Свято середини осені

**Свято середини осені** *(中秋节 Zhōngqiū jié)* — свято врожаю, яке відзначається у Китаї та інших країнах Азії. Відзначається п'ятнадцятого числа восьмого місяця за китайським місячним календарем. Як і Новий рік, вважається днем возз'єднання з сім'єю.

## Опис

Напередодні свята Небесна столиця перетворювалася. Урочистість влаштовують на майданчику просто неба. На чолі столу розташовується Цзінь Ву, а місця інших небожителів визначаються безліччю правил. Сідати до імператора ближче, ніж дозволяє становище, було в жодному разі не можна, але й сідати надто далеко нікому не хочеться.

На бенкет на честь Свята середини осені належало приходити в тому одязі, в якому небожителя зображують його статуї. У ході всього бенкету невпинно працював тільки Король Грому, оголошуючи округу гуркотом - для гри й розваги.

### Гра "передай іншому"

Перед багато накритими столами розташовувався невеликий розмальований павільйон, з усіх боків завішений червоною тканиною. Під гуркіт грому, Цзінь Ву наповнював чашу з білого нефриту вином і передавав її небожителям, що сиділи поруч. Поки лунає гуркіт, усі присутні зі сміхом та веселощами передають чашу один одному. Той, у кого залишалася в руках чаша в той момент, коли гуркіт грому припиниться, стає «метою» — треба було випити вино, після цього полог на павільйоні підіймався і небожителі могли подивитися п'єсу, яку в цей момент грали у світі людей, про цього небожителя. Але оскільки люди люблять вигадувати всілякі небилиці, не було відомо, що за дивовижну історію вони написали цього разу. Могло вийти дуже ніяково, проте в цьому і був інтерес. Втім, перервати показ можна було, заплативши сто тисяч заслуг.

Небожителі, які отримали чашу з вином, про яких були показані п'єси в романі:

1. **Пей Мін**: історія кохання між ним і Лін Вень, герої п'єси старанно байдуже поставилися до постановки, запевнивши інших небожителів, що ця історія — вигадка.
2. **Ши Вуду**: ще одна історія кохання, в якій він і Ши Цинсюань були представлені як чоловік і дружина (а не брат і сестра, як завжди). Ши Вуду наказав негайно опустити завісу, заплативши штраф.
3. **Цюань Іжень**: комедійна п'єса про нього та блазня, який в обличчя лестив, а за спиною кривлявся і замахувався мечем. Се Лянь проткнув паличкою для їжі шнур, на якому трималася завіса, щоб вона опустилася передчасно, а розгніваний Цюань Іжень кинувся у світ людей, бити своїх послідовників за неприємну для нього постановку.
4. **Се Лянь**: п'єса під назвою «Записки про дивовижну подорож державою Баньює», що описує його пригоду в зазначеній країні з Хуа Ченом. Сама вистава виявилася на висоті: витончені декорації, блискуча постановка та відмінний грим. Проте бентежило зображення занадто близьких відносин персонажів. Хоча глядачі й зійшлися на думці, що все показане на сцені — безглузді фантазії якогось вірянина, дивитися таку постановку про Хуа Чена було дуже захопливим, і вистава вибухнула бурею оплесків.

### Змагання ліхтарів

Коли трапеза добігала кінця, настав час головної події: змагання ліхтарів. Усі ліхтарі гасили й тільки місяць осяяв Небесну столицю. Над поверхнею озера, біля якого проходив бенкет, розвіювався туман і хмари, і через прозору, як скло водну гладь, ставав людський світ, занурений у темряву далеко внизу.

На Святі середини осені небожителі змагалися, у чиїх головних храмах віряни запалять більше незгасимих ліхтарів — кожен із яких коштував нечуваних грошей. У ході змагання учасників починали оголошувати з останнього місця, і коли черга доходила до наступного небожителя, піднесені йому ліхтарі здіймалися я в повітря, розганяючи морок і висвітлюючи своїм сяйвом небесні чертоги.

Підрахунком ліхтарів займається окремий чиновник, який займає цю посаду вже багато років. Він міг визначити їхню кількість моментально і ніколи при цьому не помилявся. Вголос безсмертні говорили: «Не варто ставитися до цього дуже серйозно…» — але насправді більшість зі шкіри геть лізли, щоб перемогти.

Один Цзінь Ву не цікавився змаганням: у храмах Шеньу і так запалювалося найбільше ліхтарів, і з кожним роком їх кількість зростала. Для Владики гра залишалася грою, а решта, хоч і не сподівалися на перше місце, за друге готові були запекло битися. Тому виключали палац Шеньу зі списку суперників і змагалися між собою за місця, що залишилися.

Відомі результати лише одного змагання ліхтарів:

Відомі окремі деталі щодо змагання:

* У минулому змаганні палац Шеньу майже наблизився до тисячі, побивши всі попередні рекорди.
* У часи першого вознесіння Се Ляня, коли в храмі Сянле яскраво горіли вогні пахощів, принц міг не хвилюватися: за кількