobena různými obrazy vyobrazující hony na koních se psy, či jiné kratochvíle vyšší šlechty. Na zemi byl položen orientální koberec, který nesl překrásné vzory. Jinak byla místnost zařízena párem vkusně vyřezávaných židlí s malým stolečkem, na kterém byla řezba šachovnice a malou komodou ve stejné barvě a stejné řezby. U vysokého stropu pak visel veliký křišťálový lustr. Na první pohled bylo zřejmé, že tady již začíná lékárníkův soukromý domov.

Kailu si všiml, že stopy bot směřují rovnou po schodech nahoru do druhého patra.

Anna kývla směrem vzhůru a připravila si pistoli.

Schody byly čisté a místy vrzaly pod námahou trpasličí těžké zbroje, ale po chvilce se všichni tři ocitli v druhém patře.

I zde byla úzká chodba s několika dveřmi, ale v těch posledních spatřili všichni světlo nejspíš ze svíčky. Dveře na konci chodby byly totiž mírně pootevřené.

**Samson:** Zatím, co se Anna připravovala na tichý vstup do místnosti a Kailu vyšetřoval pravděpodobnou příčinu kávové skvrny na konci koberce, otevřel trpaslík dveře a s důrazným "Lékárníku!" vtrhl dovnitř, připraven na útok ze zálohy [Uhýbání].

**DM:** Místnost, do které se Samson vyřítil musela být jedině soukromá ložnice lékárníka Therilla. Velký pokoj byl rozdělen na místo s postelí, nočním stolkem, toaletou a dalšími osobními předměty a na druhou část, kde byl pracovní stůl a kartotéka. Všechno bylo vkusně zařízeno a podle všeho byl lékárník velice vážený a zámožný člověk Nulnu.

Pokojem se nesl zápach rozkladu a kouře z voskovic.

Samson okamžitě zaregistroval světlo, které vycházelo z poslední zapálené černé svíce na stole. Celý stůl byl plný podobných voskovic různých velikostí a tvarů, které byly rozestavěny v nějakém obrazci. Pár svící bylo i na dřevěné podlaze.

Křeslo za stolem bylo obsazeno. Seděl v něm majitel domu oblečen v domácích šatech, kterému občas zaškubala některá z ochablých končetin. V přítmí jediné zapálené svíce bylo na první pohled špatně rozeznatelné, že za lékárníkem usazeným v křesle, stojí ještě někdo další.

Samsonův trpasličí zrak však stíny svíce neoklamal. Trolobijce viděl zřetelně za křeslem postavu jakési nemrtvé bytosti. Na první pohled to vypadalo, jako ghoul nebo něco podobného. Stál tam v naprosté tichosti a do prskání svíce bylo slyšet jen mlaskavé zvuky, jak lékárníkovi žral mozek z otevřené lebky. Celá scenérie byla o to děsivější, když si Samson uvědomil, že na něho lékárník hledí vyděšenýma očima. Ten nebožák ještě žil, zatímco mu nemrtvé monstrum hodovalo v tichosti na jeho orgánech.

Nemrtvý [OC 13] okamžitě zareagoval na Samsonův důrazný hlas. Přestalo systematicky pohybovat čelistí a začalo na trpaslíka syčet. Pak se dalo do pohybu a zaútočilo na trolobijce, který čekal nějaký útok ze zálohy. Obratně se vyhnul nemrtvému monstru a udivila ho jeho mrštnost.

Nemrtvý pokračoval v dráze s napřaženými pařáty. V tu samou chvíli se do místnosti dostala i Anna, kterou nemrtvé monstrum srazilo k zemi. Lovkyně čarodějnic vykřikla bolestí a při pádu upustila svojí pistoli.

**Samson:** "Zatancujeme si!" Trpaslíkovi se rozšířil ve tváři šílený úsměv jak se vrhal na obludu. Zkusil se tělem dostat mezi něj a ženu. Ostnatým ramenem vrazil do ghúla [bonusovka brněním 11], hlavně aby odlákal jeho pozornost. Bez pořádného rozběhu však neměl potřebnou rychlost a do úderu nedokázal dát dostatek síly. Zrůda se - ne úplně snadno - ale přeci jen dokázala útoku ostnů vyhnout.

Další plán byl, díky blízkosti, rychlý loket do míst, kde trpaslík tušil vnitřní orgány [19], následovaný levým hákem okované rukavice [13]. Loket zasáhl přesně a monstrum se zlomilo v pase. Samsonův vycvičený smysl zabijáka už varoval, že ten pohyb nejspíš způsobí, že pěst, která už se naučeným pohybem blížila, mine. Avšak trolobijce byl nakonec dostatečně rychlý, aby nemrtvého zasáhl, jak potřeboval.

**Kailu**: Kailu vedl ostatní nahoru a držel se stop vedoucích po schodišti. Několikrát velice neochotně káravým pohledem napomenul tu rachotící konzervu s bodáky a naopak ochotně pomohl v přítmí Anně, aby nezakopla. Ukázal na dveře, kam stopy vedly a ve chvíli, kdy přikrčený ukazoval na koberec s flekem krve věděl, že zase pozdě a možná i zbytečně ,nabádá ostatní k pomalému postupu.

Trpaslík se samozřejmě nahrnul dovnitř s celou parádou i Anna předběhla Kaila, zmrazená ve dveřích z toho co viděla. Poté, co jí hnusné monstrum povalilo, zaklel: "Hrom do tebe trpaslíku, jednou se tý smrti dočkáš!" Když viděl jak Samson hlava nehlava mlátí do hnusného monstra přiložil svůj rapír [17] a krátký meč[nat20] též k dílu. Oba meče zezadu vnořil pod lopatky obludy, odrazil se jednou nohou od futra a s přemetem se pokusil o piruletu s jejíž pomocí skřížil zbraně a sevřel je v nestvůře jak obří nůžky ✂️.

**DM**: Monstrum začalo po trolobijcově ráně loktem zvrátit kusy tmavých vnitřností, v kterých se mrskala malá hadovitá chapadélka. Následná rána okovanou pěstí, která přišla z levé strany trhla nemrtvému z lebkou až bylo slyšet nechutné křupnutí páteře. Než se nemrtvý mohl vzpamatovat vyjela mu hrudníkem elfí ostří. Nebožtík chvíli zíral na oba meče a cinatal na ně krev. To už se ale elfí břitmistr odrazil od dveří a ladně přeskočil probodlé monstrum. Když pak sevřel čepele k sobě, nemrtvému oddělil levou ruku od trupu, jako by to bylo jen kuřecí křidélko. Ven se vyvalila páchnoucí temná krev a hned za ní opětovně shluk malých háďátek.

Kailu čekal že nemrtvý se zhroutí na zem, jako pytel kostí. Místo toho elf zřetelně viděl, jak se před jeho očima zacelila nemrtvému rána po jeho kratkém meči a dokonce se mu i sama napravila čelist, kterou mu Samson rozdrtil svojí pěstí. Kailu zíral na ghúlovu regeneraci, jako by viděl ducha.

Nemrtvý hladově zasyčel a udeřil elfa do do hrudi. Kailu ještě stihl zareagovat a nastavil do proti nemrtvému pařátu meč. I tak byla zasažen nelidskou silou a naráz ho odhodil dobré dva sáhy, přímo na lekárníkovu postel. Kailu zahučel do prachových peřin a zamotal se do prostěradla [5 drtivé dmg].

Anna se mezi tím ztěžka vydrápala na nohy. Ze spánku jí ztékal pramínek krve, ale jinak nevypadala važněji zraněná. Během chvilky se zorientovala v boji, tasila svoje ostří a probodla nemrtvému nohu přesně miřenou ranou do stehna.

**Samson:** Samsonovi zmizel úsměv, byť cynický, ze rtů. Došolo mu, že tady nepůjde jen o obyčejného nemrtvého, ale o něco horšího. Viděl takhle regenerovat troly, ale tohle? Začínal zuřit. Hlavou mu prolétlo, že když tomu monstru utrhne hlavu, třeba nezregeneruje, ale kdyby přeci jen ano, trolům v regeneraci zabraňuje oheň. "Připrav se ho spálit na popel!" křiknul směrem ke Kailovi a zároveň se rozmáchl k prvnímu úderu [23 bezhlavě, výhody na Samsona]. Zvedák pod bradu trefil neomylně a nemrtvému hlava prudce trhla zpět. Druhá ruka přicházela v háku, který už s tímto pohybem počítal a byl mířen do míst, kde hlava ještě nebyla [22]. Trolobijce to vypočítal přesně. Ani jeden z takto mířených úderů na hlavu by normální smrtelník nemohl přežít. Zrůda se zapotácela a udělala několik kroků zpět.

"Teď!" zařval Samson. "Spal tu svini!" A doufal, že to bude fungovat.

**Kailu**: Vznešený elf byl rázem spíš elf otřesený, odpovídalo tomu i jeho vzezření oškubaného kuřete, díky peří v jeho blonďaté kštici. Tady nejsou jeho meče moc platné a došlo to i tomu neotesanci s rukama jak kovářská kladiva.

Vybavila se mu v mžiku stará ohavná vzpomínka na den, který navždy poznamenal jeho život a kdy byl zohyzděn. Před desetiletími čelil podobnému zlu na vršku bílé věže, když z mladého pomateného elfa velmistr Teclis odblokoval dobře ukrytou past, nastraženou samotnou královnou temnoty Morati. Tenkrát přišel o přátele, rodinu i spolubojovníky ve zbrani během několika málo minut.

Otřesený výraz vystřídala grimasa absolutního hněvu: "Tentokrát ne!" Ve chvíli, kdy viděl jak se Samson do zrůdy pustil, zkoncentroval svoji mysl a započal posvátný tanec čepelí Bladesong [bonusovka - OČ 17, *výhoda na ZH akrobacii a konstituci pro soustředění, +2sáhy pohyb*] a začal střádat strašlivé kouzlo. Podmanil si jeden z nejobtížněji uchopitelných vichrů magie, oheň. Kouzlo, na které se připravoval, by bylo obtížné i před stovkou let, když byl ještě v plné síle, nicméně odmítal úmrtí té křehce vypadající smrtelnice a toho praštěného, ale odvážného trpaslíka, kterého mohl jediného na tomto kontinentu nazvat nejblíže příteli. "Dnes ti tvou vytouženou smrt odmítám dopřát", pomyslel si škodolibě Kailu.

Než dopadla poslední Samsonova rána do obličeje, zakřičel Kailu na své spolubojovníky: "Vemte nohy na ramena, už to déle nevydržím!" Doufal, že Anna a Samson jeho varování slyší a s mocným elfím slovem a rázným gestem vypustil ohnivé kouzlo o síle dračího dechu přímo do míst, kam odhodil Samson bestii. [fireball- ZH DEX15] V tu samou chvíli se nadlidskou rychlostí rozběhl ven z pokoje a vyskočil z místnosti, tak aby pokud to půjde, kohokoliv po cestě vystrčil před sebou.

**DM**: V místnosti se náhle zvedl zápach ozónu. Elfí vznešená slova nabírala na intenzitě až už Kailu musel křičet, aby přehlušil to bušení na ve své hlavě. Anna měla dost zkušeností s ohnivými mágy, aby věděla, že se musí rychle klidit z cesty. Okno ke kterému byla nejblíž bylo však zavřené na petlici.

Samson koutkem oka zahlédl elfa, který začal spřádat nějakou magii. Když slyšel, jak na něho elfí mág křičí, věděl že už je pozdě. Magie nikdy nenesla nic dobrého. To věděl každý trpaslik. Samson uštědřil poslední ránu jednoruké stvůře a otočil se k oknu, kde stála Anna a lomcovala okenicí.

Pak nastalo ohnivé peklo.

Kailovi z dlaní vyšlehl oslepující ohnivý záblesk, který zasáhl nemrtvého přímo do prsou a vteřinu na to byla celá místnost v jednom ohni. Tlaková vlna narazila Samsonovi do zad a on doslova vyrazil Annou okno ven na ulici. Lovkyně čarodějnic vyletěla z hořicího okna a přistála omráčená na studené dlažbě před lékárníkovou vilou.

Samson dokázal z vyražené okenice vystrčit alespoň hlavu a jen díky tomu mu oheň nespalil vlasy a vousy. Nicméně zbytek jeho těla se cítil jako želva vhozená do vroucí polévky. Magická zbroj z části oheň utlumila ale teplota byla tak vysoká, že celé trpasličí tělo pod zbrojí zrudlo a bylo popálené.

Do večerních ulic Nulnu se ozval trpasličí řev plný nenavisti.

Kailu díky své elfí mršnosti vyskočil z místnosti zpatky do chodby a jen tak tak mu oheň nespálil nohy. Když se nad jeho hlavou vyvalil dým a v uších mu přestalo praskat, ucítil na zadech teplo a zápach palené látky. Jeho plašť doutnal rudým ohněm.

**Samson:** "Prokletý elfové a jejich magie. Samolibý sobecký nafoukanci. Zpřerážet všechny kosti je málo!" vrčel trpaslík, když si razil cestu ven z vily. Věděl, že ať už tu bylo cokoliv, bylo to nejspíš v té místosti a z té nezbylo nic. "Aspoň chudáka lékárníka to vysvobodilo z jeho muk. Bejt sežranej za živa, to je smrt pro elfy."

Byl tak rozčilený, že nevnímal bolest. Pod oknem našel ležet nebohou Annu. Čapl jí do náručí a rychlým krokem si to namířil rovnou do Shallyina chrámu. "Krev na rukou tohohle človíčka mít nebudu! Tu ať si smejvá elf. Bude na to mít dalších tisíc let, pokud ho teda nedostanu do rukou."

**Kailu:** Když se vzpamatoval okamžitě strhl plášť a udusil oheň. Byl večerpaný, ale v prvním okamžiku šťastný. Provézt a přežít seslání takového mocného zaklínadla Asurianova ohně byl doslova nadlidský úkol a on právě prokázal, že je hoden titulu vládce mečů Hoethovi bílé věže. Radost mu ale dlouho nevydržela... v druhém okamžiku si uvědomil, že takto mocné kouzlo nechtěl vyvolat, ale ovládat vichry magie poutající oheň je nesmírně obtížná záležitost. Stál v chodbě sám a z pokoje lékárníka se valil hustý dým a zařilo světlo z rozhořívajících se plamenů. To ne, upálil s tím ohavným monstrem všechno ostatní, včetně svých spolubojovníků. Musel jednat rychle. Díky desítkám let tréninku dokázal udržet svoji koncentraci na piseň čepelí a nepropadl se hned panice.

Seslal na sebe kouzlo neuvěřitelné rychlosti [bonusovka - Expeditious Retreat - můžu použít sprint, koncentrace 10min, každé kolo zase za bonusovku] ,(AKCE) Vylil celý obsah čutory na ohořelý plášť, obalil si ho kolem hlavy a vběhl zpátky do místnosti. Pohyboval se neskutečnou rychlostí a účelností, ale i tak si připadal, že až bolestně pomalu. Všiml si vyraženého okna, kterým dovnitř proudil nový vzduch rozdmýchávající další oheň, ale také viděl a především slyšel rozběsněného Samsona a nehýbající se Annu dole na ulici. Věděl, že má jen pár okamžiků a vyhodnocoval situaci. Pokud lehne dům popelem, padne na něj vina za smrt lékárníka a možná i za žhářství ostatních hospod, druhá možnost byla ze zoufalství hledat ještě nějaké důkazy a rychle utéct, co když se monstrum znovu zjeví zas. Kailu se napomněl za takovou zbabělou myšlenku a rozhodl se bojovat s plameny [reakce - Absorb Elements - Kouzlo pohltí něco z příchozího zranění zvoleného typu -oheň, mám odolnost a nabiju si navíc do příštího útoku 1k6] a s případným nemrtvím.

**DM:** Vstupní dveře lékárníkova doma se mále rozlétly na kousky, jak jimi trhnul doutnající trolobijce. Samsonova pokožka volala po jakékoli možnosti ochlazení. Přes saze v obličeji nebylo vidět, jak je trpaslík rudý v obličeji. Z jeho vousů a vlasů se ještě místy kouřilo, jak mu kousky popela popálily konečky jeho chlouby. Trlobijce nedbal na podrážděnou pokožku, ani na okolní domy, v kterých se začaly otvírat okna a dveře a na ulici vykukovaly hlavy vyděšených sousedů. Hned, jak spatřily oheň vycházející z lékárníkova domu začaly volat o pomoc.

Trpaslík se sehnul pro Annino bezvládné tělo, aby jej zvedl. Anna se po chvilce s hrdelním kašláním probrala k vědomí a opřená o kamennou zeď nedalekého domu se začala vzpamatovávat z posledních událostí.

„U Sigmara! Co se to tam stalo?!“ vyhrkla na dýmajícího Samsona během záchvatu kašle. Až na pád z výšky a nadýchaného kouře nevypadal Anna vážněji zraněná. Samson si mohl oddychnout, že alespoň jí se podařilo zachránit před smrtí, kterou tak ochotně její kolegové dopřávali všem kacířům.

Kailu se pokoušel mezitím uhasit ohnivé peklo, které před chvílí sám vyvolal. Nicméně žár ohně byl silný, jako v té největší výhni a dým se mu dral do nosu i do úst. Snažil se ho nepolykat plnými doušky, ale nešlo to. Tady by nezachránil už nic, ani kdyby byl mistr v ovládání vodních kouzel.

Přes hučení ohně a slzy v očích však mohl potvrdit, že nemrtvé monstrum bylo spáleno na škvarek společně se všemi důkazy o něm a o smrti lékárníka.

Dým začal elfího břitmistra dusit a z okolních ulic slyšel vyděšené hlasy, jak volají HOŘŘŘÍ!

Nuln postihla další ohnivá katastrofa.

**Samson**: Trpaslík se nezmohl na více, než dvě slova mezi záchvaty kašle z kouře: "Elf. Zapálil." Kývl na Annu a pohnul hlavou směrem k městu. "Pryč. Tady to smrdí průserem." A vedl novicku postranními uličkami pryč.

Po chvíli, když se dal trochu dohromady se zastavil a podíval se na Annu. "Znáte město mnohem lépe, než já. Co navrhujete? Důkazy budou proti nám, a když skončíme v železech, to nikomu nepomůže. Znáte nějaké místo, kde bychom se mohli na nějaký čas uklidit? Nevím, komu tady můžeme věřit."

Pro trpaslíka bylo nelehké žádat o pomoc. A navíc člověka. Ale pro trolobijce byla představa vězení nesnesitelná. Tam vyplnění přísahy opravdu dosáhnout nejde.

**DM:** Anna zprvu nechápala, co se stalo. Četla o elfím umění ovládat vichry magie, ale takto silné? Copak ten elf nevěděl, že zapálí celou budovu. A co hůř zničil všechny důkazy. A mohl zabít i ji a Samsona!

Podle všeho lékárník pitvu důkazů provedl, ale pak se muselo stát něco strašného, když viděla to nemrtvé monstrum, jak se krmí na jeho orgánech. Otřásla se.

„Nechápu to! Pokud byl ten elfí mág Váš přítel, proč se nás snažil všechny zapálit?“ Anna byla očividně v šoku. V momentě, kdy se probrala z bezvědomí nastoupil adrenalin a začal pumpovat krev do žil.

„Dobrá. Nechte mě přemýšlet,“ mumlala polohlasem, „lékárník byl očividně zavražděn tím nemrtvým monstrem. Pokud půjdu za nadřízenými, nemuseli by mi věřit. Jsem přeci jenom novicka a můj mentor je mimo město, to není dobré. Myslím, že nás dokážu na chvíli ukrýt. Znám někoho, kdo mi něco dluží. Ale co ten elfí čaroděj?“ Obrátila se Anna k místu odkud se vznášel temný dým k nebi a bylo slyšet volání požární hlídky.

**Samson:** Trpaslík se zamračil. Nesnášel elfy a tenhle ho štval ze všech nejvíc. Ale smrt mu nepřál. Alespoň ne ve shnilém žaláři. A v tu chvíli se mu zrodila v hlavě záludná myšlenka, která se mu líbila čím dál víc. "Je to mág a elf," bručel si Samson spíš pro sebe, než pro Annu. "A to samo o sobě už leze na nervy víc, než našinec snese. Ale von se eště furt chlubí a dělá ze sebe mistra šermu, magie, kaligrafie a kartografie. Tak ať ukáže, zač je toho loket, chlapeček! Anno, řekni mi kam jdeme."

Trolobijce se zašklebil, vytáhl z kapsy malé rydlo a vyškrábl do omítky trpasličí runou znak komety a místo, které mu Anna popsala.

"S tímhle si někdo jen tak neporadí, aby nás našli. Snad jen trpaslík, ale ten zas nebude vědět, že jsme to my. Symbol komety mu nic neřekne. Ale náš mistr světa to jistě rozlouskne jako ořech."

Samson si ještě nezapomněl při odchodu odplivnout směrem k doutnajícímu domu.

**Kailu**: "Ne, ne, ne! Tohle se nemělo stát" Kailu už pomalu začínal panikařit. Všude kam se podíval už olizovaly plameny zdi. Byl naprosto vyčerpaný, dusil se a věděl, že jestli vyjde ven, dav který se kolem budovy shromáždil a snažil se hasit jej okamžitě zlinčuje nebo v lepším případě prostě strčí zpátky dovnitř. Buď shoří tady nebo na hranici za to, že je elf.

"Ischo ochraňuj svého potomka, ať ještě můžu sloužit tvojí věci", pomodlil se Kailu... seběhl do spodního patra, horní už bylo celé v plamenech a podle skřípění, to vypadalo, že za chvíli se zřítí střecha. Kailu měl ale plán úniku, nezbývalo už moc sil, ale rozhodl se použít vše co měl v rukávu. Pomocí magie opravil svůj plášť a oblečení [trik Mending], poté vyhlédl špehýrkou ve dveřích a vyřkl magickou formuli [Bonusovka- Místy step 6sahů do místa kam vidím]. Během mrknutí oka se Kailu přenesl za pobíhající dav a objevil se mezi panikou vystrašenými lidmi. [Akce - plížení 13]

Okamžitě se snažil vydat směrem, kterým viděl nést Samsona tělo té dívky. Bylo je třeba najít i když v přítomnosti trpaslíka bude asi tak v bezpečí jako v rukou davu tohoto města... [Pátrání 27nat]

**DM**: Anna se konečně uklidnila a začala zhluboka dýchat. Stále nechápala rasovou nenávist mezi trpaslíky a elfy, ale nyní neměla čas nad tím přemýšlet. Rychle popsala trpaslikovi místo kam míří a pak se vydali do večerních ulic Nulnu.

Mezi davem přihlížejících, kteří se dívali, jak lékárníkovu vilu pohlcují plameny, se z ničeho nic objevil vysoký elf, který čpěl kouřem a spáleninou. V nastalém zmatku si ho nikdo moc nevšímal a tak se Kailu rychle propletl přihlížejícím davem a vydal se směrem, zpátky do centra města.

Když odbočoval do postranní uličky, málem ho srazil vůz další požární hlídky. Tak, tak uskočil stranou. Byl tak rozrušený, že ani neslyšel výstražné trumpety, které doprovázely hasičský povoz.

Když se Kailu pomalu zvedal na nohy, všiml si nějakých škrábanců na kamenné zdi jednoho z domů. Elf si symboly prohlédl zblízka. Byly vyškrábány nedávno a jednalo se o trpasličí runy. Kailu je chvíli studoval a pak pochopil, že se jedná o zprávu napsanou Samsonem.

Teď už jenom stačilo najít dům U Rudé růže.

\*\*\*

#### Dům U Rudé růže

Madam Vogelrauchová si zapálila zdobený čibuk a slastně potáhla dým lehkého opiátu.

Byla spokojená, protože nevěstinci U Rudé růže se dařilo. Byl to průměrný hampejz, ale její holky dbaly na čistotu a nikdy nestrpěla klienty s násilnickými sklony. Nebo takové, kteří neměli čím zaplatit. Pro takové měla dva osobní strážce, kteří dokázali s kdejakou platbou pomoci.

Nuln se pomalu halil do noci, když se u bočního vchodu U Rudé růže objevil trpasličí trolobijce v ocelové zbroji a mladičká Lovkyně čarodějnic.

„Jen žádný strach Herr Samson. Místní bordelmamá mi něco dluží,“ mrkla na trpaslíka, který měl stále ještě mizernou náladu a zaklepala na dveře.

Po chvíli se ve dveřích objevil jiný trpaslík. Měl černou koženou zbroj, krátké černé vousy elegantního střihu s velkým knírem a vlasy sepnuté do culíku. Přes pravé mléčné oko se mu táhla velká jizva až ke krku. Druhé oko bylo schované za hustým obočím a díky jizvě se zdálo, že je trpaslík neustále zamračený.

„Dobrý večer Herr Lamželezo, jdeme navštívit Madam,“ uklonila se Anna.

Trpasličí vyhazovač si nerudně prohlížel ji i Samsona.

„Račte,“ zabručel Lamželezo a nechal otevřené dveře, aby mohli oba návštěvníci vejít.

Kailu se musel párkrát zeptat kolemjdoucích na cestu, ale nakonec dům U Rudé růže našel.

Na první pohled se jednalo o hampejz, což prozrazovaly zapálené rudé lucerny a štít nad vchodem s vyobrazenou růží mezi ženskými stehny.

Dům se nacházel na docela rušné ulici zámožnější čtvrti a před vchodem stály mladé dívky lákajíc kolemjdoucí příslibem tepla a lásky na jednu noc.

Samson vešel do vykřičeného domu hned za Annou. Trpaslík Lamželezo je vedl skrz sklad lihovin a potravin až ke kuchyni, kde se vznášelo velké množství příjemných pachů. Samson musel kuchyni pochválit. Byla prostorná a s ničím by si nezadala s kuchyní krále či barony. Uprostřed velké místnosti se točilo na velkém rožni sele a u stěn kmitali kuchaři, povětšinou půlčíci u jednotlivých ploten. Samson se nestačil divit, jak byli všichni v místnosti organizovaní a jak dokázali spolupracovat. Úplná armáda.

„To víte, Madam Rósa nabízí veškeré druhy pozemských rozkoší. Její kuchyně je vyhlášená v celém Nulnu. Stejně jako pověst jejího domu.“ Vysvětlila Anna trolobijci, když si uvědomila, že ho místní sehraná společnost kuchaříků učarovala. Nebo měl jen možná Samson veliký hlad a tomu by se Anna také nedivila i ona potřebovala něco sníst.

Trpasličí vyhazovač je však nenechal se občerstvit a protáhl je celou kuchyní až po širokých schodech do druhého patra. Cestou míjeli vchod do hlavního sálu, kde to žilo.

V druhém patře se nacházely pokoje, které si pronajímala klientela. Když procházeli kolem pokojových dveří, Anna se nejednou zarděla, když zaslechly sténání z druhé strany dveří.

Nakonec je Lamželezo zavedl do pokoje s číslem jedenáct, který byl až na konci chodby a trochu stranou od všudypřítomného hekání a vzdychání.

„Počkejte tu. Dojdu pro madam.“ Řekl Lamželezo a nechal Samsona s Annou o samotě.

Pokoj byl jednoduše zařízen. U okna byla velká masivní postel s vyřezávanými erotickými motivy, jeden paraván za kterým se schovávala toaleta s džbánem vody a lavorem a skříň, kam se mohly odložit šaty. Na zemi byla velká medvědi kůže a u malého krbu dvě dřevěné židle.

„Půjdu se umýt,“ řekla Anna unaveně a sundala si klobouk i kabát. Pak se přesunula k umyvadlu kde si omyla obličej vodou. Samsonovi neušlo, že se třese. Nejspíš nebyla zvyklá na podobné události.

\*\*\*

„Ahoj fešáku,“ zavrněla na Kaila jedna z dívek postávajících před domem. Mohla mít něco málo přes dvacet let a svoje tělo si zahalovala do vkusného norčího kožíšku, pod kterým však už moc svršků neměla, jak dosvědčovalo nahé ramínko, které ráda na chvilku ukázala kolemjdoucím pánům.

„Nepozveš mě dovnitř na něco k pití?“ měla velké modré oči a kaštanové vlasy učesané do vkusného drdolu. Decentní šperky a jemné oční stíny lákaly na prověřit její nevinnost stejně jako její plné rty a útlý nosík.

\*\*\*

**Samson:** "Jen klid, děvče," řekl samson klidně. "Tohle není moje první ródeo a můžu říct, že se to sice nevyvíjí úplně podle plánu, ale mohlo být o dost hůř. Mohli jsme tam zařvat. Sice hledám slavnou smrt, ale za sežrání od nemrtvého, nebo hůř, za spálení elfem, by mě Grimnir ve svých síních nepřívítal."

Anna se lehce pousmála, ale bylo vidět, že tohle není trolobijcova parketa a nedaří se mu jí uklidnit.

"Řekni mi něco o tomhle místě. A nemyslím, že to je bordel. To vidím. Ale spíš, proč jsme tu skončili. Mluvila jsi, že ti tu někdo něco dluží. Hádám, že to bude místní bordelmamá, nepletu se? Pokud by to šlo, rád bych se dozvěděl víc o tom, s kým máme tu čest a co mám čekat. Mám rád překvapení, děvče, to zas jo, ale většinou končej na podlaze v kaluži vlastní krve, jestli mi rozumíš?" Trpaslík se zase začínal šklebit, když zavzpomínal na okamžiky v minulosti, kdy se jej někdo snažil nachytat, nebo přepadnout ze zálohy.

**Kailu**: Kailu byl takovouto přímostí z prvu zcela zaskočen, nestávalo se často, aby zohyzděného elfa někdo oslovil či rovnou nazval fešákem.

Nejdříve neříkal nic a děvče si přeměřil pohledem, líbilo se mu jaký má to lidské dítě šarm a odvahu, když zrovna jeho na ulici oslovila. Byl celý zpocený, zakouřený a začínal si uvědomovat, že jde o slečnu, která dělá pouze svou práci a něco jí jen tak nerozhodí.

Pokusil se o přátelský úsměv, ale tentokrát svoji popálenou tvář neskrýval ve stínu. Pokud ani po tomto dívka neuhne pohledem, zaslouží si Kailovi sympatie stejně jako jeho peníze. "Ale jistě slečno,...modrooká? Opravdu i sám bych ocenil svlažit hrdlo nápojem a společnost takové krásné tváře."

Kailu věděl, že si musí najít důvod, aby ho vůbec v takto zuboženém stavu do podniku pustili, navíc bez dotazů. Dívka skýtala vstupenku dovnitř a mlčenlivost už zajistí dostatečný obnos peněz, kterými jsou lidé posedlí stejně jako trpaslíci. Jsou schopni ohodnotit snad cokoliv a je to právě tržní ekonomika, proč lidská rasa převálcovala všechny ostatní. Pro Kaila to byl pouze prostředek a nutnost. Zapřemýšlel se, zda nemoc trpaslíků, která se tak rozšířila i na lidi, by se mohla šířit po lodích do přístavního města Lothern na Ulthuanu i mezi jeho šlechetnou rasou, Lothernští elfové jsou pověstní svým bohatstvím a touze po penězích. A pak, že jsou elfové imunní proti nemocem, pomyslel si sarkasticky. Ty hrabivý hamouni budou jednou důvodem úpadku jakékoliv sofistikovanosti ve společnosti.

Občas se takto zabloumal a najednou si uvědomil to trapné ticho mezi ním a modrookou dívkou. "Dalo by se u toho pití i řádně umýt a odpočinout?" V ruce se mu zničehonic viditelně začal převalovat zlaťák. Podíval se na dívku úkosem, úsměv se mu ještě více rozšířil.

**DM:** Anna si osušila tvář ručníkem a začala si odepínat meč a ostatní výzbroj. Měla spoustu malých krvácejících zranění a oděrek, které si musela ošetřit.

„Nemusíte mít strach Herr trolobijce,“ sykla Anna, když si čistila ránu na boku, „Frau Vogelrauchová je velice diskrétní a myslím, že se Vám bude líbit. Když jsem přišla o rodiče i domov, madam se mě ujala, protože pro sirotčinec jsem byla už moc stará a když jsem se přidala k templářům svatého Sigmara, pomohla jsem madam s některými abych tak řekla, nechtěnými plody práce jejich svěřenkyň.“ Anna se na chvíli odmlčela ztracená ve vzpomínkách.

„Au,“ po chvilce opět sykla bolestí, „chápu, že pro trpaslíka, jako jste Vy Herr Samson je to nepochopitelné, ale je pravdou, že my lidé, jsem slabí. A když Vám nadřízený přikáže upalovat nemluvňata, jen proto, že mají divné znaménko na zádech…“ Annin hlas se zlomil a její oči zalily slzy.

„Prostě, jsem situaci vyřešila tak, aby byly obě strany spokojené, jak by řekl Hans Grüber,“ pokusila se Lovkyně čarodějnic o úsměv, ale její uslzené oči a bolest, která se v nich odrážela, mluvily za své. Tohle děvče si prožilo víc než dost na to, kolik měla let. Některým mužům z Říše by to stačilo na celý život.

Asi do deseti minut Samson uslyšel zabouchání na dveře. Anna byla již oblečená a ovázaná obvazy ze své brašny. Vstala z postele a šla otevřít dveře.

Do pokoje vešel nejprve trpasličí vyhazovač Lamželezo a za ním mladá trpaslice s podobným účesem jako měl Samson sám. V jejím kroku byla vidět odvaha a odhodlání. Měla jen střídmý oděv, ale zato vše zdobené zlatem, stejně jako doplňky, které měla na sobě. Přes její bujné poprsí se táhly dva mohutné copy spletených zrzavých vlasů.

„Anno, drahoušku,“ přivítala se s Lovkyní čarodějnic, jako by to byly staré známé.

Anna se k ní sklonila a vřele jí objala, jako by se jednalo o shledání dcery s matkou: „Róso, ráda tě vidím.“

Když se obě přivítali, madam se podívala na Samsona ve zbroji: „A ty musíš být ten Klad Az, o kterém jsem slyšela.“ Když si Samsona prohlížela od hlavy k patě, její pohled byl skoro až hladový.

\*\*\*

Když si Kailu promnul okatě zlaťák v prstech, slečna v kožichu přišla blíž.

„Ale ovšem – šermíři,“ odpověděla sladce dívka přitiskla se ještě blíž k elfovi, jako by si chtěla pohladit jeho přirození, ale v poslední chvíli se dotkla hrušky jeho rapíru.

„Doufám, že se svou velkou zbraní umíte zacházet,“ svůdně na něho mrkla, chytla ho za ruku a vedla ho do dveří, které osvětlovaly červené lucerny.

„Jmenuji si Rachel,“ špitla dívka, když otvírala dveře a na Kaila dýchnul lokál plný voňavek padlých žen a potu chtivých mládenců.

Hlavní sál byl veliký. Vprostřed místnosti byl kruhový bar a u stěn posazený boxy pro ty, kteří dávali přednost většímu soukromí a u zadní místnosti stálo malé pódium na kterém momentě sedělo pár hudebníků a dodávali celému podniku tu správnou atmosféru. Celkově se budova zvenčí zdála být mnohem menší.

Rachel vedla Kaila za ruku přímo k širokým schodům, které vedly do vyšších pater a cestou mávla na barmana, který jí jen přikývl a začal dělat další objednávku.

Když vystoupali po schodech do druhého patra, Kailu před sebou spatřil chodbu s červeným kobercem, která čítala minimálně tucet dveří. Rachel vytáhla odněkud klíč a začala odemykat hned první dveře.

Když se zámek konečně poddal železnému klíči, Rachel vešla do útulného pokoje a nechala otevřené dveře, aby za ní Kailu mohl vejít. V ten samí okamžik se v chodbě objevil trpaslík s černým knírem v černé kožené zbroji, který měl ošklivou jizvu přes pravé oko a za ním trpaslice z podobným účesem, jako měl Samson. Oba dusali na konec chodby, než však Kailu dokázal jakkoli zareagovat, Rachel ho jemně zatáhla za opasek do pokoje a zavřela dveře. Elfí šermíř ještě stihl zaslechnout trpaslíka s jedním okem, jak říká něco o sršních a templářích.

**Samson:** Samson těžko skrýval svůj udiv. Trpaslice s účesem trolobijce byl neslýchaný jev. Možná někde v divočině, žena, co se pomátla, ale navíc takhle ve městě a ještě provozuje vlastní nevěstinec? "Jakou čeká smrt? Rozdrcení pánve hladovým obrem?" pomyslel si trpaslík, ale nahlas to neřekl. Místo toho pokynul hlavou a rukou si pročísl hřeben vlasů na vlastní hlavě: "Koukám, že maj hezkej účes. Nová móda v Nulnu, nebo hledaj taky slavnou smrt aby mohli projít branami Grimnirových síní? Si nejsem jistej, že tady taková někde čeká." ušklíbl se Samson. "Samson," představil se a natáhl ruku sevřenou v pěst a nabídl tak tradiční pozdrav zabíječů.

**Kailu**: Za ta léta strávených ve starém kontinentu si na práci Morathi a jejích Slanneshových poskoků kultu zvrhlosti ani nevzpomněl. Ať už se mu mladá Rachel snažila dvořit jakkoliv, najednou ho touha po ženské intimitě opustila. Přitom byla Rachel pěkné děvče i z pohledu elfích měřítek.

"Ehm... Rachel, to je velice pěkné jméno. Máte tady koukám plno trpaslíků?" začal se Kailu vykrucovat ze sevření mladé smrtelnice. "Ta trpaslice s extravagantním účesem mi připomněla jednoho známého, kterého se snažím najít. Samson se jmenoval, neříká ti to něco?" Doprovodil Rachel k posteli a položil ji tam, do ruky ji vložil zlaťák a chvíli jí ho přidržel v ruce s dlouhým pohledem do očí, aby chápala, že teď je jen jeho. Trochu jí stáhnul kožíšek z ramene, aby pochopila, že se chce zatím aspoň podívat. Podíval se po nějakém vínu, které by jim mohl rozlít. Sám se začal svlékat a mezitím hledal toaletu, kde by se mohl omýt. Už se před Rachel za své popáleniny nestyděl, chovala se profesionálně a měl ji za to rád. Také chtěl ěl získat čas, aby se mohl Ráchel zeptat na co nejvíce informací.

**DM:** Rósa se na Samsona zašklebila a místo svojí pěstí lehce ťukla na pozdrav Samsona svojí zdobenou holí.

„Grimnirovi cesty jsou přeci nevyzpytatelné,“ mrkla na Samsona bordelmamá, „říkej mi Rósa, trolobijce a pověz, proč vyhledá trpasličí válečný kněz a ke všemu Sršeň, útulné pohodlí mého domu?“

„Byli jsme navštívit lékárníka…,“ začala Anna, ale Rósa jí rázně přerušila: „Ne drahoušku, chci to slyšet od něj.“ Pohled madam Vogelrauch byl najednou přísný a tvrdý jako trpasličí kámen.

\*\*\*

Rachel vstala a ukázala Kailovi vchod do malé koupelny, kde byla objemná káď napuštěná vodou. Dívka již vysvlečená z kožichu rozfoukala uhlíky pod vedle stojící měděnou nadrží, kde se ohřívala zásoba vody a pak připravila Kailovi osušky a vonné soli.

„Samson? To jméno mi nic neříká. Popravdě je kolikrát ani nezaznamenám,“ uchechtla se rozpustile Rachel, „ta trpaslice je Rósa. Je to naše madam, ale jinak sem moc trpaslíků nechodí. Naštěstí.“ Zakabonila se děvče a když se vrátila zpátky do pokoje k elfovi, měla na sobě jen lehkou bílou halenku z hedvábí, pod kterou se rýsovala pevná malá prsa s nyní tvrdými bradavkami. Kailu musel připustit, že je v pokoji poněkud chladno.

„Moc se totiž nemyjí a mají divné choutky…,“ Rachel se zarazila, když spatřila Kaila jen v kalhotách. Jeho pevné, šlachovité a vyrýsované tělo trénovaného šermíře budilo údiv nejen u lidských žen.

Rachel odněkud vyčarovala láhev červeného vína a dva měděné pohárky. Pomalu se přiblížila ke Kailovi, fascinovaná jeho tělem. Podala mu pohárky a naplnila je vínem. Pak ho začala pomalu a láskyplně hladit až nahmatala svýma hřejivýma rukama Kailovu popáleninu. Na chvíli zastavila a podívala se elfovi do očí.

„Nebolí to?“ zašeptala mu do ucha a pak mu vtiskla dlouhý a vášnivý polibek na jehož konci bylo lehké kousnutí do Kailového spodního rtu, kterým dávala na srozuměnou, že umí být i trochu divoká.

„Chceš, abych tě umyla, šermíři?“ teď už nehladila Kailův rapír, nýbrž jeho ztopořený penis. Kailu si ani nevšiml, v kterém okamžiku mu rozepla opasek a stáhla kalhoty. Co však věděl na beton bylo, že jeho pevný kulatý zadek je dokonalý.

**Samson:** "Potřebovali jsme se na chvíli uklidit z očí ulic Nulnu," popravdě přiznal trpaslík. "Něco vám tady ve stokách smrdí a to o dost víc, než normálně. Začínáme tomu přicházet na kloub, ale to se, zdá se, vopravdu někomu nelíbí. Grimnir ví, kam až to může sahat a komu se dá věřit?" Při posledních slovech opětoval stejně tvrdý trpasličin pohled.

**Kailu**: Je až nespravedlivé jak umí být čas k lidským ženám krutý... Žijí to, co u Elfů je delší cestou za hranice Ulthuanu a i z toho mála mají jen prchavý okamžik krásy, lásky a dokonalosti. Nechtěl si ale kazit tento okamžik chmurnými představami jak Rachelino pružné tělo za pár let v těchto tvrdých podmínkách jejího řemesla a nemocí zchátrá. Chtěl se soustředit na to jaká je nyní, nejvíce ho ale vzrušovalo jakým způsobem projevovala něhu, cit a vášeň. To se u staletých elfek již nevidělo. Byla jenom dítě, ale s tělem krásné ženy a přitom ji vše věřil, chtěl jí vše věřit. Kailu už dlouho nepoznal chtíč, věděl, že je to záhuba jeho rasy, ale to mu nyní už bylo jedno. Po dlouhých desítkách let pronásledování své pomsty a sebevzkříšení našel svatyň klidu.

Při zmínce o trpaslicích se mu jí zželelo a tak zkusil zavtípkovat "Trpaslíci jsou špinavci, ale co taky čekat od někoho, kdo žije pod zemí jako krtek...jsou i tak chlupatí" usmál se a svlékl se. Viděl, že jeho hubená postava Rachel imponuje, přitom jeho tělo bylo už dávno za svými nejlepšími dny rozkvětu.

Když mu donesla víno, přiťukl si a vypil ho bez rozmyslu okamžitě do dna, přidržel hravě i Rachelin pohárek, tak aby ho vypila více. Když ho hladila, jizva ho již nebolela fyzicky... "Už mě pálí jen vzpomínka na to jak jsem k ní přišel." Její polibek ho zcela odzbrojil, pokud měl nějaké pochybnosti, tak je hodil za hlavu. Věděl, že lidé jsou unahlení a chtěl si vychutnat každou chvilku, vlezl si do káďe a jen ji šeptem poprosil: "Nepospíchej maličká"

**DM:** „To zní, jako Nulnská politika. To je podobná stoka,“ usmála se Rósa. „Dobrá, pokud si přejete zůstat, můžete využít tohoto pokoje. Ale vězte, že při prvním náznaku problémů vás vyženu. Neohrozím kvůli vám svůj podnik. Pokud budete cokoli potřebovat, můžete se obrátit zde na Lamželeza, bude vám ve všem nápomocen.“

Trpaslík v černém jen mlčky přikývl a Rósa se otočila k odchodu. Ve dveřích se však ještě zarazila: „Bude lepší, když nebudete chodit dolů do lokálu, pokud vás někdo hledá. Obzvláště ne v bojové zbroji Klad Az.“

Rósa se naposledy podívala Samsonovi do očí a naznačila úklonu: „Přeji Vám štěstí v hledání Vaší slavné smrti, Herr trolobijce.“ S tím odešla z pokoje.

„Budete něco potřebovat?“ zeptal se Lamželezo, když se za bordelmamá zavřely dveře pokoje.

\*\*\*

Rachel se o Kaila postarala, jako by byl v lázních a její šikovné ruce prozrazovaly, že možná kdysi i v lázních pracovala. Káď byla dost veliká na to, aby se do ní vešli oba a s trochou nepohodlí se mohli věnovat i jiným věcem, než byla hygiena zevnějšku.

Kailu byl více než spokojen. Když se vrátili do pokoje, už tam na ně čekala teplá večeře a další láhev vína.

Rachel si lehla na postel a čekala, co si po ní elfí šermíř bude žádat.

**Samson:** "Je možný, že nás sem bude následovat jeden - tfuj! - elf. Nemyslím, že si ho můžete splést. Možná už je tu. Každopádně, bejt tebou, bratranče, hodil bych na něj očko. Je trochu nervózní. Poznáš ho naprosto jistě podle toho, že během té hodiny, co se ti bude představovat, mu budeš chtít vyrvat hrtan, usmažit ho a hodit psům - klidně to udělej, času na to budeš mít dost. Nicméně není to nepřítel, teda aspoň ne schválně. Jen se mu to občas trochu vymkne. Asi těžký porod." zachechtal se Samson vlastnímu vtipu a znělo to, jako když lámou kámen.

**Kailu**: Měl rád vína a v dávných dobách svého mládí je přivnával k ženám. Nic nemůže být úžasnější než dobré Saphirské víno ze sklepů 3tího Krále fénixe. Stejně takové je milování s elfkou, která má staletí zkušeností s uměnim milování. Samozřejmě toto přirovnání může platit pouze u elfů, nikoliv u křehké skořápky člověka, to dá rozum. Ale dravost po životě Rachel bylo něco nového. Osvěžující mladé víno, které každým rokem ztratí ze své jiskry a proto je nutné okusit, co nejdřív. Zároveň, ale je třeba trpělivost a nenechat nic uspěchat.

S touhle myšlenkou vystoupil z Káďě a ani se neobtěžoval s oblékáním. svoji touhu po jejím těle už nezkoušel ani maskovat, dokonce jeho samotného udivilo, že mu NEVADÍ její jemné ochlupení, v elfí říši se jednalo o naprosté dogma v této oblasti, Naznačil ji dikrétně, zda by se s tím dalo něco dělat. Dolil oboum notnou porci dalších pohárů vína a zhodnotil, že tohle mladé víno opravdu nestojí za jakékoliv nadšení, jak si posteskl po kvalitním z Jižních svahů Saphery s nádechem magie. Jídlo ovšem ušlo a tak se rozhodl povečeřet, Rachel ozdobil jako obloženou mísu a chvíli je oba krmil a kochal se jen pohledem. Nachvál tu a tam zavadil o nějaké citlivé místo, aby ji dostal na vrchol, kdy už ho bude prosit, aby pokračoval.

Poté si ji vzal, nejprve byl něžný, nechtěl ji ublížit a testoval hranice co snese, poté přitvrdil a vylil si na ni všechnu nahromaděnou touhu, kterou si tak dlouho odpíral (Umění 16 na to jak jí zklátí)

**DM:** Lamželezo se zazubil. V jeho mléčným okem a jizvou přes půl obličeje to byl vskutku hrůzostrašný škleb.

„Rozumím. Ukecanýho elfa pošlu rovnou za váma,“ pokýval hlavou trpaslík. „Co dál?“

„Mohl byste nám donést nějaké jídlo a obvazy, pokud by Vás to neobtěžovalo,“ požádala slušně Anna. Vypadala vyčerpaně a v obličeji ztrácela barvu.

„K službám, mademoiselle,“ uklonil se Lamželezo a vyšel z pokoje.

„Uff,“ vydechla Anna a nalila si vodu do poháru. „S Vámi se jeden nenudí Herr Samson. Hans měl pravdu, když mi vyprávěl, jak Vás potkal a co všechno jste spolu zažili. Měla jsme to za pohádky.“

Anna si vyměnila obvaz na noze, který byl již nasáklý krví.

„Teď ale vážně. To co se stalo v té vile bylo velice podezřelé. Už jen to, že tam nebyli žádní zákazníci. A lékárník! Jak se to monstrum mohlo dostat k němu do domu. A viděl jste? Nebyl ani spoutaný! Prostě tam jen seděl a nechal se požírat tou, tou věcí…“

Anna se schovala svoji tvář do dlaní, aby trolobijce nespatřil její slzy.

„Viděl jste někdy něco podobného?“ zeptala se Samsona, když se uklidnila a utřela si tváře od slz.

\*\*\*

Rachel byla zkušená prostitutka. Což vzhledem k jejímu věku nebylo běžné. Když se však Kailu chopil iniciativy, nechala se jen vést a vše si užívala. Už dlouho nemusela zaměňovat práci za zábavu.

Po pár slastných hodinách byla Rachel natolik vyčerpaná, že usnula v Kailově obětí. Tohle byla jedna z těch lepších šicht.

**Kailu**: Bylo to krátké a hezké a byla šikovnější lazebnice než očekával. Když usnula nejprve jen poslouchal zvuky kolem sebe a slastně si přehrál celý okamžik zpětně v hlavě. "Budu si tě pamatovat, Rachel", políbil ji na čelo a oblékl se, nepotřeboval světlo, viděl perfektně a bylo mu dobře. Potřeboval se ale dozvědět jestli Samson již vychladl a jestli to ta mladá novicka šíleného lidského kultu přežila. Posadil se do křesla, pokud ho někdo objeví v transu, bude si nejprve myslet, že usnul.

Ze své dimenzionální kapsy vyčaroval jestřába rovnou za oknem (kouzlo přítelíček za bonus do 6s kdekoliv je místo). Měl své podezření na ten poslední pokoj, kam se nahrnulo tolik trpaslíků, kolik jich jen je třeba za celý život vidět i cítit a mluvili něco o sršní zbroji, kterou má ten paličák na sobě. Vypustil jestřába do noci a začal pátrat skrze okna podniku. Viděl a slyšel všechno kolem sebe, dokonce bystřejším zrakem než jeho elfím. Miloval tenhle pocit, kdž mu vítr čechrá perutě, svými smysli zahlédne ten nejmenší pohyb a pocit svobody. Nejprve se pořádně proletěl a zakroužil nad městem, aby se zorientoval a odhadl své možnosti ppro případný úprk, poté se snažil dostat hlavně k zadnímu pokoji, kde měl své podezření (Vnímání - 13 = 9hod s výhodou + 4vnímání jestřába). Doufal, že je najde a že zjistí o čem si spolu povídají, zda je bezpečné se před nimi opět objevit... Kailu jsi byl vědom trpasličí neutuchající zášti a ač by to nikdy nahlas nepřiznal, nechtěl by se před hrozivým trolobijcem ocitnout na druhé straně barikády, co by nepřitěl.

**Samson:** Trpaslík nevěděl, co si počít. Lidé byli tak křehcí. Více než-li nejjemnější trpasličí řezba, nebo titěrná mechanika ozubených koleček nějakého stroje. Slzy u trpaslíka byly nepřípustné. Ale ona nebyla trpaslík. Byla člověk a ještě žena. Samson si neuměl představit, že by se mohl cítit bezradněji. Zkusil mluvit co nejjemněji dokázal, ale stále to znělo jako když se k vám blíží důlní vozík. "Chaos a síly temnoty přicházej neustále s novejma způsobama jak ničit, zotročovat a škodit. Nenechte se překvapit. Takový věci je třeba likvidovat na počkání a jestli to se svojí dráhou u lovců myslíš vážně, budeš mít dost příležitostí si to zkusit."

Samson vstal a popošel k oknu, aby se na ní nemusel dívat, ale dál mluvil. Snažil se tak uklidnit jí, ale vlastně hlavně sebe. Cítil by se daleko příjemněji v boji s tou nestvůrou, než tady, v místnosti s plačící dívkou. "Ale pokuď se jedná přímo o tuhle zrůdu, tak to bylo něco nemrtvýho. Něco, co nepotřebuje spát, jíst ani pít a má to jedinou touhu - zabíjet. Taky to regenerovalo, což je zvláštní." (Hod na Historii [17], jestli si vzpomene na něco víc, co by mohl vědět o tom nemrtvém.)

**DM**: Samson se díval z okna do ulic Nulnu, kterého pohlcovala tma. Přemýšlel o nemrtvých monstrech, které jsou schopny regenerace, ale stále se mu tam vkrádal myšlenka nečisté temné magie.

Venku se poletující sníh mísil s deštěm a společně se studeným větrem daly vzniknout opravdu nevlídnému počasí. Samson byl rád, že může tuto noc zůstat pod střechou. Jak se díval z okna, najednou si uvědomil, že se dívá na velkého dravce, který dvakrát přelétl před oknem a pak se posadil na parapet okna, aby si začal čechrat svoje peří a nadouvat hruď.

Samsonovi jestřáb svým chováním spíše připomínal holuba nebo páva. Trpaslík se zhrozil, když mu došlo co to znamená. Než však stačil zareagovat, někdo zaklepal na dveře.

Anna otevřela dveře a v nich stál Kailu, vymydlený jako ženich.

**Samson:** Samson se na Kaila zašklebil: "Co tě tak zdrželo, elfe?". Vytáhl z kapsy dýmku vyřezávanou trpasličími motivy a křesadlo a rychlým, roky nacvičeným pohybem si zapálil, načež pouze zvedl obočí, pohleděl na šermíře a studeně zaskřípal: "Nechceš taky připálit?"

**Kailu**: Ve chvíli, kdy mu otevřeli dveře, tak dravec za oknem zmizel trpaslíkovi přímo před očima. Kailu nejprve nic neříkal, vztoupil do místnosti a rozhlédl se. Na dotaz trpaslíka ladně odpověděl: "Jestli tím chceš vrátit tu službu, kterou jsem provedl v domě lékárníka, tak děkuji..." Na první pohled byl Kailu uvolněnější a radostnější, což se projevilo především na tom, že hned někoho ve dveřích neurážel. "Dlužím Vám vysvětlení a mrzí mě, že jsem Vás v zájmu zničení té odporné bytosti ohrozil. Víte proudy ohnivých vichrů jsou nepředvídatelné jako zrádné proudy moří a něco na tomto místě..." otočil se k Samsonovi, "...míním toto město, ne tento bordel, způsobilo, že se mi vrátila magie v nejvyšší mocné podobě. Abyste alespoň chápali základy, toho, co se Vám snažím sdělit. Když sám Caledor Krotitel Draků a jeho nejvěrnější vytvořili magický vír na ostrově Mrtvých v Ulthuanu, začali vysávat všechnu magii z tohoto světa, to oslabilo za dávných časů démony a to vedlo k tomu, že jsme zachránili celou naši dimenzi." Když viděl nechápavé pohledy obou posluchačů, dopověděl: "Chtěl jsem tím říct, že mě mrzí, že jsem Vás přivedl do slepé cesty Vašeho pátrání a spálil celý barák na uhel."

Kailu se zamyslí, co ví o regeneraci a nekromancii (Arcana 19), zda by je to pro další pátrání nemohlo trochu navést na nějakou stopu.

**Samson:** Samson se díval přímo na elfa, jak se zase zabředával do svých oblíbených sáhodlouhých monologů. Když už, jak mu v tu chvíli připadalo, po stopadesáté slyšel slovo Ulthuan, začal zívat. Pak ale jen pokrčil rameny a řekl: "Když se kácí les, lítaj třísky."

"Ale co teď? Kde to zkusit?" Ohlédl se na Annu: "Madam by neměla nějaké informace? Většinou žebráci a kurvy jsou nejlepší zdroj neoficielních zpráv."

**DM:** Anna poslouchala elfa, který začal povídat nějaké nesmysly o magii a neznámých místech. Lovkyni čarodějnic napadlo, že se asi rád chvástá, a ještě raději se poslouchá. Na druhou stranu, jiného elfa nikdy ve svém životě nepotkala a podle toho, co o nich četla a slyšela, to docela odpovídalo realitě. Jestli jsou všichni jako Kailu, tak už se Anna nedivila, že celá jejich rasa skončila na pustém ostrově unášeném na širém oceánu. Vlastně i chápala zranění, která měl elf na krku. Nejspíš se zaobíral svojí vznešenou magii v nejvyšší mocné podobě i v minulosti.

Anna si unaveně promnula oči: „Pakliže se jedná o nemrtvé, které je třeba vyvolat pomocí magického rituálu máme, co dočinění se silnou nekromancií. Ba co víc, vsadila bych poslední kule a prach na to, že se jedná o početnější skupinu. Možná kult. S příchodem dvouocasé komety se s nimi roztrhl pytel.“

Anna přešla k posteli a posadila se na ni. „Neoficiální zprávy nejsou špatný nápad Herr Samson. Ale v dnešní době jich bude tolik, že než je roztřídíme, Nuln lehne popelem.“ Anna se na chvilku odmlčela a zamyslela se s pohledem na svůj klobouk s velkou krempou.

„Ale,“ přemýšlela lovkyně nahlas, „když nemáme prostor po neoficiální zprávy, seženeme si ty oficiální. Zajdu do citadely templářů a zjistím, jestli se někde nezaznamenaly zvýšené aktivity nekromantické černé magie. Beztak se musím ohlásit nadřízeným, aby to nebylo podezřele.“

Anna vstala a začala se oblékat: „Vy tu počkejte a pokuste se nic nezapálit. Ráno se tu sejdeme a uvidíme, co zjistím z oficiálních zdrojů.“

Než stačil elf s trpaslíkem cokoli říci, Anna už brala za kliku dveří. Na chodě se střetla s mladou dívkou, která nesla občerstvení a obvazy.

„Dobrý večer, madam mi řekla, že se mám o vás postarat,“ špitla dívka s blond vlasy, když vešla do pokoje kde stál Samson s Kailem.

**Samson:** Trolobijce si začal svlékat svou ostnatou zbroj. Tušil, že tento dům bude jedním z nebezpečnějších ve městě, protože obchodníci si vždy dobře střeží své zboží. V případě veřejných domů tomu nebylo jinak.

Jeho košile byla na mnoha místech propálena a kůži měl rudou jako rak. Kývl na dívku, vzal si od ní žejdlík piva a zhluboka se napil. Nechal jí v klidu ošetřit mu popáleniny.

Po chvíli se podíval na Kaila a řekl: "To byl tvůj jestřáb?" A kývl hlavou k oknu. Aniž čekal na odpověď, pokračoval: "Nechceš ho poslat porozhlídnout se po městě, jestli nezahlídne něco, co by nás někam posunulo? Zaměřil bych se na dům lékárníka, i když tam budou spíš čumilové a hlídky. Taky vstupy do stok, ale těch je zase tolik, že těžko tušit, kde ty hlodavci vylezou. Možná by mohl zkusit poslouchat u strážnice, o čem tam hlídky drbou? Lidi jsou hrozný slepice. Je jedno, jestli chlap, nebo ženská. Nech je chvíli spolu o samotě a řeknou i co nevědí."

**Kailu:** Ta dívka se Kailovi zamlouvala, nekladla žádné hloupé otázky a přijala omluvu jako ctihodná bojovnice. Když se trpaslík vysoukal ze své zbroje udeřil Kaila šílený odér trpaslíka přímo do obličeje. Hned mu chtěl říct něco o dobytku, ale když viděl jeho popáleniny, zastavil se. Musel mít velké bolesti a byl potlučený.

"Koukám, že nejsi jenom samý sval a kloub, ale tu svoji hlavu umíš používat. Škoda jen, že Jestřáb je denní dravec a teď je venku tma" Když viděl, že ho trpaslík asi napadne tak dodal: "Samozřejmě nemůže uškodit když se porozhlédne, nicméně jeho schopnosti jsou dost omezené". Mávl ledabyle rukou a pták už za oknem odlétal hlídkovat k nejbližšímu vchodu do stok (Má příkaz se vrátit a spojit se se mnou když zahlédne kolem vchodu do stok krysy o velikosti lidí, telepaticky se umí spojit do 20s, chová se nezávisle na mě, ale neúčastní se bojů, Pátrání 24 (hod s výhodou a natural, pasivka 14)

"Samsone, potřeboval bys více než jen omýt rány... Jsi cítit." a otevřel okno." Co si myslíš o té mladé dívce? Nezradí nás?"

**Samson:** "Myl jsem se, když jsme se vrátili z Gromem ze stok. To bude," zamyslel se Samson, "dva dny zpátky. Takže dík za připomínku, ale jsem do dubna dobrej," zašklebil se.

"Zradí? Tahle?" otočil se trolobijce na dívku a niž by z ní spustil pohled, pokračoval: "Kdybys, elfe, místo mytí se pozoroval, co se děje, věděl bys, že kdyby tady ta holubička chtěla zradit trpaslíka v domě, co patří trpaslici z hřebenem vlasů na hlavě, tak by se jí musela líbit představa, že jí budou pronásledovat až do jejího posledního dne, kdy konečně vypustí svou mladou dušičku z těla. Ale ona je chytrá a dobře to ví. Řek bych, že i když seš o tisíc let starší, tak bude chytřejší než ty." A trpaslík jedním okem mrknul na dívku, aby poznala, že to neříká, aby jí zastrašil, ale aby si utahoval z elfa. I když, kdyby opravdu byla tak naivní a chtěla ho zradit, z jeho tónu bylo zřejmé, že vlastně nežertuje.

**Kailu**: Kailu zavřel oči a namasíroval si jizvu na své tváři, promnul si své oči, podobné spíš kočičím než lidským rysům, a poté jimi zakoulel do stropu.

"Mám na mysli Annu, samozřejmě" mluvil hezky pomalu a srozumitelně. "Vím, že je novickou Herr Grubbera, ale také má stejné řemeslo jako on, upalovat každého, kdo je jen trochu odlišný od ostatních. Má všechny důvody nás udat svým nadřízeným a polepšit si. Nicméně ptám se tebe, zjevně zbytečně, protože jsi s ní strávil notnou dávku času, jestli jí věříš. Rozhodně to není nevinná květinka z luk Avelornu, viděl jsi přece jak se umí oklepat po takovém zážitku." Chvilku mlčel a převaloval další slova na jazyku: "Co se týče tvé soukmenovkyně, myslím, že by radši volila jistotu podnikání a starou známost, než trpaslíka prahnoucího po jisté smrti. Má letitost je možná, protože jsem obezřetný a protože to odkud pocházím, město Lothern, je doupě zrady a pletichaření. Pořád se po těch pár letech v nitru smrtelníků nevyznám a v trpasličí rase už vůbec ne."

Pak dívce naznačil, že by potřeboval namasírovat záda, měl za sebou dlouhou noc a jedno zranění k tomu. Usmál se a utrousil: "I kdyby ses myl každý den, pochybuji, že by to k něčemu bylo..."

Poté si lehl na postel: "Měli bychom si odpočinout, nabrat síly a pokud je to se Skaven Reich pod tímto městem pravda, měli bychom se vrátit rovnou na začátek..." Zhnuseně ochrnul ret "pod město, do jeho stok".

**Samson:** "Nevěřím nikomu, elfe. Ale divil bych se, kdyby teď přitáhla s partou lovců. Mohla mě tam vzít rovnou z lékárny. Přišel bych jim rovnou do náruče, ale místo toho nás vzala sem. Ale jestli přijdou, přivítám je s otevřenou náručí," rozchechtal se Samson.

"Do stok se podívat můžeme," pokračoval, "ale chtělo by to plán, páč když jsme tam byly se seveřanem, bylo to, mírně řečeno, náročný. Ale s nabráním sil souhlasím."

### 19. Kaldezeit - 2502 CL

**DM:** Mladá dívka ošetřila Samsonovi popáleniny a umyla ho chladivým bylinným roztokem. Bylo na ní vidět, že je trochu nervózní, obzvlášť když se začala probírat její důvěra. Zbytek procedury proto dodělala ve spěchu a pak se potichu vytratila pryč z pokoje.

Samson se cítil mnohem lépe. Citlivá pokožka se mu díky nanesenému balzámu hojila rychle a doufal, že se i bude moci i položit na postel.

Když však zjistil, že mu ji zabral elf, zhnuseně se na něho zašklebil a začal dojídat zbytky trhaného masa s pšeničnými plackami, které mladá ošetřovatelka zprvu donesla. Dokonce objevil i další lahvinku vína, kterou hned zuby otevřel a posloužil si rovnou z láhve.

Myšlenka, že se vrátí zpátky do stok ho nikterak nelákala. Bylo to smradlavé a spletité bludiště chodeb a kanálů. Na skaveny narazili jen náhodou a nyní si budou dávat mnohem větší pozor, když už o nich někdo ví.

Trolobijce se ve svých úvahách propadl do hlubokého spánku.

Kaila zprvu probudila nějaká rána, když si uvědomil, že to jenom Samsonovi vypadla dopitá láhev z ruky na zem, otočil se na bok, pomyslel si něco o hlučných chrápajících prasatech a zase usnul.

\*\*\*

Ráno se kradlo dralo skrze šedá oblaka jen těžko. Během noci se naštěstí utišil ledový vítr a přestalo pršet, nicméně těžké ocelové nebe nad Nulnem dávalo na srozuměnou, že dnes bude další studený den.

Nulnským občanům to však nikterak nevadilo a brzy po pomalém rozbřesku se již ulice velkoměsta hemžili lidmi.

Kaila probraly hlasy pořvávajících vozků, kteří se vzájemně vyhýbali se svými vozy na rušné ulici kolem domu U Rudé růže. Zákazníci hanbince se pomalu rozcházeli za svými povinnostmi nebo manželkami a celý dům se chystal na další dan.

Na dveře pokoje, kde byli se Samsonem ukryti dopadly tvrdé rány pěstí.

„Ťuky, ťuky,“ ozval se tlumený trpasličí hlas z poza dveří. Vypadlo to, že Lamželezo se přišel ujistit, zda noví klienti něco nepotřebují.

**Samson:** "Vejdi," zabručel trolobijce a sedl si na židli, celý rozlámaný.

**DM:** Lamželezo vešel do pokoje a postavil na stůl dvě misky s hustou ovesnou kaší z které se ještě kouřilo.

„Pozornost podniku panstvo,“ utrousil trpaslík a odněkud ještě vyčaroval konvici s horkou kávou a dva plecháčky.

Chvilku na to na dveře opět někdo zaklepal. Trpasličí vyhazovač otevřel dveře, kde stála Lovkyně čarodějnic Anna Rosenhause.

Anna měla na sobě nové, čisté šaty, které vypadaly na první pohled více civilně. Nicméně kožený černý kabát a klobouk s širokou krempou stále měla oblečeny. Nejspíš se jednalo o nějaké symboly řádu, jako poznávací znamení mezi Lovci čarodějnic. Pravdou však bylo, že tmavý kabát, klobouk a chladné oči bez milosrdenství byly poznávacími znaky všech templářů Sigmarova řádu.

Anna však chlad v očích neměla. Pouze únavu a utrápený výraz člověka, který má vážný problém.

Lovkyně čarodějnic však nebyla sama. S ní vešel do místnosti i vysoký šlachovitý muž, který mohl mít kolem padesáti let. Měl upravené bílé vousy a hluboké pronikavé černé oči, které se dokázaly vpít až do duše každé bytosti, na kterou pohlédly. Na hlavě měl hnědou plátěnou čapku, kterou měl hluboko do čela a byl oblečený v hnědém koženém kabátu, který ho chránil před deštěm a zimou. Jediné poznávací znamení, podle kterého se dal tento dlouhán někam zařadit byly znaky růží a lebek, které měl provedeny jako přezky nebo knoflíky. Symboly a rýč, který svíral v pravé ruce a který byl naostřený po obou stranách, nenechalo nikoho na pochybách, že se právě setkali s Morrovým kněžím. Muž sám voněl jako čerstvě zrytá půda.

Bystrým očím neuniklo, že hrobník měl pod kabátem lehkou kroužkovou zbroj a brašnu, kterou měl přes rameno měl plnou řezaných bílých růží.

Samson si všiml, že rýč je ve skutečnosti pěkná kovářská práce, která by mohla sloužit stejně dobře jako sekera nebo kůsa.

Morrový kněz špatně dopadal na pravou nohu a rýčem si trochu pomáhal v rovnováze.

Když vešel, Anna kývla na Lamželeza, který bez otázek odešel z místnosti a zavřel za sebou dveře.

„Dobré ráno,“ pozdravila Anna, která si sundala klobouk a hned se vrhla na konvici horké kávy. „Dovolte, abych vám představila Sira Leopolda Schaufela. Člena Černé gardy.“

„Bývalého člena,“ opravil jí Leopold a jeho hluboký hlas zněl, jako by se o sebe třely dva náhrobní kameny.

Anna jen přikývla a sedla si na volnou židli: „Včera v noci jsem hledala informace o možných kultech nekromantů nebo temnomágů, kteří se nejvíce projevují v Nulnu. Dostala jsem pár tipů a jedním z nich byly staré krypty v Morrově zahradě. Vyhledala jsem proto Sira Leopolda, který mi potvrdil, že se v poslední době setkává s nemrtvými monstry víc, než je obvyklé. Toho času zastává funkci Nočního strážce nad mrtvými.“

Sir Leopold se jen vřele usmál a zakroutil si pravý knír.

**Kailu**: "Tvé chrápání by se dalo přidat k umění práva útrpného" popřál elf dobré ráno Samsonovi. Takto odpočatý se necítil dlouhá desetiletí. Měl nově nabitý elán a hodlal ho dnes využít. Když u stolu viděl ušmudlaného trpaslíka, neubránil se úsměvu. Nejprve si v ústraní nanesl léčivý balzám na popáleniny v obličeji, hezky se oblékl a učesal si své vlasy, několikrát dokud nebyl spokojený a v tu chvíli se ozvalo zaklepání na dveře.

Když nově příchozí vstoupili zvědavě si ho prohlížel. Trpaslíka pozdravil jemným posunkem, že děkuje za snídani a hned se jedné kaše ujmul. Uvítal by do ní i čerstvé ovoce, ale spokojil se i s ořechy. Byl rád, že se s v Anně mýlil, nicméně nebylo nikdy na škodu být připraven na malý podraz.

"Dobré ráno sire, rád Vás poznávám" pozdravil příchozího a zkoumal ho pohledem, mezitím začal šťouchat do ovesné kaše lžící, aby zchladla. Když vyslechl představení, udělal na něj sir Leopold dojem. Krom civilizovaného chování, vysoké postavy na člověka nezvyklé, mluvil o nemrtvých jako o běžné havěti s kterou se počítá.

"Jmenuji se Kailu a tento urostlý chlapík je Samson. Včera jsme na jednu z těch bestií sami narazili a pokud by nás to v pátrání, které můj kumpanion započal posunulo, měli bychom se samozřejmě do těchto krypt vydat. Mohu se zeptal na Vaše bývalé členství v Černé gardě, o jaké se jedná řemeslo a uskupení?" A ukázal na přezky. "Ten náš nemrtvý se uměl regenerovat a znovu i pod náporem ran se vrhat do dalších útoků. Asi by jsme potřebovali více informací, abychom byli lépe připraveni na další případné setkání s tímto ohavným monstrem" Sedl si, nalil si kávu do druhého plecháčku a začal se u diskuze věnovat snídani. Za dob kdy sloužil v Bílé věži, bylo běžné probírat hlášení a celodenní plánované aktivity u jídel. Tato plánování byla většinou na dlouhé hodiny.

**Samson:** Trolobijce pokýval hlavou jako díky za kaši. Když vešla Anna, byl rád, že jí vídí. Docela mu z nějakého důvodu přirostla k srdci. Možná její houževnatost a zápal pro věc. Většina jiných by utekla a schovala se pod sukně řádu, církve či jiné "ochranitelské" organizace.

Trpaslík dále naslouchal rozhovoru hrobníka a elfa a neříkal nic. Jen pozoroval a sbíral informace.

**DM:** Sir Leopold pokýval hlavou, když se mu Kailu představil a poprosil ho, aby vysvětlil pojem 'Černá garda'. Anna vypadala překvapeně. Zřejmě se doposud nesetkala s někým, kdo by toto uskupení Morrových sloužících neznal.

Leopold se však jen opřel oběma rukama o svůj rýč, aby ulevil své noze a chápavě se na elfa usmál.

„Milý hochu,“ začal hrobník bodře, „jestli nazýváš službu v Černé gardě řemeslem, je to asi jako kdybych já říkal o Strážcích Bílé věže, že jsou jen hlídací psi!“ Usmál se Leopold ještě víc, až mu v zubech zasvítilo pár zlatých korunek, když spatřil elfův výraz údivu.

„Určitě tu po světě obcházíš pěknou řádku let. Ale mě jich už moc nezbývá,“ odšoural se hrobník k posteli, na které Kailu snídal, „tak co kdybys mi dopřál trochu místa pro můj zkostnatělý, scvrklý zadek?“ Zachechtal se stařec smíchem připomínajícím broušení kosy a aniž by čekal na jakoukoli Kailovu reakci, posadil se na kraj postele.

„To už je lepší,“ pokračoval Leopold a poklepal elfovi přátelsky na nohu, “nic ve zlém, mládenče. Ale zpátky k tématu. Černá garda je pocta. Je to poslání pro vyvolené, které oslovil sám Morr, aby střežili klidný spánek mrtvých a potírali všechny, kteří nenechají zesnulé na pokoji.“

Leopold si prohlédl Samsona i jeho zbroj. „Jsou to rytíři, speciálně vycvičeni k boji proti nemrtvým. Podle toho, co mi řekla Fräulein Rosenhaus, jste narazili na nemrtvou duši, přivolanou na tento svět pomocí temné magie zasvěcené bohu Nurglovi.“ Stařec se na chvíli odmlčel. Bylo na něm vidět, že je starší než vypadá, ale díky tvrdému výcviku a odříkání měl stále zachovalé pružné tělo a bystrou mysl.

„Bylo nesmírné štěstí, že jste to monstrum zničili dřív, než mohlo spořádat další nevinné duše. Tyhle stvůry mohou dorůst do děsivých rozměrů, když mají dostatečný přísun potravy,“ po chvilce opět začal vysvětlovat Leopold. Mezitím si sáhl do kapsy v kabátu odkud vyndal zdobenou tabatěrku, z které vyndal špetku šňupacího tabáku a posloužil si. „Co je důležité, že podobné monstrum nemůže vyvolat kde jaký nekromant. Jedná se o složitý rituál, který zaměstnává minimálně tři persóny. Škoda, že jste v okolí nezajistili žádné důkazy.“ Hrobník se přátelsky zazubil na elfího čaroděje.

„A Vy myslíte, že tihle černokněžníci se ukrývají v kryptách Morrovy zahrady?“ zeptala se zaujatě Anna.

Leopold se na ní otočil: „Je to možné. Sice jsem tam zatím podobné monstrum neviděl, ale kdybych byl nekromant, tak se pokusím zůstat u zdroje.“

**Samson:** "Takže hřbitov," řekl Samson, "to nás taky mohlo napadnout."

"Já můžu vyrazit hned."

**Kailu:** "Tvé poslání jest posvátné a zasloužíš velkých oslavných písní a respektu" Kailu to tenkrát myslel vážně a ostatní mohlo udivit, že v jeho hlase nebylo ani náznaku po obvyklém sarkasmu. "Bůh Nurgl, spíš bestie v té nejprašivější podobě, hanoba všeho hezkého a přirozeného" Kailu udělal znak v elfí řeči vyjadřující nejvyšší opovržení, přejel si hřbetem ruky po ústech a jako by se zbavoval nějakého slizu, vyklepal svou ruku za svými zády. "Ten kdo se opovážil, tohoto prašivce přivolat, musí být po zásluze potrestán"

Neskákal již ale dále Leopoldovi do řeči, byl fascinován a pokorně vyslechl vysvětlení. Pokud si Kailu něčeho vážil, byl to vysoký věk s kterým se pojila velká moudrost a zkušenosti. Ano, Leopold nikdy nemohl být letitý natolik, aby si ho jakýkoliv elf mohl vážit pro jeho věk, ale jeho zkušenosti z něj dělali jendoho z nejzajímavějších lidí, které Kailu na starém kontinentu měl tu čest poznat. Proto se jen kysele ušklíbl, když ho Leopold nazval mládencem. "Děkuji za tvé vysvětlení Leopolde a děkuji za Vaši pomoc Lady Anno! Moje poslání jednoho dne překročí stíny nás všech, ale do té doby musím jako každá bojující duše konat, co musím" bezděčně se chytil svého přívěsku na krku. Jednalo se o amulet, který byl pouze slabou záchranou mezi splinutím s posláním své velké rasy nebo zatracením boha Slaneshe. "Neřekl bych, že jsme včera měli úplné štěstí, když jsme tu bestii zničili na uhel, ale příště by stačilo vědět nezbytné minimum."

"Ač nerad souhlasím s přímočarostí trolobijce, je pravda, že bychom měli ty krypty prověřit. Jedná se pravděpodobně o mocného čaroděje a přiznám se, že by mě nepřekvapilo, kdyby se jednalo o Druchi, temné bratrance naší rasy, vyhledávající pouze moc. Dále víme, že se jedná minimálně o skupinu zaříkávačů nebo možná celý kult" Mávl rukou a na ní se objevil jeho jestřáb. Draví pták se svýma očima zavrtal do trpaslíka a poté náhle zmizel. "Co se mě týče jsem připraven pomoci svému druhovi." Vstal a došel k trpaslíkovi, napřáhl k němu ruku, jako by si ji chtěl podat. Místo toho mu podal svůj plecháček s kávou..

**DM:** Leopold se ztěžka zvedl z postele a došel ke dveřím: „Dobrá přátelé, pojedeme tedy do Zahrad věčného spánku. Náš kočár již čeká,“ otevřel hrobník dveře pokoje a vykulhal ven na chodbu.

Anna si unaveně promnula oči, dopila zbytek kávy a vyšla za Leopoldem.

Kailu se Samsonem si sbalili svoje věci a také vyrazili z pokoje. Lamželezo na ně už čekal u schodů a bez zbytečných řečí je vyvedl opět přes kuchyň zadním vchodem nevěstince, kde už čekal městský kočár.

Anna ještě ve dveřích prohodila pár slov s jednookým trpaslíkem, který jen přikývl. Pak se jen ujistil, že kočár se všemi cestujícími odjel do ulic Nulnu.

„Tak co si o tom myslíte madam?“ zeptal se Lamželezo jazykem khazalid trpasličí bordelmamá, která stála za dveřmi.

Trpaslice si pohladila svého oranžového kohouta na hlavě a smutně si povzdechla: „Toho Sršně bude škoda.“

Lamželezo se jen zašklebil a díky jeho jizvě se mu obličej zkřivil do děsivé grimasy.

Kočár se drkotal dlážděnými ulicemi Nulnu až se dostal přes řeku do Obchodní čtvrti a z té až do čtvrti Chrámové.

Jak se kočár blížil k Nulnskému paláci, bylo stále více zřejmé, která sorta lidí tuto část města obývá.

„Tak prozraďte chlapci,“ zeptal se Sir Leopold v kočáře naproti sedící nesourodé dvojice, „jak se stane, že osud spojí dvě takovéto duše dohromady? Vpravdě jste ta nejneobvyklejší dvojce, kterou si lze tady v Nulnu představit. Ještě tak vidět třeba nějakého seveřana se šlechtičnou.“ Zasmál se Leopold ledovým smíchem a opět si posloužil ze šňupací tabatěrky.

**Samson:** "Osud umí bejt krutej, pravda. Trolobijce by si neměl vybírat svoje bitvy a někdy se prostě stane, že na cestě za posláním své přísahy vás osud spojí s tím nejnepravděpodobnějším. Beru to jako Grimnirovu zkoušku, že ani po boku elfa nesejdu ze své cesty."

**Kailu**: Celou cestu skrze město byl nezvykle tichý, nekoukal vůbec kam jedou, Nuln ho stejně se svým zápachem nelákal. Opakoval si svá kouzla jako mantru a broukal si svou oblíbenou píseň "Zapomnění o mechu" o dávných královnách Avelornu. Když myslel na Fénixové královny, vždy mu to dodalo odvahy. Ten stařec se už možná smrti nebál, ba dokonce vypadal, že už ji brzy bude vítat a trpaslík se zase jen tupě požene za svou slavnou smrtí, ale Kailua o Narglovi věděl dost, aby se obával, co by se stalo, pokud selžou a jejich duše pohltí bůh hniloby a moru, pak padne toto město i se svými obyvateli do spárů chaosu. Něco se mu na tom všem nelíbilo. Proč by vyznavač Nurgla bránil Krysí lid... vše bylo nějak spojeno..

Najednou ho ze zamyšlení vytrhla Leopoldova otázka. "Nevěřím na osud smrtelníku, ale na vůli bohů. Tu možná pak můžeš osudem nazývat. Člověka spojení trpaslíků a elfů rozhodně může překvapit, ale nebylo tomu tak vždy." Rozhodl se Leopolda ještě něco naučit.. "Naše národy mají stejného nepřítele, společnou minulost protkanou slavnými bitvami s armádami chaosu a za starých dob, dokonce i přátelství.." Otočil se na trpaslíka a po jeho komentáři jen odfrkl "Když je potřeba ukout excelentní meč ve Vaulově kovárně z hvězdného železa ithilmar, které poskytuje" a vrhl na trpaslíka důležitý pohled "ty nejlepší kovářské výrobky. Je třeba mistrné ruky, co vede kladivo a pak ono kladivo. A tam přichází na řadu Samson. Jen kdyby tak často nepadal z ruky..." Usmál se svému vtipu a rozvyprávěl se o jejich první velké odplatě goblinních jezdců, jak Samson povalil strom, aby po něm následně mohl vyběhnout a vrhnout se na nepřítele a zachránit jednorožce.

Chtěl si zkrátit cestu a trochu odlehčit atmosféru pro Annu, která nevypadala úplně nejlépe.

**DM:** Anna se dívala raději ven z okénka, protože elfí břitmistr už zase začal se svým tlacháním o vlastní slávě a dokonalosti. Leopolda místo toho elfí řeči rozesmály, jako by slyšel ten nejlepší v tip.

„Mluvíte o sobě, jako byste byl nesmrtelný vládce světa Herr Kailu, opravdu, dlouho mě nikdo takto nerozesmál. Děkuji Vám za to,“ slzel smíchy Sir Leopold. „Líbí se mi jak mne nazýváte smrtelníkem, jako by jste si snad myslel, že Váš čas není vyměřen. A že nevěříte na osud, nýbrž vůli bohů. A přitom to bude právě Morr, který Vám přijde připomenout, že Váš čas vypršel a že Vaše pomíjivost je skutečná. Váš rod je zaslepen vlastní nadřazeností, za kterou skrýváte svůj strach ze zapomnění. I o přátelství s trpaslíky mluvíte, jako by se jednalo o lásku umělce k nástroji s kterým pracuje, ale už si nedovedete přiznat, že umělec bez nástroje je nikdo. Ne drahý nesmrtelný, Váš písek v Morrových hodinách není o nic třpytivější nežli ten můj. Možná je ho ze začátku nasypáno více, ale nakonec i Vám propadne poslední zrno.“

Anna se mimoděk otřásla, protože Leopoldovy slova jí připomněla, jak je život křehký pomíjivý. Naštěstí se už blížili k Morrovým zahradám, přeci jenom společnost člena Černé gardy byla je a bude vždy nežádoucí.

#### Morrovy zahrady

Kočí zastavil koně přímo před velikou bránou ze železa, která nesla vkusně vyobrazené symboly boha Morra  a výjevy z života i smrti všech bytostí. Mřížoví, které se táhlo od brány na obě strany bylo hustě prorostlé růžemi a i v tuto dobu bylo vidět, že místy keře kvetly bílými květy růží. Přesně takovými, které měl Sir Leopold ve své brašně.

Když se hrobník vyšoural z kočáru, šel k bráně na kterou zaklepal svým rýčem a ta se po chvilce začala otvírat. Za ní stál Morrův kněží v jednoduché černé kutně.

Z ocelových mraků začal pomalu padat studený déšť a někde v dálce zahřmělo. Celou scénu doprovázelo havraní krákání, které se neslo celým hřbitovem.

Anna předala drobnou minci kočímu, který poděkoval kývnutím hlavy a prásknul do koní, aby byl z tohoto pochmurného místa co nejdříve pryč.

Bylo poledne a Nulnské zvony začaly bít svoji harmonii, která se rozléhala celým městem. Zde, nedaleko paláce se tóny všech zvonů spojovaly jako jedna velká zvonkohra, která se tvářila, že každý zvuk zvonu je její dokonalou součástí. Těžko říci, zda šlo jen o náhodu nebo záměr všech zvoníků z celého města.

Sir Leopold pokynul ostatním, aby vstoupili na hřbitov.

„Vítejte v mém království.“

**Samson:** "Tak kam teď?" zeptal se trpaslík obecně? "Přece nebudeme hrabat jeden hrob za druhým jak krtci?" Otočil se na Leopolda: "Jsi tu jako doma, kde bys nám navrhnul začít? Kde třeba byly naposled vidět nějaký příšery? Řekni směr a já jdu. Keců už jsme si užili dost!"

**Kailu**: Tak tohle je poslední místo odpočinku lidí pomyslel si vznešený elf a rozhlédl se po té ponuré podívané. Vzpomněl si na slova toho člověka a byl trochu zaražen. Kdo ví, co je ten lidský bůh smrti zač, ale pochyboval, že by se staral i o elfí rasu. On jednoho dne posílí svou duší boj proti silám chaosu a připojí se ke svým bratřím na Ulthuanu. Nicméně ani elf, ani elfí rasa a pravděpodobně ani bohové Asrai nejsou věční.

Kailu se otřásl nad tou ohavnou podívanou. "Vaše království Herr Leopold opravdu skrývá svou krásu velice umně." Když viděl naježeného a bojechtivého trpaslíka, věděl, že skočí po prvním pohybu, co se namane. "Vedete si tu nějaké záznamy předpokládám? Myslím, že podle nich bychom se mohli více zorientovat v posledních událostech."

**Samson:** "Čtěte si tu co chcete a jak dlouho chcete. Já jdu!" Naposledy se otočil na Leopolda: "Kudy člověče?"

**DM:** Leopold jen zvedl hlavu a podíval se na šedé nebe z kterého začalo pršet: „Morr nám cestu ukáže.“ A ukázal svým rýčem na hejno havranů na nebi, které kroužilo nad určitým místem.

„Co se záznamů týče mistře elfe,“ prošel kolem břitmistra Sir Leopold a mířil do středu hřbitova, „v Morrově domě Vám budou nápomocni.“ Ukázal na velkou katedrálu stojící vedle hřbitova.

Anna se připojila k Leopoldovi a Samsonovi, kteří pokračovali dál hřbitovem.

\*\*\*

Morrovi zahrady byl velmi rozsáhlý pozemek a stejně jako v uskupení samotného Nulnu, i zde hrálo roli postavení a movitost rodiny zemřelých.

A tak skupinka vedená Leopoldem nejprve prošla honosnými hroby vlivných a bohatých obchodníků, kde se náhrobní kameny a sochy různých patronů snažily vždy vypadat lépe než ty sousedící. Přes střed hřbitova, kde začaly vyrůstat veliké hrobky a mauzolea dávno zapomenutých aristokratů, až se dostali k části hřbitova, kde místy chyběly u hrobů náhrobky, nebo byly již nečitelné díky dešti a větru, který po dlouhá desetiletí opracovával jména pohřbených.

V této nejstarší části hřbitova bylo hodně zanedbaných hrobů a starých hrobek, zarostlých břečťanem a trním a místy zde bylo i hodně náletových dřevin, které už zapustili své kořeny. Společně s hejnem havranů, které kroužilo na obloze a těžkým deštěm, který padal z černých mračen, se zdálo toto místo velice ponuré a hrůzu nahánějící.

S prvním zábleskem na obloze a hlasitým zahřměním se Leopold zastavil s pohledem upřeným na hroby před sebou, které byly porostlé vysokou trávou a místy zryty, jako by zde řádilo hejno divokých prasat.

„Ghúlové,“ řekla Anna, když se zvedla od země, kde prozkoumávala stopy.

Z poza náhrobků se začaly objevovat těla, která se s trhanými pohyby rozběhla proti nezvaným vetřelcům.

**Samson**: "Konečně!" křikl trolobijce a poháněn dvojí motivací - konečně si zabojovat a nemuset už znovu poslouchat elfovi povídačky - se rozběhl proti nepříteli.

**DM:** Samson se vrhnul na nepřítele, jako námořník vrhající se do vln rozbouřeného moře, zatímco zástupy zombií se snažili dostat jedna přes druhou, jak lačnili po čerstvé krvi.  První zombii nabral z rozběhu svým ramenem. Náraz odmrštil zrůdu zpátky na kamenný náhrobek, o který se doslova roztrhla na dvě části. Dalšího nemrtvého chytl trolobijce za nemrtvý pařát a silným škubnutím si přitáhl celý trup nemrtvého na dosah své pěsti. Jedinou ranou nemrtvému oddělil spodní část lebky a pak ho trpaslík doslova zadupal zpátky do země. Déšť se rozstříkával trpaslíkovi o zbroj a on se díky měkké mokré půdě snažil zůstat na nohou.

Výstřel z Anniny pistole se ztratil v hromové ráně bouřky. Postříbřená kulka si však našla svůj cíl a jednomu z nemrtvých nepřátel, který se snažil kousnout Samsona do krku, se roztříštila hlava na tisíce kousíčků kůstek a shnilého mozku.

Další dvě zombie proběhly kolem bojujícího trolobijce a vrhly se na Leopolda.

"Vaše duše jsou prokleté!" křičel do sílícího deště Sir Leopold a oháněl se přitom kolem sebe svým rýčem.

Další blesk udeřil jen pár sáhů od místa, kde se shnilá masa těl střetla se skupinou dobrodruhů a osvětlil tak blízké okolí.

Anna stojící vzadu spatřila, jak se další zombie derou ven ze svých míst věčného spánku.

**Kailu**: Vždy byl příznivcem získání informací před tím než v dešti pobíhat po tomto ponurém místě. Vydal se tedy do katedrály stojící vedle hřbitova. Žádný elf nikdy nehodlal nic uspěchat a jestli se mu něco dostávalo, tak to byl zrovna čas. Věřil, že nalezne nějaké záznamy - místa incidentů výskytu nemrtvých, podle které by mohl zúžit místo hledání, návštěvní kniha katedrály, informace od kněží či nějaké dokumenty v knihovně, odkazující na nemrtvé či samotnou nekromancii. (Pátrání 8)

**DM:** Morrova katedrála byla velkým svatostánkem, který nesl pochmurné symboly růží a lebek umělecky vyobrazeny v malbách a výjevech cesty života a hlavně smrti.

Kailu použil madlo ve znamení lebky, aby mu otevřely dveře. Za chvilku se velká vrata pootevřela směrem dovnitř a ven vykoukl holohlavý mnich v černé kutně.

"U všech bohů! Pojďte honem z toho deště!" Dobrosrdečně pokynul Kailovi, aby ho následoval do katedrály.

Hned, jak elfí čaroděj vešel dovnitř, služebník boha smrti za ním zavřel vrata.

Katedrála nesla uvnitř podobnou výzdobu jako venku. Hlavní síní se neslo tiché mumlání a celý prostor byl nyní osvětlen nespočtem černých svící, které společně s vonnými kadidelnicemi vytvářely atmosféru typickou pro podobné budovy.

Kailu se zeptal mnicha, co přišel nalézt v Morrových záznamech.

"Nu tedy. Co se nemrtvých týče, nebudu Vám lhát excelence, občas tu máme problémy s dušemi, které se nedostaly až k branám Morrovým. Ale o tyto nešťastníky se stará naše Černá garda nebo si přizveme k ruce Sigmarovy templáře. A co se nekromancie týče. Tu potíráme v zárodcích. Temné spisy okamžitě ničíme a veškeré pokusy o temnou magii hlásíme Sigmarovu řádu. Pokud chcete, můžete nahlédnout do Knihy zemřelých, jestli potřebujete vyhledat jméno určitého zesnulého. Nebo ho za mírný poplatek vyhledám za Vás." Sklonil svojí holou hlavu kněz.

\*\*\*

S dalším bleskem spatřila Samson světélkující záři na vyvýšeném místě za masou nemrtvých. Leopold s Annou se semkli vedle něho a on se mohl chvilku soustředit na postavu se světélkující lopatou, jak vysílá do půdy pod sebou další a další sílu temné magie.

Díky hustému dešti Samson neviděl nekromantovi do tváře. Zato však zřetelně viděl, jak svojí magickou lopatou přivolává další nemrtvé z rozbahněné půdy a s tím se k nim nesl i hlas křičící magická slova do bouře.

    **Samson**: Trolobijce uviděl světlo: "Ha! Mám tě, nekromancere!" zařval a rozběhl se nehledě na zombie mězi ním a jeho cílem. [Prorážení 14]

**Kailu**: S povděkem se nechal pozvat dovnitř, kde se začal hned věnovat svému zmáčenému účesu a otřel si boty z jemné kůže od bláta. "Děkuji za nabídku, samozřejmě rád využiji Vašich služeb" vytáhl 3 stříbrné a podal je člověku. "Rád bych Vám s hledáním informací pomohl, pokud dovolíte. Dva páry očí víc vidí a ty mé jsou přivyklé práci v knihovně v přítmí. Pověz mi mezitím člověče víry více o tvém ponurém bohů Morrovi"

**DM:** Samson se rozběhl proti moři nemrtvých těl vstříc nekromantovi. Půda pod jeho nohama byla díky dešti kluzká a nemrtvá monstra jí svými pařáty zryla k nepoznání.

Trolobijce se rval s nemrtvými obludami ze všech sil, ale znásobená síla všech nepřátel ho nakonec zastavila a povalila na zem do bahna.

Samson řval vzteky a rozdával kolem sebe rány pěstmi a kopal nohama, aby ze sebe nemrtvé setřásl. Nebylo to však nic platné. Hromada těl ho zavalila a Samson měl pocit, že jeho slavná smrt skončí udušením.

Náhle uslyšel výstřel a hned na to zasténání nekromanta od kterého ležel jen pár kroků.

Anna neminula.

"Ve jménu Morra vašeho pána! Nařizuji vám se vrátit zpátky do jeho síní!" Leopoldův hlas zněl, jako bouře. Přehlušil i déšť a blesky, které šlehaly z nebe.

Bývalý člen Černé gardy se rozpřáhl svým rýčem, který nyní zářil oslepujícím stříbrným světlem a pak rýč zaryl hluboko do kypré půdy. Rázem se od rýče rozběhly stříbrné blesky světla a klikatily se v bahně, dokud si každý z nich nenašel svého nemrtvého nepřítele.

Do zasažených zombií jako by uhodil blesk od země, když je stříbrná záře zasáhla a začala jim škvařit shnilé maso na kostech. V momentě se všichni nemrtvý kolem Samsona rozpadly na doutnající kosti.

Anna rychle přiběhla k trolobijcovi a pomohla mu na nohy. Byl ošklivě zraněn pařáty nemrtvých a k tomu celý od bahna.

"Můžete chodit Herr Samson?" zeptala se s obavami v hlase Lovkyně čarodějnic.

Leopold zatím svým rýčem zlikvidoval zbytek nemrtvých. Kolem jich nyní leželo více než dvacet.

\*\*\*

"Tisíceré díky pane," uklonil se kněz a mince automaticky vložil do dřevěné truhly u vchodu, kam se vhazovaly dary. "Pojďte tedy za mnou. Začneme tím, jaké jméno Vás konkrétně zajímá?"

Kněz si vypůjčil lucernu a vedl Kaila po točitém schodišti nahoru do postranních prostor, kam se vycházelo z chórového ochozu.

**Samson**: "Nikdy jsem se necítil líp!" řekl trolobijce s šíleným výrazem. "Kde je zbytek?"

**DM:** Anně se na tváři mihnul výraz úlevy a úsměv: "Toho nekromanta jsem zasáhla, ale utekl. Neměli bychom se vrátit pro posily?"

"Na to není čas Fräulein Rosenhaus, musíme toho čaroděje chytit, než nám zmizí. V mých zahradách nestrpím podobnou verbež!" Sir Leopold se dokulhal až k Samsonovi s Annou. Ve tváři byl velice bledý a jeho oči, jako by se propadly.

Bez otálení se vydal směrem, kam utíkal postřelený nekromant. Bylo to přímo k malému cypřišovému háji, který se nacházel v údolíčku hned za vyvýšeným místem, kde se střetli s nemrtvými.

"Neměli bychom počkat na ​Herr Kaila?!" Zakřičela Anna na Samsona s Leopoldem, kteří mířili k cypřišům.

Déšť neustával a temnou oblohu rozčísl další blesk. Jako by se bouře sama chtěla podívat na temná tajemství ukrytá v Morrových zahradách.

**Kailu**: Kailu následoval ponurého muže, který vyznával smrt a zánik. Jeho vyznání bylo jiné než Krvavý a mstivý bůh elfů Kain. Ne naopak v jeho víře byla pouze pokora před smrtí. Smíření se s koncem ve všech podobách. Něco takového bylo pro elfí rasu naprosto nepochopitelné. I ten nejstarší z nejstarších elfů vždy snil o nesmrtelnosti a děsil se dne, kdy přijde jeho čas. Chápání konce elfího života bylo tak odlišné od toho lidského, že už to ani více nešlo. Kailu viděl na starém kontinentu narodit se a umřít stářím celou generaci lidí. I když většině se v jejich přesýpacích hodinách chladnokrevného boha Mora nacházelo stejně méně času. Nejen války a rozkol, ale i nemoci a nepřízeň osudu ukončovala životy lidí kolem elfa tak rychle, jako když řeřavé jiskry vylétají z ohně jenom proto, aby hned poté zmizely beze stopy. Bez slávy, bez splněného poslání a velkého osudu bohů, který je Asrai tak vlastní. Kailu viděl jak staří a nemocní už jen vděčně čekají na svůj konec a s otevřenou náručí prosí o smrt.

"Ptal jsem se na tvého boha, prozraď mi o něm a jeho záměru více. V čem vidíš jeho poslání a uznává i svůj vlastní skon?" Vyhýbal se světlu lucerny a snažil se pátrat po něčem neobvyklém (vnímání 11) Nevěřil, že by jen tak nějaký člověk měl přístup k takto složitým a zvráceným rituálům a jestli ano, tak musel být stejně zasvěcený jako tito kněží. Nekromancie je nepřirozená magie, konající chaos, kterému lidé tak jednoduše podléhali.

"Je možné, že některý z Vašich vlastních bratří byl vykázán z Vašeho řádu v honbě za poznáním či mocí? Her Leopold, bývalý člen černé gardy, se kterým spolupracuji mi slíbil, že mi budete plně k nápomoci. Nehledám konkrétní jméno, ale kauzalitu, narušení pravidelnosti v běžném řádu. Hledám výjimku, která by mohla odhalit bližší identitu nekromancera, který se pravděpodobně může skrývat v těchto zdech. Mluv člověče, je zde velké spiknutí a jde o vůli tvého boha, jde jak o životy, které mohou předčasné vyhasnout, tak i o ty, které se nepřirozeně mohou navracet zpět. Cokoliv podezřelého, co by tě mohlo napadnout z posledních doby by nám mohlo pomoci tuto záhadu rozklíčovat(Přesvědčování 18). Nicméně máš pravdu, jméno toho lékárníka by se nám opravdu hodilo", našel ve spěchu nějaký pergamen a brk, rychle na něj úhlednými trpasličími runami, elfí ruka nedokázala držet, tak ostré linie, vše bylo na trpasličí písmo až moc oblé, vzkaz "VYSLOV JMÉNO LÉKÁRNÍKA", vyslovil magickou formuli a za za oknem se objevil jeho jestřáb se vzkazem ve svém spárů a rozlétl se za skupinou pátrající na hřbitově. Pták měl úkol se s Kailem telepaticky spojit ihned jak skupinu objeví. Poté dále pokračoval ve svém výslechu a pátrání.

**DM:** Morrův kněz chvíli přemýšlel, jak odpovědět.

„Morr nemá žádný záměr pane, jeho úkolem je dovést všechny zesnulé duše z tohoto světa k jeho branám. On slouží nám, stejně jako my sloužíme jemu. A jeho vlastní skon?“ nechápal tuto část dotazu kněží, „jak by mohl bůh smrti skonat?“

Když kněz dovedl Kaila do archivů, kdy byly vyskládané ve regálech spisy až ke stropu, otočil se k elfovi: „Myslíte Sira Leopolda von Schaufela?“ ujistil se kněží, „ano býval členem Černé gardy, ale byl těžce raněn a už svůj úřad nedokázal vykonávat s plným nasazením. A jestli se některý z našich bratří otočil proti své víře? O tom vážně pochybuji.“ Kněz začínal být trochu popudlivý protože se mu nelíbilo, kam elf svými řečmi míří.

Když však Kailu začal hovořit o nějakém spiknutí a kauzalitách, kněz byl upřímně zmatený a ještě více rozčilený.

„O jakém spiknutí tu mluvíte? A kdo je ten lékárník, kterého hledáte. Jak se vůbec jmenujete pane a jaký úřad zastupujete?“ chtěl vědět kněz. Nakonec o krok odstoupil od Kaila, když začal z ničeho nic čarovat.

„Okamžitě opusťte tento dům jinak zavolám členy Černé gardy, aby Vám pomohli!“ Kněz byl vystrašený ale v očích se mu odráželo odhodlání vetřelce zastavit za každou cenu.

\*\*\*

Sir Leopold se snažil se Samsonem držet krok, ale díky svému zranění a mokré půdě stále za trolobijcem zaostával.

„Herr trpaslík!“ zavolal proti dešti hrobník, „nechcete, abych se Vám podíval na Vaši ruku?“

Samson zprvu nechápal, na co se ho stařec ptá až když se zastavil ucítil, jak mu po levé ruce ztéká nějaká teplá tekutina. Jeden z nemrtvých zasáhl trpaslíka do nechráněného místa.

Anna mezitím oba doběhla a nyní si nabíjela svoje pistole.

**Samson**: "Máš pravdu, člověče," otočil se Samson na Leopolda, "zemřít na vykrvácení není smrt hodná trolobijce." A nastavil mu ruku, aby se na ní mohl podívat.

"Co si myslíte, že to bylo, to co vyvolávalo ty nemrtvé?" zeptal se obou, ale hlavně Leopolda.

**Kailu**: Zase zapomněl, že v přítomnosti lidí by neměl kouzlit. Bylo to tak přirozené a vlastní každému elfovi že Saphery, že nad tím ani nepřemýšlel. Bylo to jako by se hobit snažil držet v tichosti nebo trpaslík hladce oholen. Zvedl ruce v obraném gestu a pokusil se o úsměv: "Vše je v pořádku, nechtěl jsem Vás vyděsit ani rozčílit, odcházím sám a jestli se vrátím, tak s důkazem toho, že jsem přítel Vašeho řádu." (Přesvědčování 2)

Spěšně se oblékl do své kapuce a vyrazil zpátky na hřbitov hledat své společníky, třeba měli větší štěstí než on" Mezitím se telepaticky spojil se svým jestřábem "Najdi trpaslíka z rána", aby pátral z výšky a v okolí nejen na dosah jejich myšlenkového spojení. Pokud něco objeví vrátí se a sdělí mi to sám.

**DM:** Hrobník se opřel o svůj rýč a začal hledat po kapsách kabátu kožený váček plný vonné masti. Nanesl si trochu masti na ruku a přistoupil k Samsonovi a poklekl. Stačilo odkrýt jeden plát zbroje a Sir Leopold měl přístup k ošklivě vypadající tržné ráně.

„Nejsem si zcela jist,“ odpověděl hrobník na Samsonovu otázku a vetřel mu balzám na poškozené místo, „ale určitě to nebyl nemrtvý.“

„Nekromant!“ řekla Anna a po krempě jejího klobouku ztékala voda jako z okapu. „A silný.“

Sir Leopold pronesl tichou modlitbu ke svému bohu a Samson cítil, jak se mu zraněnou paží rozlévá příjemné teplo.

„Nekromanti ne nebývají v předních liniích svých temných armád,“ opáčil Sir Leopold a ztěžka se postavil, „neviděli jste, zda měl v ruce nějakou hůl nebo meč?“

Anna se na chvíli zamyslela: „Myslím si, že měl lopatu nebo rýč!“

Sir Leopold se zamyslel a podíval se na svoji zbraň, která rýč velice připomínala.

„To nemůže být pravda,“ zamumlal si hrobník pod vousy.

„Co jste říkal?!“ naklonila se k němu Anna, aby ho lépe v bouři slyšela.

„Říkám, že nesmrtelná kavalérie dorazila!“ zakřičel Sir Leopold, aby ho bylo přes bouři slyšet a ukázal na nebe, kde mohli zahlédnout letícího jestřába, který se rval s nepříznivým počasím.

Samson se ještě víc zamračil a odpliv si na zem.

Anně se na tváři mihl úsměv.

Sir Leopold se zazubil: „Nemrtví nebo nesmrtelní? Vždyť je to jedno. Musíme tam všichni.“ Mávnul rýčem na dravce na obloze a vydal se za trpaslíkem, který se začal brodit bahnem směrem k cypřišům.

\*\*\*

Kněz vyprovodil Kaila velice nepřívětivým pohledem. Ze dveří ho prakticky vystrčil a rychle za ním zavřel dřevěná vrata.

Kailu bičován deštěm se vydal po hlavní cestě vedoucí dál do srdce Morrových zahrad. Po necelé půl hodině k němu přilétl jeho promočený jestřáb, který mu sdělil, že celá slupina je necelou míli před ním.

Když míjel rozrytou půdu posetou zhruba dvaceti nemrtvými těly, musel připustit, že Samsonova slupina nezahálela.

Když vyběhl na vyvýšené místo nad místem, kde se uskutečnil boj, spatřil celou skupinu, jak míří k cypřišovému háji v malém údolí.

**Samson**: "Musíme ho najít!" zavrčel trpaslík a podíval se na Leopoldovu zbraň. "Nějaká stará známost?" zeptal se a začal postupovat k háji.

**Kailu**: Kailu spěchal co nejrychleji za svými druhy v nepřízni počasí a nechal se navigovat svým věrným jestřábem. Když viděl spoušť po masakru, co nejrychleji se rozeběhl, aby skupinu dohonil. Když skupinu dohonil, nechal svého přítelíčka zmizet, jelikož v tomto počasí nebylo možné využít jeho schopností. Zhodnotil situaci a když viděl pouze stopy krve na trpaslíkovi, oddechl si.

"Zase tak moc mi synové boha Morra nápomocní nebyli. O minutu déle a už by se mi stavěla nevzhledná lidská hranice na podpal". Podíval se na Leopolda, který vypadal, že celé skupině právě velí a zeptal se "Mohu Vám být nějak nápomocný herr Leopold? Jaká je situace?" Vytasil rapír a seslal na sebe kouzlo, které ho bude chránit jeho tělo před nečekanými útoky (kouzlo Mage Armor - AC 16).

**DM**: Hrobník se podíval na svůj nástroj a chvíli nevěděl, co říct. „Není možné, aby byla,“ odpověděl pevně.

Vypadalo to, že chce Sir Leopold svojí odpověď rozvést, ale před prvními stromy je doběhl Kailu.“

„Možná jste se neptal správnými slovy, Herr Unsterblich,“ zazubil se na elfího čaroděje stařec. „Narazili jsme na nějakého černokněžníka, který na nás povolal pár nemrtvých duší. Ale nemějte obavy, už jsou znovu v Morrově domu věčnosti. Nekromant nám však uprchl a podle všeho mířil sem.“

**Samson**: "Tak ho najdeme a zabijeme!" [Přežití - stopování 4] "Ale žádné stopy odtud nevidím."

**Kailu**: Při přímočarosti bezstarostného trpaslíka se Kailu usmál "S tím se plně ztotožňuji Samsone, ale stopovat v takové průtrži mračen je zhola nemožné. Nejen rychlost, ale i chytrost musí být naší zbraní, je třeba zjistit kdo je zač a nenechat se u toho zabít. Představa, že moje posmrtné tělo slouží jako loutka nějakého nekromanta mě zrovna nenaplňuje radostí. Herr Leopold, znáte místní krchov nejlépe ze všech, je zde nějaká možnost úniku či skrýše. Též se Vás zeptám na stejný dotaz jako Morrova knihovníka, ale budu rá, když narozdíl od něj nevemete mou otázku osobně. Je zde nějaká možnost, aby Nekromant pocházel z Vašich řad? Není možné aby se jednalo o odpadlíka, který vše co o smrti věděl, zkroutil pro své vlastní účely?

**DM:** Samson uznal, že v tomhle počasí by nevystopovalo ani cvičené prase lanýž. Ale za pokus to stálo.

„Nacházíme se v jedné z nejstarších částí Morrovy zahrady. Sem dozadu už skoro nikdo z pozůstalých nechodí protože rody, které tu jsou pohřbeny většinou vymřely. A nebudu vám lhát, moc aktivních hrobníků Morrův úřad nemá, takže je velice těžké udržovat všechna místa tohoto království čistá. Děláme, co je v našich silách,“ odpověděl Sir Leopold. „A k Vašemu dotazu Herr Kailu; nejsem si vědom, že by některý z Morrových kněží přeběhl k druhé straně. Neříkám, že je to nemožné, ale za padesát let mé praxe zde, jsem o ničem podobném neslyšel. Bylo by to stejné, jako by se jeden z Lovců čarodějnic změnil v černokněžníka.“

Anna zakroutila hlavou, když poslouchala hrobníka mluvit. „Vím, co jsem viděla. Byl to nekromant, kterého jsem zasáhla postříbřenou kulkou. A taky vím, že kdyby běžel kamkoli jinam, viděli bychom ho. Tyhle staré stromy jsou pro něho nejbližší úkryt a zatím co se tu bavíme o zbytečnostech, on se tam někde může schovávat ve svém doupěti a načerpat nové síly!“

Lovkyně čarodějnic zněla, jako pravý templář Sigmarova řádu. V jejich očích plálo odhodlání, které potvrdila natažením pistolového kohoutu a rázným vykročením do hustého porostu cypřišů.

**Kailu**: Kývl na souhlas starému gardistovi a uznal, že Anna má pravdu, že by neměli už déle otálet. "Dobře tedy, nemám dobrý pocit z toho, že identita toho Nekromanta zůstává skryta stejně jako osobní hygiena Samsona, ale nezbývá nám, než využít situace a pokusit se toho zlosyna polapit" připravil se na nejhorší a vydal se za mladou lovkyní čarodějnic.

**Samson**: "Ha!" Trolobijce byl rád, že se konečně nebude muset zaobírat posloucháním plků a výmluv a že se jde do akce a vyrazil se skupinou vpřed.

##### Cypřišový háj

**DM:** Bouře nad Nulnem trochu polevila a hromobití s blesky se přesunuly jižně ji od Nunlského paláce. Déšť však neustával a nyní padaly z nebe příslovečné provazy vody.

Skupinka dobrodruhů opatrně vstoupila mezi hustý porost cypřišového háje, kde byly stromy místy rostlé tak hustě u sebe, že představovali neprostupnou zelenou clonu. Společně s hustými šlahouny růží, které pokrývaly zem pod cypřiši činily z místa velice obtížný terén.

Po chvilce hledání správné cesty si Samson uvědomil, že je sám.

Rozhlédl se po ostatních, ale tam kde před chvilkou viděl Annu s širokým kloboukem, byly jen stromy. Kde stál Kailu s taseným rapírem byla jen zeleň a Sira Leopolda také nebylo nikde vidět.

Samson se ještě chvilku prodíral hustým porostem, až se ocitl na menším hřbitově, kde se mezi prastarými náhrobky tyčily k nebi vzrostlé stromy.

Místo vypadalo dlouho neudržované a staré možná, jako základy Nulnu samotné.

Proti sobě spatřil nevelkou budovu, která musela být jedině kryptou. Další tři podobné stály každá v jednom rohu cypřišové mýtiny a jejich vchody směřovaly do centra starého hřbitova.

Trolobijce se dostal k nejbližší kryptě zezadu a když jí obcházel uslyšel na hřbitově nějaký šramot i přes hustý déšť.

Když mu krypta přestala clonit ve výhledu, spatřil Sira Leopolda, jak utíká k protilehlé kryptě a v patách má hejno krvelačných ghúlů.

Monstra otvírala velké tlamy plné ostrých zubů a hnala se jako divoká zvířata po čtyřech za svojí kořistí, která byla již zraněná.

\*\*\*

Kailu se prodíral hustými cypřiši přímo za Annou a místy měl velký problém, aby jí neztratil z dohledu.

Po chvilce si však uvědomil, že ztratil z dohledu ostatní.

Anna se zastavila na okraji cypřišové mýtiny, která odkryla velký hřbitov se čtyřmi starými kryptami, každá umístěná na jedné světové straně.

Budovy vypadaly sice staře a zašle, ale v době výstavby musely být postaveny pro ty nejvlivnější občany starého Nulnu.

Kailu měl lepší zrak i sluch, než Anna a měl dojem, že přes zvuk silného deště slyší ještě něco, ale zvuk nemohl identifikovat. Co však spatřil na vlastní oči, bylo pár ghúlů, kteří se hrabaly v jednom z otevřených hrobů, necelých deset sáhů od nich.

    **Samson**: Trpaslík se rozzuřil. Leopold byl sice pouhý člověk, ale jeho jednání a povolání zbuzovalo v Samsonovi určitou formu respektu. Nastolovat pořádek na takovém místě bylo nutné. Rozběhl se směrem k hrobníkovi doufaje, že se mu podaří mu pomoci. (Jesli byl někdo z ghúlů v doshau, tak 19 do prvního útoku, 21 do druhého a v zuřivosti se zvyšuje zranění o 2 i když na to nehrajem, ale je to prostě brutálnější).

**Kailu**: Okamžitě naznačil Anně, aby si dávala pozor na nebezpečí a neupozornila na sebe, "Držte se za mnou a kryjte mne Die Freundlin, přepadnu je dokud hodují na mršinách". Řekl Anně do ucha a doufal, že nezpanikaří. Nebyl čas, aby zaváhal, musel využít své šance a začal se obratně přibližovat (Nenápadnost 19). Napojil se na vichr magie a obalil své tělo iluzí. Místo 1 elfa se proměnil na 4 těsně vedle sebe se míhající se obrazy, které se prolínali (Mirror image při útoku na mě si házím jestli se netrefí útokem do mého duplikátu AC 13, pokud ano, duplikát zmizí). Bylo takřka nemožné zaostřit a sledovat Kaila, poté začal zkoncentrovat svou mysl na boj.

Desetiletí tréninku se nyní vyplatili, dokázal najít naprostou vyváženost mezi svým tělem a myslí a každý pohyb dovést k dokonalosti (bonus - Bladesong - AC se mi zvýší o +4 na 20, mám výhody na ověření DEX, rychlost 8s, +4 k ověření na hod koncentrace, zda zdržím kouzlo. Chtěl se zezadu přiblížit a proklát svým rapírem hned první z pekelných bestií

**DM:** Samson se rozběhl přes hřbitov, pronásledujíc nemrtvá monstra do protilehlé krypty. Mokrá půda a hustý porost trnitých růží se mu snažily ztížit jeho cestu, ale trolobijce už nevnímal svět okolo. Viděl jen svého nepřítele a vidina krvavého boje mu vykouzlila na tváři šílený škleb.

Prvního ghúla dohnal ještě sáh před vstupem do krypty, kam už vběhl Sir Leopold s dalšími monstry v patách. Samson přidupl svojí těžkou botou nemrtvému zadní končetinu a hned na to se na něho svalil plnou vahou loktem napřed. Sršní zbroj a váha trpaslíka doslova rozmačkala nemrtvé monstrum, které zprvu ani nevědělo, co se děje.

Trolobijce byl na nohou během chvilky, akorát ve chvíli, kdy na něho další ghúl skočil s obnaženými tesáky. Samson uhnul stranou a při dopadu ghúlovi prorazil lebku svojí ocelovou rukavicí. Pro jistotu mu pak ještě vyrval levý pařát u ramene jediným škubnutím.

Trolobijcovi, jako by někdo vliv oheň do žil. Konečně mohl zase bojovat. Od úst mu začala létat bílá pěna a jeho oči zrudly bojechtivostí.

Hned na to se vrhnul do krypty za dalšími ghúly.

Dveře krypty byly vyražené dovnitř, ale Samson neměl potřebu momentálně zkoumat, kdy a kým byly vyraženy. Místo toho se vrhnul po mramorovém schodišti přímo dolů, do útrob budovy. Jednoho z ghúlu porazil hned na schodišti. Monstrum se zastavilo a chtělo trolobijcovi čelit, ale trpasličí síle nemělo šanci odolat. Samson jen srazil ghúla pod nohy, kde ho rozdupal těžkými botami, ale naneštěstí se do mrtvoly ghúla zamotal a následně se už valil ze schodů, jako ocelová koule.

Samson se konečně cítil, jako pravý sršeň. Na konci schodiště, které ústilo do nevelké místnosti stihl ještě porazit dva ghúly, kteří od něho odletěly každý na jinou stranu. Hned na to se na něho opět vrhly a začaly na něho útočit. Samson byl však v takové ráži, že trhal údy a lámal kosti.

Za chvíli byl s oběma nemrtvými hotový a zíral na Sira Leopolda, jak se před ním třese u protější stěny místnosti. Hrobník byl celý udýchaný a silně krvácel z levé ruky. Samsonovi bylo divné, že má u sebe lopatu, a ne svůj rýč, stejně jako mu bylo divné, že dokázal před těmi ghúly utíkat, jako by nikdy neměl zraněnou nohu. Nejvíc byla, ale trolobijcovi zvláštní melodie, hraná na píšťalku, která se potichu linula kryptou. Slyšel ji od příchodu do krypty? Nebo jí slyšel až nyní? A není to vlastně jedno?

Samson náhle cítil velikou únavu. Jeho ruce byly z ničeho nic těžší než všechno zlato dawi. Trpaslík netoužil po ničem jiném než po krátkém spánku. Jenom na chviličku zavřít oči. Leopold je v bezpečí a chvilku spánku přeci nikdo nemůže zazlívat.

Samson si unaveně sedl na zem a opřel se zády o stěnu krypty. Sir Leopold se mezitím zvedl na nohy a došel až k němu držíc si zraněnou paži.

„Už jsem myslel, že tě nezlomí,“ zazubil se na trolobijce Leopold a Samson si uvědomil, že má úplně jiný hlas i tělesnou konstituci. A jeho bělmo očí bylo černé s jasně fialovými panenkami.

„Proč to tak trvá?!“ vyštěkl podrážděně dvojník Leopolda někam za Samsona, kam trpaslík nedokázal otočit hlavu.

„Trpasličí k magii zášť,

je jak pro noc z temnoty plášť.

Mají pevnější vůli,

nežli kde jaký meč, co lebky půlí.

Hi, hi, hi.“ odpověděl vysoký nakřáplý hlas s teatrálností a jeho bodavý smích se následně rozrážel o stěny krypty.

Za chvíli přitančilo před Samsonovi oči stvoření, ze všeho nejvíce připomínající nějakého šaška z děsivých nočních můr. Klaun v jedné ruce svíral ebenovou píšťalku a druhou si sundal z obličeje bílou slonovinovou masku.

Poslední, co Samson spatřil, než upadl do černého spánku byla démonická tvář s ostrými bílými zuby, které se blyštily v šíleném, děs nahánějícím úsměvu.

\*\*\*

Anna jen přikývla a stáhla se za Kaila, který obratně a tiše přitančil ke ghúlům, jako stín a prvnímu jediným sekem oddělil hlavu od strupu.

Druhé monstrum se na elfa vrhlo s hlasitým vřeštěním a snažilo se mu rozpárat břicho. Ten však hbitě uskočil a začal kolem ghúla poskakovat a křepčit, dokud nemrtvé monstrum nepadlo mrtvé k zemi.

Když se Kailu otočil zpátky, odkud zaútočil, Annu již nikde neviděl,

**Kailu**: Všechny smysly měl ještě zostřené. Vnímal tlukot vlastního srdce, cítil páchnoucí zbytky ghúlů a déšť viděl tak jasně jako by měla každá kapka svůj jasný tvar a příběh na který se musí zaměřit. Snažil se svoji paměť přimět, aby si vzpomněl něco o Ghúlech během svých studijních let v Hoethově věži (Historie 13)

Byla mu neskutečná zima a na vteřinu ho píchla myšlenka jak asi musí teď vypadat. Začal pátrat po stopách svých druhů a hlavně Anny, ještě před chvílí jí tu zahlédl. (Pátrání 9). Jak se mohli za tak krátkou dobu, tak rozdělit. Něco mu na tom všem opravdu nedávalo smysl a v přítomnosti těchto monster bylo jasné, že se musí mít na pozoru.

**DM:** Kailu si vybavoval přednášky o monstrech Chaosu a o nemrtvých zplozencích temné magie a proto věděl, že kde je jeden ghúl, budou i další, protože se shlukují do smeček. A každá smečka musí mít i svého vůdce.

Když se vrátil na místo, kde se s Annou rozdělili, díky přetrvávajícímu hustému dešti nemohl najít žádné stopy, které by určovaly, kam Lovkyně čarodějnic zmizela.

Když se ohlédl zpátky na hřbitov, uvědomil si, že tam vidí hroby a náhrobky, které tam před chvíli nebyly. Jako by se pravá část hřbitova trochu pozměnila a nabrala jiné detaily, které před chvílí nebyly zřejmé. Možná to však dělala jen snížená viditelnost v hustém dešti.

Kailu se chtěl ještě poohlédnout po stopách ostatních, ale půda pod jeho nohama se najednou začala propadat a elf měl co dělat, aby se udržel na nohou. Skočil na pevnější část zeminy a rukou se skoro dotýkal stěny krypty. Půda se však propadla i zde a věkem stará stavba podemletá vodou už nevydržela, co co kdysi.

Pod Kailem se najednou otevřela dva sáhy široká jáma, do které elfí břitmistr zahučel, jako brouk chycený do pasti pasti mravkolva a jenom díky svému umění se ocitl na pevně zemi na nohou bez jakéhokoli zrnění. Ihned uhnul malému závalu, který sebou strhl a když se pozorně rozhlédl, zjistil, že se nalézá pod kryptou. V temné dva sáhy široké chodbě, kde stěny lemovaly úložné prostory pro sarkofágy dávno zapomenutých zesnulých.

Chodba se táhla ze západu na východ a Kailu byl podle všeho prvním návštěvníkem za dlouhé dekády, neboť všude byly nánosy prachu a pavučin.

Podzemí krypty vypadlo na první pohled děsivě a temně, nicméně pod nánosy pavučinových záclon se skrývala honosná výzdoba zesnulého rodu, který kryptu využíval.

**Kailu**: Chvíli nemohl věřit, že bez úhony přestál propad do podzemí, ale jeho tolik kočce podobné smysly mu pomohly. Stejně tak rychle přizpůsobil rychle své oči se zůženými zorničkami náhlé tmě. Musel se odsud, co nejrychleji dostat, ale nehodlal propadnout náhlé panice. Tak jak ho jeho mistři dávného umění učili, nejdříve se zhluboka několikrát nadechl zatuchlého vzduchu, aby se uklidnil, poté koncentroval svou mysl aktuální situaci. Je jasné, že ať už tu číhá jakýkoliv nepřítel, nebude trvat dlouho a bude o něm vědět. V rychlosti ohledal vnitřek krypty, aniž by narušil spánek mrtvích, třeba mu něco bude povědomé a pomůže se mu v této absurdní situaci aspoň trochu zorientovat (Pátrání 9). Dále nemělo cenu se tu zdržovat, co nejrychleji, ale opatrně a tiše se vydal chodbou kupředu (Plížení - nat 23). Před každou odbočkou chvíli naslouchal a používal malé zrdcátko, aby nahlédl za roh a postupoval rozvážně kupředu (Vnímaní - 13).

**DM:** Kailu se po chvilce zorientovat v podzemí krypty, jako by ji sám vystavěl. Přišlo mu divné, že se dokáže orientovat v podobných prostorách. Pak ale pochopil proč. Na několika prastarých náhrobcích a sarkofázích objevil elfí runy. Bylo to velmi staré písmo a v některých případech bylo doplněno nebo provázáno se starou verzí reikspiel.

Je možné, že se Kailu nalézal v místě posledního odpočinku zakladatelů Nulnu, kteří postavili základy města na zbytcích elfí obranné věže? Stáří písma a dialekt by tomu odpovídal.

Temnou kryptou se ozývalo jen kapání vody, které se sem rozléhalo z místa závalu, odkud břitmistr přišel. Chodba, kterou Kailu opatrně pokračoval byla dlouhá a plná sarkofágů umístěných ve dvou řadách nad sebou v okolních stěnách.

Kailu se dostal nakonec až k místnosti, která vypadala jako jakési předsálí, z kterého vycházely čtyři další chodby. V kruhové místnosti stál velký kamenný koš na oheň, vedle kterého stála nějaká socha na podstavci, zhruba dva sáhy vysoká a celá omotaná pavučinami, stejně jako zbytek podzemí. Stěny místnosti byly bohatě zdobeny dávno zapomenutými erby a jmeny kdysi slavných rodů, stejně jako kupolovitý strop vysoký přibližně pět sáhů.

Kailovi smysly zbystřily. Z chodby po jeho pravé ruce cítil slabý závan čerstvého vzduchu spojený s vlhkostí a zápachem mokré půdy. Z chodby po své levé ruce cítil stejně zatuchlý vzduch, jako z chodby, kterou přišel a z chodby naproti sobě zaslechl slabý šramot, který byl od něj hodně vzdálený.

Pak si však uvědomil, že stopové množství magie, vycházející ze sochy ve středu místnosti.

\*\*\*

Samson se pomalu probouzel z tvrdého spánku plného děsivých snů. Cítil se rozlámaný a ztuhlý, ale necítil, že by byl nějak vážně zraněn. Zkusil pohnou hlavou a když pominul bolest hlavy, jako při té nejhorší kocovině, spokojeně se ušklíbl. Horší už to bylo v případě nohou a rukou, které měl spoutány silnými řetězy k sobě a konce řetězů byly navíc zatlučeny ve zdi za ním.

Když se Samson rozkoukal kolem sebe, spatřil že leží v nějaké temné kruhové místnosti která měla sotva čtyři sáhy v průměru. Když se zadíval pozorněji, spatřil ve zdech stovky bílých lebek, které na čele nesly každá nějaké symboly. Z místnosti vedl jediný vchod a trolobijce z něho cítil ghúly.

**Samson**: Tohle byla situace, kterou každý trpaslík a kor trolobijce nenáviděl. Být spoutaný v řetězech v doupěti nemrtvých. Horší by to snad mohlo být jen, kdyby svítilo slunce nad hlavou a on byl připoutaný ke stromu. Samson se rozzuřil. "Tak to ne!" zavrčel sám pro sebe. "Takhle ne!" a zabral, seč mu síly stačily [Síla 13], ale okovy byly pevné a nešlo se dobře zapřít.

**Kailu**: Jak běžné, čekat od lidí, že vystaví své největší město na zašlé slávě prastarých rodů elfů, kteří je tak ochotně učili magii, aby měli lidé proti silám Chaosu aspoň nějakou šanci. I tak se jednalo o svatostánek jeho rasy a Kailu cítil, to co každý elf velice nerad- pokoru a bezvýznamnost jeho života.

Nechtěl moc čekat, než potká původce šramocení a měl okamžitě nutkání utíkat do chodby do prava. Nebylo nic horšího než být kdo ví jak hluboko pod zemí, daleko od kořenů stromů a života nad zemí. Když, ale ucítil magii, která se linula ze sochy, jeho kouzelnický původ, který chce vše pochopit a otevřít se nedal zapřít. Musel sochu prohlédnout a adrenalin mu skoro vykouzlil úsměv na tváři. Zavřel oči a napojil se na podstatu sochy před sebou. Každá magie je vnímána jinak. Každé kouzlo má mnoho cest jak je možné ho udělat. Je jako báseň - lze podle povahy, písma a síly zkoumat původ či podpis tvořitele (Arcana 10).

**DM:** Samson nedokázal řetězy přervat hrubou silou, neboť se nejednalo o řetězy staré jako místní krypty. Cinkáním kovu nejspíš zaznamenaly ghúlové obývající chodbu, která vedla do Samsonovi cely. Trolobijce slyšel zvuky, které vydávaly ty nemrtvé stvůry a jeho vztek v něm vařil krev.

Ghúlove však po chvíli ztichly, když uslyšely nějaký hlas a šramot, stejně jako Samson, který ale neviděl co se děje.

„Honem. Polož ji sem!“ řekl hlas, který dozajista patřil nekromantovy, kterého pronásledovali až sem. „Našel jsi i ostatní? Jak to, že ne? Ještě tu musí být ten hrobník! Běž a najdi ho! O tuhle se už postará náš mistr."

\*\*\*

Kailu obešel sochu kolem dokola a dýkou odstranil tlustou záclonu pavučin, která skrývala žulovou postavu na masivním podstavci. Kailu se na sochu chvíli díval a pak si uvědomil, že se kouká na elfí tvář.

Socha sice nesla známky zubu času, ale elfí břitmistr jasně rozpoznal elfí rysy a ladnou pózu šlechtice. Zřejmě se jednalo o majitele krypty nebo nějakého patrona rodu, který zde byl pohřben.

Kailu se pokusil, zaměřit na magickou auru, kterou socha vyvolávala, aby zjistil více a skutečně socha vydávala slabou magickou záři. Byla velice stará a Kailu ji nedokázal zařadit, každopádně věděl s jistotou, že je elfího původu. Jako by se mu socha snažila něco sdělit.

**Kailu**: Kéž by měl nějaký čas, alespoň pár měsíců, na to, aby toto místo prozkoumal. Musel ale najít své společníky a dostat se z tohoto místa. Nicméně socha ho vábila jak světlo hmyz a tak se pokusil vzpomenout jestli někdy nečetl o místním zakladateli, starých elfích rodech či prostě jen legendy z dob, kdy toto území ještě patřilo pouze jeho předkům a pro jeho rasu nezbyl pouze už jen vyčpělý výsměch a pohrdání. (Historie 24) Poklekl a dotkl se prsty svých úst, srdce a čela na znamení úcty.

Pak se vydal chodbou vpravo za čerstvým vzduchem s příslibem, že se jednoho dne vrátí a pochopí celou historii tohoto místa.

**DM:** Když Kailu učinil gesto elfského pozdravu, všiml si nápisu na podstavci, který byl sice starý a rozdrolený, ale elfí oči v něm rozeznaly jediné jméno: 'Elladan Rukověť Pouště'.

Kailu si vybavoval příběhy o Elladanovi, který sloužil na jihu starého kontinentu, dnes známém jako Říše. Byl to velký válečník a bojovník proti orčím hordám přicházejícím z jihu. Je možné, že právě on byl ten, který je zde pohřben? Byl to on, kdo hájil poslední elfí tvrz před příchodem samotného Sigmara?

Když se nad tím Kailu zamyslel, odněkud se mu do mysli vkradl pocit uvěznění a obrovská touha po svobodě. Stejně jako neuvěřitelná žízeň, která Kaila z ničeho nic popadla.

Když se chtěl vydat do chodby vpravo, ucítil velký strach, že zde zůstane navždy uvězněný.

**Samson**: Trpaslíkovi docházelo, že tyhle řetězy jsou nad jeho síly. Pozorně se rozhlížel a snažil se všimnout si čehokoliv, co by mu mohlo jakkoliv pomoci. Neviděl však vůbec nic a soustředit se bylo složitější a složitější. Opřel se tedy zády o zeď a zavřel oči.

**Kailu**: V bázni sledoval sochu před sebou. Samozřejmě, že poklekl, pomodlil se k bohyni Ische za Elladanovu duši. Byl ztělesněním snu každého vznešeného elfa. Přes své skutky se zapsal do historie a stal se vyvoleným, který je opravdu věčný. O tom Herr Leopolda a jeho ubohé zchátralé tělo nemělo ani ponětí. On věřil v nějakého mladého lidského boha, který s osudem elfích válečníků neměl nic společného. Bylo ale načase, aby se Kailu z této situace dostal. Nenáviděl podzemí, jen krtci a trpaslíci si mohou užívat omezené prostory a neustálý strop nad hlavou. Nahlas poprosil sochu velkého válečníka o pomoc: "Velký Elladane požehnej mému osudu a pomoz mi se odsud dostat a zachránit mé společníky. Najdi klidu a pokoje na tomto bohapustém prázdném místě. Ve jménu Asuriana, boha světla a věčného plamene, dej mi znamení pokud můžeš."

Neměl ponětí, zda pocity které měl jsou pouhým šálením jeho mysli nebo nějakým signálem ze záhrobí, ať už s dobrým či zlým úmyslem. Otočil se a vydal se rovně za rachotícím zvukem. Nemělo smysl na takovémto posvátném místě pochybovat a vůli a úmyslů bohů.

**DM:** Kailu se po modlitbě ke svým bohům otočil a vydal se chodbou, odkud zprvu slyšel nějaký šramot.

Uvědomil si však, že jeho pocit strachu a neskutečné žízně se zdvojnásobily v momentě, kdy se k soše otočil zády. Došlo mu, že tyto pocity nemusí být jeho, protože nedávalo smysl, aby nyní prahnul žízní, stejně jako věděl, že z této krypty musí vést cesta ven. Tak proč ten pocit uvěznění? Že by ta socha? Je to snad nějaký druh komunikace? Ale s kým?

Kailu pokračoval dál temnou chodbou, která mírně stoupala vzhůru až se dostal na konec chodby. Pocity, které dozajista nepatřily jemu se během cesty chodbou vypařily, jako stín.

Chodba končila výklenkem ve štěně, v kterém byl umístěný sarkofág přikrytý kamenným víkem, které bylo mírně odsunuté stranou.

**Kailu**: Potěšilo ho, že ho opustily všechny ty zlé pocity a že konečně stoupá vzhůru. Nechtěl si to přiznat, ale měl strach, který byl navíc umocněn tím strachem sálajícím ze sochy.

Jak nad tím tak přemýšlel, mohl to být nějaký zakletý tvor? Dokonce sám Elladan? "To není ale možné." Vždyť to jsou už tisíce let a to je i na elfí život moc. Malekith ale žil už přes 8 tisíc let a o Morathi jeho matce ani nemluvě. Ale co když šlo o nějaké přízraky, či šálení mysli. Až moc pozdě pochopil, že se vydal špatnou chodbou. Znesvěcený sarkofág nemohl znamenat nic dobrého a zvuky z prvu taky ne. Připravil se na přepadení a pokusil se schovat do tmy a zadržet dech (plížení 7). Začínal panikařit, takto pod zemí, se mu nedařilo koncentrovat mysl a pocit úzkosti byl čím dál větší. Musel se dostat pryč, musel najít trpaslíka a ostatní společníky.

Pokusil se vrátit zpátky k soše a zjistit zda je jeho podezření na uvězněnou bytost v soše pravděpodobné. Vzal vak s vodou a pokusil se dát soše napít. Věděl, že to asi fungovat nebude, ale začínal být bezradný.

**DM:** Voda ztékala po kameni a smyla tak část prachu a pavučin, které na něm ulpěly.

Kailův pocit žízně byl na malou chvíli zahnán, ale jen do té doby, než voda ztekla po kamenné soše pryč. Nicméně i po tento krátký okamžik Kailu cítil vděčnost k tekutině, kterou polil sochu.

Pocit žízně se však rychle vrátil a byl silnější než před tím.

Kailu cítil obrovské nutkání osvobodit sebe i zakletou sochu od té trýzně. Toužil se jí dotknout svými prsty a když už se téměř dotkl kamenný rtů sochy, uslyšel tlumený ženský výkřik z míst, kde před chvilkou byl. Z chodby se znesvěceným sarkofágem.

A v ten samí moment cítil tlumené vibrace z plátěného vaku, kde měl ukrytou elfí korunu pavoučnatky. Magický artefakt jako by ožil vlastní vůlí a lákal svého majitele, aby si ho nasadil.

**Kailu**: Nutkání se dotknout bylo opravdu obrovské a to i přes to, že elfové byly opravdu jednou z neopatrnějších ras. Už cítíl, že sahá po koruně, dokonce se na tomto místě cítil oprávněn ji použít, jako by osud měl vést jeho roku, ale ženský výkřik ho vytrhnul z omámení a vrátil do přítomnosti. Je sám, na místě, které po tisíce let sužují lidé a kolem tu pobíhá nekromant. Ztratil všechny své druhy a celá situace k němu dolehla natoli,že se vybičoval k akci. Tasil svůj meč a vrátil se zpět k pootevřenému sarkofágu. Nejprve prohlédl jestli ho nejistí nějaká past či zrada a poté prozkoumal o co se jedná (pátrání 19). Připraven na nejhorší byl čas jednat.

**DM:** Kailu za sebou definitivně zanechal pocit smrtelné žízně, a nakonec i velikého zklamáni, které cítil sám ze sebe, když se od sochy vzdaloval.

Ženský výkřik zazněl znovu a Kailu si byl jistý, že se jedná o Annu, která tam někde nyní byla sama.

Sarkofág na konci chodby byl skutečně pootevřený a při bližším prohledaní, Kailu cítil čerstvější vzduch, který proudil z útrob sarkofágu. Poté, co se ujistil, že se nejedná o žádnou past, posunul těžké kamenné víko zjistil, že je sarkofág prázdný.

Když ho břitmistr důkladně prohledal zevnitř, zjistil že vnitřní boční stěna sarkofágu je jen ledabyle nasazená. Stačilo lehce zatlačit a falešný kámen odkryl tajnou chodbu vyhloubenou nějakým ostrým nástrojem přímo v hlíně. Kailu zjistil, že se jedná o jakýsi tunel, do které by se vešel, pokud by si lehl na břicho. Mohl by se takto proplížit celým tunelem? Ale kam až mohl vést? A co když se na něho vprostřed cesty zřítí a on bude pohřben zaživa?

\*\*\*

Samsona z dřímoty probral ženský výkřik, který byl, podle ozvěny v kryptě, vzdálen ani ne dvacet sáhů. Trolobijce poznal ve křiku hlas Anny Rosenhaus.

Když se Samson postavil, aby se protáhl z nepohodlné polohy, uslyšel z chodby, která vedla z jeho cely, šramot a následovaný ghúlím vřískáním.

Když se trpaslík chtěl otočit, aby se dostal blíž k ústí chodby. Spatřil jasné bílé světlo, které rychle vyplňovalo prostory temné krypty a jako by požíralo temnotu před sebou. Podle zvuků Samson poznal, že dva ghúlové před světlem páchají do jeho cely a u toho bolestivě syčí.

Za chvilku už Samson spatřil ghúly, kteří mely lehké popáleniny a vpadly rovnou po trolobijcovi ruce.

**Samson**: Samson si sedl na zem a dělal, že není přisobě. Když se Ghůlové přiblížili, vymrštil se, jak mu řetězy dovolily. Prvního ghula omotal a škrtil a druhého mlátil pěstí omotanou druhým řetězem. [2 útoky i bobusovka se trefily I s nevýhodou]

**Kailu:** Jednoho dne se musí vrátit a onu vzácnou sochu prozkoumat. Byl na sebe hrdý, že nepodlehl jejímu vábení, ale na druhou stranu ho pálilo vědomí, že neví o co se jedná a třeba už nikdy nebude mít příležitost to zjistit. Tak jako tak, zařekl se, že se vrátí.

Podíval se do tunelu a nemohl uvěřit, že by se měl plazit v těchto místech po břiše. Čerství vzduch mu ale dodal odhodlání a vydal se rovnou po hlavě do díry. Byla to velká zkouška pro jeho sebeovládání, velice klaustrofobicky působící úkol se nedal jen tak zahnat mávnutím ruky. Kailu byl ale hrdina a po dlouhé době, měl opět chuť žít a hodlal pro to udělat všechno.

**DM:** Trolobijce svojí železnou pěstí překvapil popálené ghúla, který se nestačil bránit jeho útokům a za chvilku ležel na zemi s rozbitou hlavou, připomínající rozšlapaný meloun.

Druhého nemrtvého držel trpaslík zamotaného v řetězech a ten se zběsile zmítal a snažil se dostat co nejdál od světla, které postupovalo chodbou směrem k nim. Samson nemrtvé příšeře řetězy zlomil vaz a než se stačil otočit, uslyšel zvuk pravidelného ťukání dřeva o kámen, jako by zdroj světla s každým krokem klepl dřevěnou holí o zem.

Trolobijce si musel zakrýt oči rukou, aby ho světelná záře neoslepila. Když si trpasličí oči přivykly na světlo, spatřil trpaslík v záři siluetu muže opírajícího se nějakou hůl a po chvíli mu došlo, že se jedná o Sira Leopolda.

\*\*\*

Když se Kailu soukal vlhkým tunelem plným hlíny, vzpomněl si na svého mistra Teclise a už teď se těšil, jak mu bude vyprávět o tom, kterak hrdinně zdolal tunel plný bláta a špíny.

Pro Kaila se plížení vlhkou štolou zdálo nekonečné. Chvilku stoupal vzhůru a pak zase klesal dolů až měl nejednou pocit, že tunel snad nikam nevede a že se mu co nevidět zřítí na hlavu. Nakonec se však dosoukal na konec, kde byla podobná kamenná deska, kterou musel odstrčit, aby se dostal dovnitř.

Nyní mu konečně došlo, že se musí jednat o jakousi úikovou tajnou cestu, která měla být skryta před zraky nepovolaných osob.

Kailu opatrně vytlačil kámen před sebou a včas ho chytil, aby nespadl a neudělal hluk v podzemí, kde se vše rozléhalo jako v jeskyni.

Když se dostal do prostor prázdného sarkofágu, který měl víko odstrčené do své poloviny, podobně, jako ten, který ústil do tunelu, zaslechl nějaké hlasy. Neváhal a opatrně se podíval ze sarkofágu ven.

Kailu zjistil, že sarkofág, ve kterém se nachází je v jednom z výklenků asi pět sáhů nad zemí. Sarkofág se nacházel ve velké kruhové místnosti, velice podobné té, kde Kailu objevil tajemnou sochu, ale dvakrát větší. Z místnosti vycházelo osm chodeb a vprostřed, mezi čtyřmi masivními sloupy, bylo vyvýšené místo, kde možná kdysi stála nějaká socha nebo poslední místo odpočinku významnějšího člena krypty. Nyní tam bylo položeno kamenné víko od nějakého sarkofágu, které nahrazovalo obětní místo. Na vrchu víka ležela nějaká žena, která měla přivázané ruce a nohy tak, aby se nemohla pohnout. Kailu ženě neviděl do obličeje, ale podle oblečení, které měla na sobě a podle klobouku s širokou krempou, který ležel opodál improvizovaného oltáře se je dozajista jednalo o Annu Rosenhaus.

Anna se sebou zmítala, jako by se chtěla osvobodit, ale končetiny měla pevně svázané provazem.

Kolem oltáře spatřil Kailu velké množství černých tlustých svící, které hořely jasným fialovým plamenem. U hlavy nešťastné oběti stála vysoká hubená postava v těžkém černém koženém plášti, který ji sahal až na zem a měla roztažené ruce nad Anninou hlavou a něco mumlala nesrozumitelným syčivým hlasem.

Když se Kailu naklonil, tak aby viděl víc, spatřil holou hlavu té bytosti, protáhlé uši a dravčí tvář s rudýma očima. Netvor vypadal, jako upíří zplozenec.

    „Kde jsi ty šašku?!“ uslyšel Kailu hlas další postavy, která se právě belhala k obětišti, a přitom se opírala o lopatu. Byl to muž s bledou pletí, který se držel za levou paži, z které mu kapala krev. Muž měl zastřižené bílé vousy a na první pohled vypadal, jako hrobník.

„Není kam pospíchat, smrt si nás najde všude,“ odpověděl zraněnému hrobníkovi jiný skřípavý hlas a Kailu za chvíli spatřil třetího obyvatele krypty, který se pohyboval, jako opilý tanečník baletu. Neznámý byl i oblečen, jako nějaký strašidelný šaek a s každým krokem mu slabě cinkaly rolničky, které měl přišité na oblečení. Podivná bytost měla u pasu meč a na obličeji bílou slonovinovou masku smíchu, nicméně Kailu zřetelně poznal, že nově příchozí má na hlavě posazenou šaškovskou čepici a zpod ní se ven dere pár rudách rohů.

„Aby si tě nenašla z mé lopaty!“ pohrozil hrobník šaškovi a ztěžka usedl na kamenný schod kousek od oltáře. Šašek k němu zatím dotančila a podal mu nějaký flakonek, který hrobník okamžitě otevřel, půlku z něho vypil a druhou půlku si nalil do rány na paži.

Šašek následně odtančil k ležící Anně a chvilku si jí jen tak prohlížel z pod své masky skrze mumlání upírského zplozence a pak lovkyni čarodějnic vložil do úst nějaké černé listy rostliny.

Chvilku na to se Anna začala svíjet ve vlnách extáze a začala rychle dýchat a vzdychat.

„Moje prabába říkávala, že černý lotus ti vždy dá do života radosti kus,“ zachechtal se hrůzyplný šašek a odtančil někam, kde už ho Kailu neviděl.

**Kailu**:

Kdo ví čím jí ten zplozenec chaosu otrávil (historie 12). Nemohl si dovolit další luxus čekání, zda jí substance neotráví do mdlob či jí rovnou hnusná pekelná bestie nezakousne. Ani se nemohl spolehnout na příchod toho zmrzačeného lidského hlídače hřbitovů. Teď se mu konečně potvrdilo, že měl zase pravdu a nemůže se spolehnout na nikoho jiného než na sebe, svou rasu a magické bytosti Ulthuanu. Čas si opět získat zpátky své ostruhy, pro nic jiného poslední desetiletí nedýchal a odmítal odejít z tohoto světa jako zbabělec schovávájící se ve stínu. Zde, kousek od místa spočinutí jednoho z největších hrdinů jeho rasy. Cítil jak se mu při představě zoufalého útoku svírá žaludek. Zavřel oči, stiskl svůj talisman a pomodlil se k Ische, aby jeho duši naměřovala zpátky do hraničního kamene jeho vlasti. Poté zkoncentroval svoji mysl a dostal se do stavu perfektní vyrovnanosti Bladesong (bonusovka - +4 AC, výhoda na akrobacii, +2s pohyb a výhoda na uvěření koncetrace na kouzlo), kde byl odtržen od emocí, slabostí a všech pochybností. Věděl, že jedinou výhodou, kterou má je moment překvapení. (1kolo)

(2kolo) Seslal trik (akce) na druhou stranu místnosti - ozval se tam nezaměnitelný útočný řev jeho společníka Samsona. Kailu musel uznat, že i když by mohl použít zvuk řvoucího draka, tady se nemohl o tolik minout účinkem. Ve stejnou chvíli se vymrštil ze svého krytu, rapír v jedné ruce a rovnou se snažil dopadnout co nejtišeji na nohy (Akrobacie 17) a dosáhnout středu místnosti aniž by byl viděn. Chtěl na sebe upoutat co nejmenší pozornost, co nejdéle to šlo (Plížení 21). Při běhu na sebe seslal rychlým šeptem s pohybem ruky kouzlo, které jeho pohyb zrychlili (Expediciou retreat - koncentrace, ve chvíli kdy sešlu a pak pokaždé, když udělám bonusovku můžu mít rovnou Úprk - takže uběhnu 16s). Kailův plán byl jednoduchý - odvést pozornost pomocí triku, proplížit se ke středu a překvapit všechny přítomné a tím získat výhodu překvapení.

**DM:** Kailu věděl, že listy z Černého lotusu se používají jako smrtící jed, ale také jako silný halucinogen, který své oběti rychle přenese do říše slastí a potěšení. Krom zkušených alchymistů a travičů jí hojně využívají druchii k omámení svých obětí stejně, jako přívrženci boha Slaaneshe.

Kailu obratně seskočil ze sarkofágu, kde se skrýval a tiše, jako kočka přistál na zemi.

Když vytvořil iluzi trpasličího bojového řevu, který se rozlehl místností, tak viděl, že sedící muž s lopatou se zvedl s pohledem do chodby, kam Kailu seslal svojí iluzi, nemrtvý nosferatu jen zavřel oči, aby se mohl více soustředit na svoje zaklínaní, ale nepohnul se a jediný, kdo se šel podívat k místu, odkud se ozýval trpasličí řev byl tančící šašek.

Kailu byl však neskutečně rychlý a než mohli ostatní v místnosti cokoli postřehnout, už měl odříznutý jeden provaz, který držel Anninu nohu. Lovkyně čarodějnic jen rychle oddychovala a ve tváři měla blažený výraz.

„Ale, ale, ale,“ zanechal vampýři zplozenec mumlání a pohlédl zpříma na Kaila. Jeho pohled byl děsuplný. Rudé oči téměř hypnotizovaly a jeho dravčí vzhled naháněl strach. „Zdá se, že se nám do hnízdečka dostala škodná.“ Zasyčel nosferatu a ukázal své velké zuby v hrozivém úsměvu.

To už se zpátky otočil hrobník i šašek, který se začal potichu a zlověstně chechtat.

„Čím mohu posloužit dítěti Prince Potěšení?“ zdvořile se zeptal nosferatu, ale ruce nespustil.

\*\*\*

„Herr trpaslík? Jste to vy?“ Sir Leopold zavolal svoji otázku směrem k Samsonovi, který si přivykl na oslňující světlo a mohl si tak hrobníka lépe prohlédnout. Byl v bídačeném stavu. Svůj oděv měl na mnoha místech potřísněný krví a místy i rozervaný. Přes obličej měl dlouhé jizvy od nějakého pařátu, které mu zasáhly oči a stařec je měl nyní zavázané kusem bílé látky.

Ztěžka dopadal na svoji zraněnou nohu, ale podle výrazu v jeho tváři se ještě nechystal zaklepat na brány Morrova domu.

**Samson**: "Rád tě vidím, človíčku," usmál se trpaslík upřímně. Sedět tu svázaný v řetězech mu nepůsobilo žádnou radost, i když rozšmelcovat dva ghúly bylo příjemné zpestření.

"Buď tak hodný a pomoz mi dostat se z těhle prolatejch okovů. Mám tu zřejmě ještě dost práce."

"A cos viděl? Jak to tu vypadá? Potkals elfa? Podle jeho řečí se divím, že už nás tady nevítá Ulthuanská kavalérie," zašklebil se Samson.

**Kailu**: Pohled do tváře odporného vampíra Kailovi mrazil krev v žilách. Tušil, že umřít na tomto místě by nebylo to nejhorší, co by se mu mohlo stát. Byl ve vážné početní nevýhodě, těch pár okamžiků, kdy překvapil své nepřátelé kradmým příchodem už vyčerpal a nyní potřeboval jen pár vteřin na to, aby osvobodil Annu.

Křikl na ni "Vzpamatuj se a bojuj s temnotou!", doufal, že se aspoň trochu bude schopná vzpamatovat,, ale spíše se jednalo o zbožné přání. Přesekal provazy, které ji poutaly ke stolu (akce), do ruky jí vložil jeden ze svých krátkých mečů a pokusil se ji odtáhnout od hrůzu nahánějícího pekelného zplozence(bonusovka, atletika 7) a utíkat směrem do jedné z chodeb, která byla nejblíže(pohyb 8s).

Věděl, že se na jeho marném plánu mohlo pokazit snad stovka věcí, ale musel to zkusit a tuto mladou ženu zachránit. Ostatní, už museli být dávno po smrti a teď by ho mohl zachránit snad jen zázrak. Doufal aspoň ve štěstí, improvizoval a spoléhal se pouze a jen na přízeň svých bohů.

**DM:** Sir Leopold zabodl špici svého rýče do jedno z ok řetězů a ztěžka se opřel o násadu. Chvilku s rýčem kroutil až oko konečně prasklo a Samson byl opět volný.

"Naposledy jsem Herr Unsterblicha viděl v cypřišovém háji. Ale když jsem se z něho dostal pryč, ztratil jsem z dohledu jeho i ostatní. Jako by si někdo pohrával s mojí myslí a kladl mi do cesty iluze," stařec se posadil na kamenný výklenek v jeho dosahu. "Nicméně ghúlové, které jsem potkal před touto kryptou byli více než skuteční." Sir Leopold se chytl za pohmožděná žebra a rozkašlal se.

"Obávám se o osud Fräuline Rosenhaus," vyplivl starý hrobník chuchvalec krve. "Modlil jsem se k Morrovi, aby byla s Vámi. Ale očividně jste spadl do podobné pasti jako já."

\*\*\*

Kailu ve svém zoufalství nereagoval na nemrtvé monstrum, které ho pobaveně pozorovalo a raději se pokusil přeseknou i ostatní provazy. Následně vtiskl Anně do ruky meč, který nedokázala ani sevřít v dlani, natož s ním bojovat. Jen se nepřítomně uchechtla a ostří jí zazvonilo o kamennou podlahu.

To už obestoupili Kaila i strašidelný šašek s nekromantem a vesele se bavili nad marným snažením elfího čaroděje.

Kailu se snažil zvednout omámenou Annu a utéct s ní. Nicmeně Anna nebyla nikterak ochotná spolupracovat, jelikož byla v říši slastí a tak jen procítěně vzdychala pokaždé, když se jí Kailu pokusil zvednout z kammené desky.

"Smělý zachránče, odhoď zbraň a vzdej se nám! Nebo nahradíš zde přítomného spáče!" pronesl teatralně šašek a s potutelným chichotanim namiřil na Kaila hrot svého meče

**Samson**: "Co si tady trpalsík neudělá sám...." Samson nechal větu nedokončenou a položil ucho na kamennou podlahu ve snaze zaslechnout cokoliv by jim napovědělo cestu. "Neslyším lautr nic! Tušíš kudy se dát, člověče?"

**Kailu**: "Radši vydechnu naposledy, než abych se dobrovolně vzdal!" zakřičel Kailu a přijmul svůj osud. Nehodlal odejít z tohoto světa dobrovolně a už vůbec ne bez boje.

Jeho nepřátelé byli ve velké přesile a tak si vybral za cíl Nekromancera s vampírem a zaútočil. Při plavném pohybu svého rapíru vyslovil kouzelnou formuli (akce green flameblade útok za 23, 10bodné+8 ohnivé, při zásahu nepřítele přeskočí oheň na vampíra zranění 8+4 ohnivé.

Jako bonusová akce úprk (Expeditious retreat, koncentrace) a snažil se pohybovat tak, aby ho neobstoupili a byl připraven odrazit nepřátelské útoky i kouzla.

**DM:** Hrobník se postavil a ukázal směrem odkud přišel. „Odtud vede jediná cesta a to ta, kterou jsem přišel.“

Když Samson s Leopoldem procházeli chodbou, která vedla do Samsonovy cely, trolobijce si všimnul spálených ghúlých těl, která se válela všude po podlaze. Ghúlové zde měli i jakási svá hnízda – poházené větve keřů, tlející listí a zbytky potravy.

Chodba byla dlouhá asi deset sáhů a po stranách byly vytesány hluboké výklenky s kamennými sarkofágy. Mezi nimi se táhly zdobené runy, které popisovaly jména nebožtíků v hrobech a zdobení se táhlo až ke klenutému vysokému stropu, kde se mísily výjevy nejslavnějších činů všech obyvatel místní krypty.

Chodba končila ústím do mnohem širší chodby, která vedla zprava doleva.

Hrobník ukázal na levou stranu. „Podle mě je to cesta do nitra krypty.“

Samson musel jeho slova potvrdit, protože z levé strany cítil čerstvý vzduch. Jeho trpasličí smysly pro orientaci v podzemí jasně říkal, že se jedná o nějakou hlavní chodbu, kterou se přicházelo do útrob velkého podzemí pod kryptou. Teď už zbylo se jen rozhodnout, jestli pokračovat dál, nebo se vrátit na povrh.

\*\*\*

Kailu se nechtěl vzdát ani vyjednávat. Jeho tvrdohlavost si nyní nezadala s tou trpasličí.

Rychlým úkrokem se vyhnul lopatě, kterou na něho zaútočil nekromant a zároveň ho zasáhl do již jednou zraněné ruky.

Nekromant zařval bolestí, protože se jeho rána opět otevřela, a navíc se vznítila zeleným magickým ohněm, který přeskočil na nosferata, jenže se potichu blížil k elfovi z druhé strany.

Stvůra nakrčila svůj nos a jediným máchnutím oheň uhasila a pak se lačně vrhla na Kaila.

Prvnímu útoku drápy se elfí břitmistr vyhnul ale druhá ruka nosferata byla příliš rychlá. Kailu ucítil, jak se mu drápy zaryly hluboko do předloktí a jeho ruku sevřel ledový ocelový stisk nemrtvé stvůry.

Pak jeho bokem projela ostrá bolest, jak mu vnořil svoji čepel do těla démonický šašek za zvuků tichého chichotáni. A následně ho zraněný nekromant chytl za krk svojí popálenou rukou, která vypadala zčernalá a odumřelá. Kailu však cítil, jak ho skrze mrtvou paži vysává nekromant o životodárnou sílu a jeho zuhelnatělá ruka, jako by se sama uzdravovala.

Kailu dokázal ještě ucuknout před nosferatovými tesáky, druhé bodnutí do svých zad od šaška však nevydržel. Čepel mu projela bokem a Kailu klesnul v kolenou.

„Když jsi tak moc statečný, elfí princi, dokončíš, co jsme začali!“ zaslechl ještě Kailu, před tím, než ztratil vědomí a padl do temnoty.

**Samson**: "No jestli je tu někde ta holka, tak je to v srdci krypty," pomyslel si Samson. "Kdyby se pak ukázalo, že jí elf zachránil a trolobijce utekl na povrch, už bych cestu do Grimnirových síní nenašel ani náhodou!"

"Jdeme, člověče! Tedy pokud chceš jít se mnou. Nebudu tě soudit, pokud se rozmyslíš jít zpátky. Já to ale udělat nemůžu. Prosím tě však o jediné, pokud z téhle šlamastiky nějakým zázrakem vyvázneš, napiš report o mojí smrti, až k ní dojde. Jakýkoliv trpaslík, kterého pak potkáš, už bude vědět, co s tím. Bylo mi potěšením bojovat po tvém boku. Na člověka vůbec nejsi špatný chlapík!" A to byla jedna z největších poklon, kterou mohl člověk od trpaslíka slyšet.

**Kailu**: Rány dopadaly na Kailovo hubené tělo a on je přijímal jednu po druhé jako trest za svou pošetilost. Jeho znovu nabytá životní síla mu, jak už je to u šlechetné rasy zvykem, přerostla přes hlavu. (Udržení soustředění na koncentraci kouzla (Udržení koncentrace na kouzlo první útok 23 a druhý 15). Chvíli to vypadalo, že je konec, ale než dopadla poslední rána, která se o elfa měla postarat udělal Kailu znamení ochrany vichru vzduchu. Rána jako by narazila na neviditelnou auru kolem elfa (Reakce Shield +5 OČ). To, že se ho zmocnili krvežíznivé spáry těchto prokletých bytostí ho vytrhli z koncentrace k boji. Ani neuvěřitelné množství prostoru, které dokázal překonat (16sáhů) mu neumožnili držet si odstup. Nepřátel bylo moc a jejich síla převyšovala jeho bojové umění. Frau Annu rozhodně už zachránit nedokáže a elfové nebyly známi svou tvrdohlavostí či pošetilostí. Zbýval poslední zoufalý pokus zkusit zachránit aspoň sebe.

Bylo očividné, že se jedná o poslední zásoby síly, které byly v tu chvíli k nalezení. Kailu zůstal napojen na vichr vzduchu a zkoncentroval svou sílu. Ve chvíli, když pronášel kouzelnou formuli vzpomněl si na toho smrti chtivého trpaslíka. Možná by mu i rád řekl, že je po dlouhých staletích jeho jediným opravdovým přítelem, ať už to v této části světa znamenalo cokoliv. (Akce thunderwave 3. úr kouzla, všichni do 3sáhů záchranný hod na odolnost DC 15, pokud přehodí mají půlku a zůstanou na místě, kdo nepřehodnotí dostanete plnou a jsou odhozeni tlakovou vlnou 2 sáhy ode mě a hřmění je slyšet do 60sáhů v okolí). Kailu si říkal dokola jako svou novou mantru: "Pokud se povede udržet koncentraci na předchozí kouzlo rychlosti pokusím se utéct k nejbližšímu východu." (Bonus ak. Expeditious retreat úprk a 16s utíkám k nejbližšímu východu, Reakce: ruším všechny kouzla či útoky přes shield či counter spell).

**DM:** Sir Leopold se pokusil o úsměv, ale zmohl se jen na bolestnou grimasu, která ho opět donutila ke kašli.

"Asi Vás zklamu Herr trpaslík, ale na zaječí úmysly už je pozdě. Váš report si budete muset podat sám. Bez toho mi nikdy nešly trpasličí runy,“ Leopold se zhluboka nadechl, aby zastavil kašel. "Navíc, u mě je to osobní, protože ten nekromant, kterého jsme měli tu čest vidět venku, je můj řádový bratr." Nechal ta slova chvíli viset ve vzduchu a pak pokračoval. "Ale měl jsem za to, že je třicet let mrtví. Alespoň tak vypadal, když jsem ho pohřbíval."

Z rozhovoru je vyrušil zvuk hromobití, které se odráželo od stěn a vycházelo z nitra kobky.

Samson se netrpělivě obrátil zpátky na Leopolda.

"Jen jdi chlapče," zaskřípal bolestí hrobník, "jsem ti v patách. A nesmýšlej o mě zle, pokud se ještě uvidíme."

Samson se mohl rozběhnout chodbou, která byla rovněž plná těl mrtvých ghúlů s těžkými popáleninami, vstříc svému osudu. Za sebou ještě slyšel, jak začal bývalý člen Černé gardy spřádat kouzlo z posledních zbytků svých sil.

\*\*\*

Kailu dokázal zkoncentrovat svoji vůli, aby odrazil poslední výpad, který měl ukončit jeho život. Ba co víc, použil svoje umění magie a za ohlušujícího burácení, které se rozbíjelo o stěny krypty a ozvěnou se neslo do celého podzemí, od sebe odhodil magickou silou všechny nepřátele a okamžitě se dal na zoufalý úprk.

Nosferatu štěkavě zařval bolestí, protože mu magická síla zlomila předloktí a po čtyřech se vrhnul za prchajícím elfem, jako divoký pes za utíkajícím zajícem.

Démonickému šaškovi vlivem Kailova kouzla praskla jeho slonovinová maska, kterou měl na tváři a místo ní se objevily bílé nelidské tesáky a hrůzostrašný škleb. Šašek zablekotal nějaká slova v jazyce chaosu a pokusil se Kaila psychicky oslabit. Elfí břitmistr náhle uslyšel tisíce zoufalých hlasů, kteří mu vyplnili hlavu a volali o pomoc a znemožňovali mu se pořádně soustředit.

Hned na to nekromant, který se zvedal ze země, kašlal krev a krvácel z očí i uší, za elfem vyslal paprsek temné energie, která Kaila udeřila do zad. Bolest, jakou mu způsobilo toto kouzlo, byla nepopsatelná. Měl pocit, jako by se jeho pokožka za živa rozkládala a jeho spálenina ohněm chaosu, jako by se znovu vznítila. Elfí vědomí nemohlo snést takový příval bolesti a poslalo fyzické tělo do bezpečí. Kailu omdlel a zůstal ležet na zemi, požírán nekrotickou silou temného paprsku.

Nekromant se ztěžka postavil na nohy, a přitom se opíral o lopatu.

"Sem jako řešeto," zabublal skrz krvavou pěnu a držel si rukou bok, který mu silně krvácel.

Nosferatu mezi tím doběhl k bezvládnému tělu elfího břitmistra. Šťouchl do něho nohou a pak se znechuceně otočil na krvácejícího nekromanta.

"Proměna u něho již započala," oznámil znechuceně upíří zplozenec. "Jeho krev je pošpiněna. Říkal jsem ti kolikrát Dechu, abys tu svoji magii rozkladu držel na uzdě."

Nosferatu přišel zpět k nekromantovi, který se klátil v kaluži vlastní krve opřený o lopatu.

"Jdi se zpravit!" přikázal nosferatu. "A toho elfa si vezmi s sebou. Bude z něho dobrá loutka."

Nosferatu kývnul na démonického šaška, který si od pasu již oddělával jednu ze svých dalších masek. "Hlas ti pomůže a já zatím obnovím rituál. Ještě máme čas, bratři. Nesmíme zklamat našeho pána."

Šašek pomohl nekromantovi, dopotácet se do jedné z chodeb a následně se vrátil pro bezvládné tělo elfího mága.

"A pohleďme," zachichotal se démon, když Kailovi vypadl od pasu plátěný pytel, z kterého se vykutálela černá koruna. "Král je mrtev. Ať žije král."

Pronesl šašek vážně, jako by byl na podiu a sebral ležící korunu.

\*\*\*

Samson dusal temnou chodbou a neohlížel se napravo nalevo.

Dlouhá chodba lemovaná náhrobky po pár desítkách sáhů končila a byla přehrazena dřevěnými dveřmi s masivním železným kováním.

Před dveřmi však trolobijce spatřil dvě postavy ghúlů, jak se rozbíhají jeho směrem a vřeští hlady.

**Samson**: Rozzuřený trpaslík na ghúly příliš nedbal. Věděl, že dále chodbou čeká daleko větší výzva. Ve svém úprku se pouze více přikrčil a vystrčil špičaté lokty své magické zbroje s úmyslem narazit na zdi chodby svou býčí silou a u toho je potrhat magickou zbrojí [24 na Atletiku na rozmáznutí těch zmrdů o zeď].

Oba nemrtví ve své krvelačné zuřivosti neměli mentální kapacitu odhadnout, že se na ně neřítí 80 kilogramů kvalitních trpasličích stejků, ale rozjetý nákladní vlak. Rozletěli se od Samsona jako kuželky na bowlingové dráze. Trpaslík se o ně nestaral a pokračoval dál chodbou až do míst, odkud před chvílí slyšel hromobití.

**DM:** Velké vstupní dveře do srdce krypty se rozletěly na všechny strany a do rozlehlé místnosti vpadla dvě bezvládná těla ghúlů následovaná rozlíceným trolobijcem.

Samsonovi létaly od úst chuchvalce bílé pěny jeho oči zalil krev.

Nosferatu se zarazil během složitých gest, která dělal nad oltářem, na kterém ležela znovu svázaná Anna.

Trpaslík cítil ve vzduchu prchající zápach ozónu a když spatřil kaluž krve, nedaleko portálu, došlo mu se zde stalo. Kailu zde musel podstoupit souboj s nemrtvou trojicí, ale očividně neuspěl. Ale kam se poděl? A kde jsou zbývající dva nemrtví nepřátelé šašek a nekromant?

„Jeden tady nemá chvilku klidu na svoji práci,“ zasyčel vztekle zplozenec vampýra a protáhl svoji dravčí tvář, do děsivého šklebu. Samson si všiml, že jeho plášť na levé ruce je propálený nějakým ohněm a skrz zničenou látku byla vidět pomalu hojící se pokožka.

„Ještě nejsi na řadě, trpaslíku,“ zavrčel nosferatu a vrhnul se na Samsona s krvežíznivou rychlostí.

**Samson**: Samson se upírovi v zuřivosti vyrovnal. Místo taktického manévrování se s ním srazil čelně. To nosferatu zřejmě nečekal.

Trpaslík se rozběhl naproti nemrtvemu a v poslední chvíli sklonil rameno a nabral ho jedním z bodáků přímo do břicha [16] . Využil energie nestvůry a přehodil jí přes sebe na zem a celou svou vahou jí zaryl koleno do oblasti krku [kritičák].

**DM:** Nosferatu skutečně nepředdpokládal, že by pro ti němu veden takto přímý útok, jaký předvedl trpasličí trolobijce. Pozdě si uvědomil, že trpasličí rasa se nevyznává umněním šermu, nýbrž efektivní brutalitou.

Vampýr se pokusil zařvat bolestí, ale rozdrcený krk mu to neumožňoval. Vytřeštil na trpaslíka oči plné děsu, protože cítil, jak ho k zemi drtí půltunový ocelový kolos.

Nemrtvý se pokusil ze sebe trpaslíka setřást a na druhý pokus se mu to podařilo. Sekl drápy trolobijce přes obličej a rychle se odkutálel z jeho dosahu.

**Samson**: Zkušený trpasličí bojovník něco podobného očekával a s mrštným soupeřem se zbytečně nezápasil ve snaze ho udržet na zemi. Naopak nechal ho získat další falešný pocit dílčího vítězství a nacvičenou kombinací zasazoval údery svými okovanými rukavicemi jak do boxovacího pytle.

**DM:** „Nás nemůžeš zastavit, trpaslíku! Jsme vyvolení nejvyšším nekromantem von Todesengelem! Jsme služebníci samotné Smrti!“ zasýpal nosferatu, kterému se již z části stihlo zregenerovat hrdlo. „A teď ti dokážu, jak je tvoje bytí pomíjivé.“

Nosferatu zapištěl vysokým tónem, jako zvíře a připravil se ke skoku na trpasličího trolobijce.

Ten se však k jeho údivu nevyhnul, ani se nesnažil nijak krýt, s čímž nemrtvý krvesaj nepočítal a naběhnul trpaslíkovi rovnou na bodce jeho zbroje.

Samson si nosferata chytl ocelovým stiskem po krkem a přitáhl si ho k sobě.

„Moje bití z tebe udělá pomeje,“ zavrčel trolobijce nemrtvé stvůře do očí a hned na to jí rozrazil její dravčí čenich svým čelem. Následně jí uštědřil dva rychlé zvedáky do břicha, až nosferatu začal zvrátit krev na trolobijcovu zbroj a celou sérii úderů zakončil jedním silným direktem, který odmrštil nemrtvého vampýra dobré dva sáhy od sebe, kde tvrdě narazil na improvizovaný oltář a zůstal bezvládně ležet zkroucený v nepřirozené poloze.

**Samson**: "Regenerace," pomyslel si Samson. "Magie chaosu! Vsadím pravou nohu toho elfa, že se za chvíli zase zvedne." Trpaslík se rozhlédl po místnosti, zda-li neuvidí něco, co by se hodilo na definitivní zneškodnění nestvůry.

"Když tak mu prostě utrhnu hlavu."

**DM:** Samson přistoupil k bezvládnému tělu nosferata, pěsti sevřené zuřivostí. Věděl, že děti noci vynikají silnou regenerací, která si s ničím nezadá s tou trolí, jenže stříbro ani dřevěný kolík u sebe trolobijce neměl, a tak to vyřešil hezky po trpaslicku.

Jednou nohou si přidržel torzo nemrtvého na zemi a pak mu chytl hlavu do dlaní.

Právě v čas, protože chvilku na to nosferatu otevřel své rudé oči a nenávistně pohlédl na Samsona, který mu začal kroutit hlavou, jako by to bylo kuře. Párkrát to zakřupalo, jak se začaly lámat obratle a trhat tkáně ale za chvíli už trpaslík svíral v rukou oddělenou hlavu od těla, na které zůstal posmrtný pomstychtivý škleb.

Samson zklamaně hlavu odhodil a rozhlédl se okolo.

Místnost byla kruhová a vskutku veliká. Na strop Samson ani nedohled, ale viděl, že z místnosti vede osm chodeb včetně té, kterou přišel a ta jediná byla zatarasená nyní zničenými dveřmi.

Vprostřed místnosti stál jakýsi piedestal, na kterém musela stát kdysi nějaká socha nebo jiný významný prvek krypty.

Nyní se však jednalo pouze o vyvýšené místo, na kterém leželo těžké kamenné víko ze sarkofágu a na něm Anna v bezvědomí přivázaná provazy.

Kolem sarkofágu stálo velké množství černých voskovic, které si Samson vybavoval z lékárníkova domu. Některé ještě hořely jasně fialovým světlem, ale více jak polovina svící byla buď sfouknuta nebo převržena.

Kousek za piedestalem Samson spatřil krev na zemi a její stopy vedly do jedné z chodeb vedoucích z místnosti.

Když se trpaslík pozorně zaposlouchal, uslyšel vzdálené mnohočetné kroky a hlasité cvakání zuby.

Zvuky přicházejících nemrtvých se ozývaly ze všech chodeb vedoucích z místnosti.

Jako by se probudila nemrtvá armáda.

\*\*\*

"Honem šašku! Pospěš si!" ukázal Dech na dřevěnou desku ležící na jednom ze sarkofágů.

Šašek tam s námahou položil bezvládné tělo elfího čaroděje, kterého začal svlékat ze zbroje a šatů.

"Podej mi lék!" přikázal Dech a vzal si od šaška lahvičku s černým obsahem, kterou vypil na jeden zátah. Pak se chytl za zraněný bok a bolestí zkřivil tvář. Jeho krvácení hned na to ustalo a nekromant se opatrně postavil za pomoci své lopaty a odstrčil šaška od improvizovaného stolu.

"Vrať se k Ústům, tady už tě nepotřebuji," začal si nekromant připravovat nože a věci na šití. "Tohle bude můj maisterstick!" pochechtával se nekromant, když začal stříhat Kailovy oblečení, aby se dostal k jeho jemné, hebké, dokonalé pokožce mléčné barvy.

Šašek se cestou zpátky do velké místnosti prohraboval pytlem, kde měl všechny Kailovy cennosti.

Znovu si prohlédl černou korunu a pod jeho maskou se roztáhl úsměv plný ostrých zubů.

"Nechť započne sen ten. Sen noci svatojánské, po které nebude více den," zašeptal si pro sebe a láskyplně pohladil korunu, ale pak ho z jeho intimní chvíle vytrhl syčivý zvuk následovaný trpasličím řevem.

Hlas Smrti se zarazil. Pak vrátil korunu zpátky do vaku a z pouzdra u pasu vytáhl ebenovou píšťalku.

"Tedy hraj hudbo smrti! Vyzívám tě k tanci!" šašek zapískal na píšťalu pár tonů a než se stačil poslední ztratit v ozvěně podzemí, už zaslechl, jak se mrtví probouzí ze svého neklidného spánku.

**Samson**: "Vypadá to, že někdo připravil párty. No nic, jedeme jako za starých časů na bojišti. Sám proti všem!" Pak trpaslík zahlédl v chodbě za sebou kulhat Leopolda za jehož zády byly slyšet zvuky nemrtvých hord. "Pospěš, člověče! Pojď za mnou, šli tudy," a kývl do chodby, kam vedly stopy krve. "Berem tu holku."

Samson uvolnil provazy držící Annu a chytl jí pod levou ruku, jako by nic nevážila. Když viděl, že to Leopold stihne, přesunul se do zmiňované chodby. Jakmile viděl, že i před ním už se blíží smradlavá armáda, položil Annu ke stěně a stoupl si dva kroky před ní.

"Hlídej záda!" křikl na hrobníka a připravil se na útok.

**DM:** Samsonovi zbělaly klouby na rukou, jak svíral své pevné dlaně v pěsti a široce se rozkročil, aby měl oporu.

Někde před ním v chodbě uslyšel rychlé pohyby bosých chodidel spolu a animálním vrčením, které se stále přibližovalo.

"U Grimnira! Konečně pořádný boj!" zazubil se trolobijce a risknul ještě jeden pohled za sebe.

Do velké kruhové místnosti vešel Sir Leopold, těžce dopadající na svoji zraněnou nohu a spolu sním osvětlila celou místnost bílá záře, která vycházela z aury, obklopující hrobníkovo tělo. Když Leopold došel do středu místnosti, pronesl hlasitou modlitbu ke svému bohu a jeho aura se rozšířila kolem něj do průhledné koule, v které poletovaly zářivě bílé květy růží.

Hned na to se ze všech chodeb vyhrnuly hordy zetlelých těl místní honorace. Zombie v rozpadajících se honosných šatech, dávno zašlých slavnostních zbrojích nebo jen kostry v roztrhaných hnijících hadrech. Všechny tyto tlející mrtví se hnaly v zástupech, lačnící po čerstvé krvi.

Chodbou odkud přišel Sir Leopold se také vyhrnuly nemrtvé bestie, ale jednalo a se o ghúly, které Leopold se Samsonem už jednou zabili.

Ghúlům z očí zářilo stejně bílé světlo, které obklopovalo hrobníka. Tyto nemrtvé bestie proběhly kolem Leopolda a začaly se rvát s prvními zombiemi, které se dostaly na dosah jejich pařátů.

Nemrtví, kteří se dostali až k Leopoldovi popálilo světlo, které hrobníka obklopovalo a když do nemrtvé tkáně narazila jedna z poletujících růží, zadržené místo vybuchlo s oslňujícím zábleskem a zanechalo po sobě jen popel a prach. Co nezničilo bílé světlo, dokonal stříbrný rýč, kterým se hrobník oháněl, jako by sám neměl žádná zranění.

Samson sám musel záhy čelit třem nemrtvým zombiím, které běžely chodbou jeho směrem.

\*\*\*

Dech Smrti vůbec nevnímal vzdálené zvuky bojů. Byl tak zabrán do své práce, že si ani neuvědomil, že začal opět kašlat krev na nahé elfovo tělo. Jen se třásl vzrušením nad exemplářem, který má k dispozici.

Kailovy popáleniny od ohně Chosu začaly velmi rychlé tlít. Od tohoto postiženého místa se mu začaly vytvářet ošklivé vředovité boláky na celém těle a prosvěcující žíly nabraly nachový nádech.

Nekromant vstříkl do elfího těla silný roztok chaotitu a začal odříkávat zaklínadla temné magie.

Kailovo tělo hořelo bolestí a jeho mysl se zmítala v nočních můrách.

**Samson**: Trolobijce očekával bezmyšlenkovitý útok a nemýlil se. Zombie se nezmohly na víc, než tupý postup vpřed.

Trpaslík se obratně vyhnul jejich pomalým pokusům o útok a každý z nich kontroval hákem do spánku nestvůry. Měl v plánu uvolnit cestu vpřed a postupovat dál chodbou s Leopoldem v zádech.

**DM:** Nemrtvé zombie během chvilky padly s rozbitými hlavami na zem.

Samson nanic dalšího nečekal a pustil se dál chodbou, která byl víc a víc kluzká krví s kakofonii zvuků boje nemrtvé armády v zádech.

Jak běžel chodbou dál, všiml si, že výklenky se sarkofágy vytesané ve stěnách jsou mnohdy prázdné nebo v nich jsou sarkofágy bez víka plné hnijících části těl nebo podobně hrůzného materiálu a s každým dalším sáhem se chodba víc a víc podobala skladišti nějakého šíleného výrobce nemrtvých monster.

Zvuky bojů odehrávajících se v hlavní místnosti se hlasitě rozléhaly celým podzemím, a tak si trolobijce ani nevšiml zvuku cinkajících rolniček.

Místo toho však spatřil na konci chodby záři z luceren a shrbenou postavu, která k němu byla otočená zády.

Nebylo pochyb, že nekromant z podzemí právě vytváří další monstrum, aby rozšířil nemrtvé řady.

\*\*\*

Hlas smrti se na chvíli zarazil, když na konci chodby spatřil zavalité trpasličí tělo, z kterého do všech směrů trčely ocelové ostny.

Šaškovi rychle došlo, že nosferatu byl přemožen a nyní se za zády trpaslíka odehrává poslední bitva.

"Čas zatáhnout krvavou oponu," pomyslel si Hlas a jemným tónem píšťaly zahrál pár tónů a poté se rozplynul, jako by byl jen opar v horkém dni.

Chytře se schoval do jednoho z prázdných výklenků ve stěně chodby a počkal, až se trpaslík vypořádá s nemrtvými zombiemi a požene se dál chodbou k Dechu Smrti.

Tlobijce se kolem ukrytého šaška prohnal jako vichr pomsty, až to rozeznělo pár rolniček na šaškově oblečení. Hlas Smrti zatajil dech, ale trpaslík si naštěstí ničeho nevšiml a dusal zatvrzele dál chodbou.

Nakonec byl šašek rád, že se v tomto světě dál spolehnout alespoň na staré rasy. A že trpaslici jsou stále zatvrzelí a přímočaří a elfové, že jsou stále namyšlení a sami sebe přeceňují. S touto myšlenkou se dostal i přes hlavní místnost, kde zuřil boj mezi dvěma nemrtvými armádami a dostal se pohodlně ven z krypty, kde panoval chladný večer a studený vzduch byl po bouři svěží a čistý.

Šašek se zadíval na jasné noční podzimní nebe a znovu vytáhl černou korunu ukořistěnou elfímu čaroději.

"A nyní vládnoucí stolec temnoty pozná nového nájemníka. Čas ženců duší započněmeš!" pronesl Hlas Smrti do ticha Morrových zahrad a když odcházel směrem k centru města, bylo za ním slyšet zlomyslné, temné chichotání.

\*\*\*

Kaila přivedla k vědomí obrovská bolest, kterou naposledy cítil, když mu oheň chaosu popálil tělo. Jeho mysl se zmítala na hranici reality a temných nočních můr propojených se jeho vzpomínkami a na Ulthuan a rodinu.

Nad sebou viděl nekromanta s ostrými nástroji a cítil každý jeho zásah do svého těla. Bylo to jako by mu do mozku vrážel tisíce jehel a přestal jen, aby si vyměnil nástroj za nějaký jiný.

Kailu se dostal až na samotný práh šílenství a jeho poškozená mysl začala ztrácet pojem o tom, co jsou hrůzostrašné halucinace a co skutečnost. Jeho tělo bylo slabé, ale cítil, že ho dokáže ovládat.

**Samson**: Jedinou myšlenkou v trolobijcově mysli bylo zastavit výrobu dalšího monstra. Co nejrychleji. Věděl, že běžnou chůzí by si ho monstrum mohlo všimnou, proto se rozeběhl a těsně za příšerou vytrčil pravé rameno, ze kterého trčel pět palců dlouhý osten.

Nekromant se v poslední chvíli otočil a vytřeštil oči. "Choo choo, motherfucker!" zařval Samson v kazalid a vší silou narval své rameno do slabin protivníka.

Nejprve projel osten podbřiškem následován okovaným ramenem, které rozdrtilo spodní žebra a udělalo kaši z vnitřních orgánů. Obrovská síla nárazu pak tělo odmrštila dva sáhy do místnosti přes stůl, na kterém ještě před vteřinou dokonával své odporné dílo.

Nekromant nemohl tento střet přežít. Samson se rozbalil ze svého postoje a rozhlédl se kolem aby zjistil, že ono odporné dílo je elf, kterého znal. Trpaslík přistoupil k tělu Kaila a prohlížel si ho, aby zjistil, co se s ním dělo a v jakém je stavu.

**DM:** Dech Smrti byl natolik zabrán do své práce, že uslyšel trpasličí těžké kroky na poslední chvíli. Ještě se stačil ohlédnout, aby viděl, co za monstrum ho přišlo sprovodit z tohoto světa.

Chvíli na to, ho doslova srazil fiakr naplněný pláty železa a on byl odražen přes svůj improvizovaný stůl, kde narazil na zeď plnou různých magických symbolů napsaných krví, která mu rozbil lebku. Nekromant umřel rozdrcený a zlámaný na zemi v nepřirozené poloze.

Kailu viděl celý tento akt, jako by se vznášel nad svojí fyzickou schránkou. Když byl nekromant zabit ocelovým trpaslíkem, pocítil obrovskou úlevu, zadostiučinění a část jeho fyzické bolesti ustoupila a on se mohl soustředit na pohyb končetin nebo se pokusit vyslovit nějaké slovo.

Samson zíral na elfí nahé tělo, které bylo celé od zaschlé krve a na mnoha místech pořezáno jemnými chirurgickými řezy. Zároveň měl elfí čaroděj po celém těle černá znamení, která vypadala jako nakreslena tuží.

Trolobijce viděl, že je Kailu stále na živu, ale že bude potřebovat odbornou pomoc. Jeho tělo bylo vystaveno velké dávce necrotismu a nyní se začalo pomalu rozkládat.

Všude kolem bylo spousta chirurgického nářadí, podivných bylin, mastí a temných roztoků.

Samson nikdy podobnou improvizovanou laboratoř neviděla a ani jí nerozuměl. Možná, že by ten nekromant byl schopen Kaila dát opět dohromady, ale na tyto úvahy bylo již pozdě.

K trolobijcovi doléhaly zvuky ustávajícího boje. Zdá se, že jedna nemrtvá strana porazila tu druhou. Ale která to bude?

**Samson**: Samson pochopil, že tady nic silou nezmůže. Zatím. Snad až bude mít potvrzeno, že největší pomocí pro elfa bude ho rovnou zabít. Pak hodlá být při ruce.

Otočil se, pohledem zkontroloval Annu opřenou o zeď chodby a vydal se zpátky doufaje, že nalezne Leopolda naživu. On by se svými schopnostmi mohl tušit, co dál s Kailem.

**Kailu**: K vědomí ho znovu probral prudký záchvat kašle. Každé škubnutí bylo jako bodnutí dýky mezi žebra. Když odplivl chuchvalec krve a rozhlédl se po svém okolí uviděl Samsona s tvrdým výrazem jak na něj hledí, bylo jasné, že zvažuje, zda má po vzoru svých předků dopřát Kailovi milosrdenství.

Na první pohled bylo patrné, že každé slovo ho stálo neskutečně mnoho sil, ale to by nebyl asur, aby pomalu a sípavym hlasem pozdravil trpaslíka: "Vidím, že se snažíš přemýšlet...", následoval další záchvat kašle a bolesti, "ale pořád jsem hezčí než ty". Odhalil úsměv plný krve, když se pokusil svůj žert doprovodit bolestným úšklebkem.

Už byl příliš vyčerpaný, na hranici svých sil, pohromadě ho držela pouze poslední ochranná kouzla a věděl, že mu již nezbývá mnoho času než opět upadne do bezvědomí, možná již napořád. S naději v hlase se Samsona zeptal "Anna?", protože ji neviděl ze své polohy na stole v místnosti. Pokusil se posadit, nešlo to a tak napřáhl ruku k trpaslíkovi, aby mu pomohl. "Vodu.." zachrčel vyprahlým hlasem. Když uviděl zlomené a pokroucené ostatky Nekromancera, pokusil se na Samsona mrknout, ale spíš to vypadalo, že mu naznačuje, že každou chvílí ho bude následovat.

Už mu nezbývalo mnoho času, ale naděje a elfové doslova umírají poslední. Rozhlédl se po místnosti, zda někde uvidí ležet své věci. "Samsone, mé věci.... krystal... hraniční kámen!". Měl v nich schovaný lektvar a hlavně pokud zemře nehodlal pokračovat svou poznamenanou duší rovnou k Slanneshovy nebo hůř, k tomu lidskému bohů Morrovi. Těžko říct, zda by pro něj měla jeho zlomená duše nějakou cenu, ale nehodlal to riskovat. Rozhlédl se po místnosti, co vypadala jako laboratoř. Hned se mu vybavily dávné časy, kdy v takových místnostech v Bílé věži trávil celé roky. Pokusil se nalézt cokoliv, co by mu ještě dalo pár okamžiků na tomto světě. (Pátrání 11 na svůj backpack či něco užitečného v laboratoři)

**DM:** Samson nedokázal rozeznat, co mu Kailu říká. Slyšel slova, která Kailu vypouštěl z úst, ale přišlo mu to jako jazyk elfů nebo nesmyslné slabé blekotání.

Pokrčil jen rameny a vydal se zpět za Leopolodem, aby se ujistil, která z nemrtvých armád vyhrála svůj boj.

Anna seděla v chodbě opřená o zeď a nepřítomně hleděla před sebe a Samson věděl, že jí tam může takto zanechat.

Když vtrhnul do velké místnosti, první co ho udeřilo do nosu byl odporný puch desítek tlejících těl.

Vprostřed místnosti seděl Sir Leopold na improvizovaném piedestalu a opřený o svůj rýč ztěžka oddychoval. Zářivá aura byla pryč a stařec tam odpočíval a krvácel z mnoha zraněních na těle.

Všude po místnosti se válela těla nemrtvých zombii a ghúlů, kteří byli vzájemně roztrháni na kusy a směrem ke středu místnosti tento koberec hnijících těl nabýval na intenzitě. Kolem piedestalu byla už mrtva těla navršena do výšky jednoho sáhu.

\*\*\*

Kailu viděl, že mu trolobijce nedokáže pomoci. Možná mu ani nerozuměl a kdo ví, jestli vůbec slyšel jeho slabý hlas.

Když se trpaslík otočil a vrátil se do velké místnosti, Kailu spatřil na zemi sedící Annu. Vypada duchem jinde, ale žila. Kdo ví, jestli se to ubohé děvče vůbec někdy dostane z následků Černého lotusu.

Kailu náhle pocítil nepřirozený hlad. Při pohledu na Annu se mu téměř začaly sbíhat slyny, když viděl její bledou pokožku. Rychle ten pocit zapudil a pokusil se postavit na nohy.

Byl velice slabý a nohy ho tak tak udrželi ve vzprímené poloze. Opřel se o desku, na které ležel a očima prohledával místnost.

Svoje věci nikde nespatřil ale z množství podivných flakonků a lahviček uviděl lektavar, který mu mohl vrátit trochu síly [L.R.K. 4k4+4]

**Samson**: Trpaslík se přiblížil k Leopoldovi na dosah ruky a pozorně si ho prohlížel, zkoumaje, jestli by mu mohl nějak pomoci. "Dobrá práce, člověče!" řekl upřímně. "Nemáš u sebe nějaký lektvar, nebo něco, co by ti vrátilo krev do žil?" [Pátrání 20] a nabídl hrobníkovi ruku, aby mu pomohl vstát, pokud by to chtěl.

**DM:** Sir Leopold se křečovitě usmál a využil trpasličí pomoci, aby se postavil na zem.

„Jen víru v mého boha, chlapče,“ zazubil se hrobník a chytl se trolobijce za rameno. „Obávám se, že mě musíš vést hochu. Kde Anna a Kailu? Žijí ještě?“ Zeptal se stařec s dychtivostí v hlase a díval se někam do dálky.

\*\*\*

Kailu vypil elixír doufaje, že mu pomůže. Když se mu tělem rozlil hřejivý pocit tepla, na chvíli dokonce zapomněl na svoje bolesti. Ale byla to opravdu jen prchavá chvíle, protože hned na to se jeho pocity vrátily zpět do poškozeného těla.

Kailu se konečně udržel na nohou, ale jeho celková slabost byla stále velká. Tohle bude chtít víc, než jeden lektvar, aby zase mohl fungovat.

Naštěstí se zdálo, že magie obsažená v tekutině, kterou vypil zahnala ten podivný hlad na lidské maso.

Kailu doufal, že se už nevrátí, ale někde v holuby duše věděl, že tomu tak nebude.

**Samson**: "Ale jistě, hrobníku!" odpověděl Samson. "Jsou tady vedle. Je to jen kousek, pojď." A společně se vydali chodbou k Anně.

**Kailu**: Po vypití nápoje, Kailu věděl, že jeho recept bude ještě potřeba. Měl špatné tušení, že něco není v pořádku. Návrat na Ulthuan nepřipadal v úvahu, elfí čest mu to nedovolovala, stejně jako jeho aktuální stav. Navíc jeho život byl nyní spojen s tím prokletým artefaktem, který padl do rukou toho prohnilého šaška. Musí jej samozřejmě získat zpátky, stejně jako své věci. Nejprve se ale potřeba postarat o sebe a o ostatní.

Prohledal místnost a tělo nekromanta, zda nenajde něco užitečného. Pátral po zápisníku, knize kouzel, své věci či dalších lektvary (Pátrání 21) Poté se ohlédl po nějakém zakrytí své nahoty, sebral Annu a šel směrem za trpaslíkem.

**DM:** Když se Kailu začal prohrabávat nekromantovými věcmi chtělo se mu zvracet. Nejenže ze všeho čpěla temná magie ale i chaotit, který byl všude rozházen, ho nutil, aby prohlídku tohoto poskvrněného místa učinil co možná nejrychleji.

Sebral nekromantovu knihu kouzel a přes sebe si přehodil zatuchlou kutnu, která možná kdysi sloužila jednomu z bratří boha Morra a přešel kulhavým krokem k Anně.

Těch pár sáhů ho stálo téměř všechnu svoji sílu. Byl tak zesláblý, že se jeho dech zrychlil, jako by běžel míli do schodů.

Annu zkusil zvednout, al tíha bezvládného ženského těla ho málem strhla k zemi.

Kailu si znovu klek na všechny čtyři a začal dávit černé chuchvalce krve a žluči.

Mezi tím se k němu dobelhal Leopold, kterého vedl Samson.

Morrův služebník vypadal snad ještě hůř než Kailu. přes oči měl zavázaný obvaz a všude po těle měl četné krvácející rány. Jeho pleť byla bílá, jako stěna a třesoucí se rukou svíral svůj rýč, jako by to byla jediná věc, která ho zatím poutá s touto sférou bytí.

Leopold se zhroutil na studenou zem vedle Anny a po hmatu jí začal kontrolovat pulz.

"Cítím zde velké zlo chlapče," pronesl směrem k Samsonovi po chvilce popraskanými ústy a jeho hlas se chvěl jako list ve větru. "Je to někde před námi! Nevidíš jej?"

Leopold začínal být rozrušený, protože neslyšel Samsona, že by začal boj.

**Samson**: "Zlo?" rozhlédl se Samson. "Nevidím nic kromě elfa a holky. Elf teda je zlo, ale neřekl bych, že větší, než zbytek jeho prokletý rasy."

"Co, ušáku? Co se tady dělo? Seber se a vypadneme odsud. O holku a hrobnika se postarám. Ty vypadáš, že máš dost práce sám se sebou."

Trolobijce byl připraven odejít z podzemí na povrch. Nehrozilo žádné aktuální nebezpečí, o kterém by věděl a ani nebylo koho zabít a Leopold i Anna potřebovali co nejrychlejší ošetření.

**Kailu**: Byl tak zesláblý, že neměl ani sílu pro uštěpačnou odpověď. Kývl na souhlas a začal se pomalu hrabat k východu. "Zlo je zde všudypřítomné".

"Ten hnusnej šašek s rolničkama a vampír? Co moje věci a prastarý artefakt z pavoučí královny?" Snažil se ze sebe dostat dotazy. I tak mu dalo strašné práce se soustředit na něco víc než zůstat při vědomí.

**DM:** Leopold chvilku zmateně poslouchal rozhovor mezi trpaslíkem a elfem a pak se unaveně zvedl na nohy.

„Cítím z Vás prokletí boha Nurgleho Herr Unsterblich! Vaše nesmrtelná duše byla potřísněna,“ oznámil smutně stařec k místo, kde se šoural Kailu. „Musíme zahájit okamžitě léčbu! Vezměte Annu Herr trpaslík a já zapečetím východ, aby sem nikdo nevkročil dřív než Sigmarovi kněží. Toto místo si žádá důkladnou očistu.“

\*\*\*

Samson s Annou v náručí, zlomený Kailu a vyčerpaný Leopold se nakonec dostali přes sál plný mrtvol až k východu z krypty.

Čerstvý večerní vzduch byl osvěžující a jasné nebe plné rodících se hvězd, bylo to nejkrásnější, co za posledních pár hodit mohli spatřit.

Sir Leopold učinil pár jednoduchých gest, když vyšel z vchodu do krypty a zavřel železnou mříž, která byla vypáčená.

\*\*\*

„Honem. Pospěšme do chrámu boha Morra! Tam necháme konečně odpočinout tělo i mysl,“ řekl slabým hlasem hrobník a vydal se pomalu zpátky z cypřišového háje.

**Samson**: Trolobijce se po Leopoldových slovech díval na Kaila s ještě větší nedůvěřivostí, je-li to vůbec mezi trpaslíkem a elfem možné.

"Že prý smrdíš chaosem jo, elfe? No jestli tady človíček tvrdí, že to dokáže vyléčit, ať to zkusí nejdřív po svým. Kdo jsem já, abych vstupoval do cesty kněžímu boha mrtvých, hehe," uchechtl se Samson. "Ale jestli na to jeho magie bude krátká, nebo jestli se budeš bránit, tak mu moc rád pomůžu. Chaos patří do hlubin temnoty, nikam jinam!"

**DM:** Večerní modlitby Morrových kněží vyrušily silné rány na vstupní dveře chrámu a když je nejbližší kněz otevřel, vpadl dovnitř trpasličí trolobijce s ženou v náručí, následován polomrtvým hrobníkem a polonemrtvým elfem.

Sir Leopold začal rychle a věcně vše vysvětlovat kněžím, kteří se začali sbíhat k nově příchozím.

Jedna skupinka si převzala Annu, která byla stále ještě v bezvědomí ale už jí opustili náhlé záchvaty smíchu a zvracení.

Druhá skupinka se postarala o Kaila a uvedla ho do jednoduché komnaty, kde ho uložila na lůžko a začali mu ulevovat od bolesti. Pomocí božské magie a světských léčiv se Kailu brzy odebral do říše spánku s obavami z nočních můr.

Třetí skupina kněží pomohla Siru Leopoldovy do jeho komnaty, kde si mohl konečně odpočinout a věnovat se léčbě svých zranění.

A nakonec poslední skupina nabídla Samsonovi nocleh v jedné z jejich ubikací.

### 20. Kaldezeit - 2502 CL

#### Chrám Boha Smrti

**Samson**: Druhý den se trpaslík probudil na kavalci ve skromné světnici chrámu. V mnoha ohledech mu to místo připomnělo ložnici v trpasličí pevnosti. Holé zdi, chlad, jednoduchost, ale praktičnost. Jen občasné symboly Boha Smrti ho ujišťovaly, že to celé nebyla jen noční můra a on není v pohodlí Kazad Urkbavaku.

Posadil se na postel a nahnul k ústům hliněný korbel jen aby zjistil, že je prázdný.

"Hrom aby do toho!" ulevil si a rozvzpomněl si na minulé dny. "No, ať je to jak chce, bez piva to nepůjde."

"Škoda, že elfové nemají trolobijce," začal sám pro sebe filozofovat. "To by byla snadná práce najít smrt. Však jsme toho věchýtka našli úplně na maděru a přitom na toho smradlavýho vampíra stačilo jen štěknout a rozpadl se v prach. Stejně nechápu, jak se můžou dožít takovejch let? Zjevně jen seděj ve svejch komnatách Ultuánu a hrajou piškvorky."

Samson zatřásl hlavou, jako by se snažil ty myšlenky vypudit z hlavy a vrátit se do reality. Vstal a vyšel z místnosti ve snaze zjistit situaci. V první řadě Anna. Přežila? Bude v pořádku? Cítil se za její stav zodpovědný. Přeci jen se tu ocitla také díky jemu. Nepříjemně mu to připomínalo minulost. Jeden z důvodu stát se trolobijce bylo, aby už neztrácel další spolubojovníky, ale to se zdálo být těžší, než si původně myslel.

A co Leopold? Ten člověk prokázal obrovskou houževnatost, za kterou by se nemusel stydět žádný trpaslík. Půjde také zjistit, jak je na tom.

No a nakonec tam někde bude i ten elfí tlučhuba. Samson mu nepřál smrt. Tedy alespoň ne takovou. Jestli má elf zemřít, tak ideálně spravedlivou okovanou rukou trpaslíka, který bude hrdinně bránit čest svého rodu proti těm bezcharakterním uřezávačům vousů.

**DM:** Samson vešel do velké místnosti, která sloužila jako jídelna pro všechny obyvatele chrámu. V tuto ranní hodinu tu bylo celkem rušno, jak se klášterní bratři střídali mezi ranními modlitbami a snídaní.

Vprostřed místnosti byly velké masivní stoly z ebenu přiraženy k sobě, takže daly vzniknout dlouhému soustolí, u které v tichosti jedli kněží posazení na lavicích nebo židlích. Výzdoba jídelny byla skromná, jako ostatní místa chrámu. Na zdích byly vyobrazeny motivy černých růží nebo havranů a místy i přesýpací hodiny, které všechny přítomné upozorňovaly, že každý má svůj vyměřený objem písku, který se dříve či později přesype. Vysoký strop byl vymalován v bílo černo červených barvách a ukazovat Morrovu bránu, před kterou seděl poutník v loďce s kosou, do které mířili udatní bojovníci, hrdí králové, kupčíci, sedláci, sirotci i žebráci. Všichni bez rozdílu směřovali své kroky k železné bráně prorostlé růžovým keřem s černými květy.

Samson si zabral volné místo na dřevěné lavici a hned se natáhl po velkém hliněném džbánu z kterého si nalil s odporem dva žejdlíky obilného piva. Místní kněží na něho byli hrdí, protože ho vařili sami. Na druhou stranu, nikdo jiný ho nepil a Samson dobře věděl proč. Pak se natáhl pro pár pšeničných placek potřených medem a ořechy.

„Jsem rád, že Vám u nás chutná Herr trolobijce,“ oslovil trpaslíka vedle sedící kněží v černém rouchu s rudým vyobrazením havrana na hrudi. Byl to zástupce nejvyššího kněze chrámu. Samsona udivilo, že vyšší hodnosti sedí u stejného stolu, jako řádoví kněží. To by se v trpasličím chrámu nemohlo nikdy stát, pokrčil však jen rameny a pomyslel si něco o lidské jednoduchosti a pokynul knězi hlavou.

„Ještě jednou Vám chci vyjádřit díky za celou naši církev. Morr Vám to nikdy nezapomene,“ poděkoval znovu zástupce chrámu. „Lovkyně čarodějnic zvána jako Anna Rosenhause je v pořádku. Dnes k ránu se probrala z děsivých účinků černého lotusu a nyní odpočívá a sbírá síly. Samozřejmě jsme okamžitě spravili Sigmarův řád a během dneška se u ní zastaví její kolegové, aby jim sdělila, co všechno se na našem hřbitově odehrálo. Říkám Vám to proto, že možná budou chtít znát i Vaší verzi příběhu.“

Kněz se napil mléka a povzdychl si, jako by ho něco trápilo: „Sir Leopold je také na živu, a právě se zotavuje ze zranění, která utrpěl. Bohužel se zdá že již nikdy nebude moci vidět tento svět, tak jako ho viděl před tím. Nicméně jsem si více než jistý, že jeho víra v Morra povede jeho kroky vždy správným směrem.“

Zástupce se na chvilku odmlčel, jako by hledal správná slova pro to, co chtěl říci: „Ten elfí čaroděj, kterého jste přinesli byl zasažen silnou dávkou nekrotismu. Navíc mám dojem, že na něm podepsalo i aplikování chaotitu, které podstoupil. Naštěstí je staré rasy, která má určitou odolnost na tyto látky. Podobně jako ta Vaše. Zatím se zdá, že měl podlehnout jakési transformace do nemrtvého monstra, které by poslouchalo svého stvořitele. Obávám se, že to na něm zanechá doživotní následky. Nicméně nejsem zběhlí v léčbě těchto nemocí, a proto jsem poslal pro mágy z Amethystové koleje. Třeba budeme mít štěstí a dozvíme se od nich více informací.“

**Samson**: Při zmínce o Leopoldovi Samson vzteky zaťal pěsti, až mu zbělely klouby. To, že je Anna v pořádku však slyšel rád. Tak mladá, i dle lidského měřítka, ale kořínek má tuhý a statečností předběhne kdejakého elfa.

"Díky, člověče. Půjdu se za nimi podívat. Kde je najdu?" kývl na kněze a otočil do sebe zbytek obsahu džbánku.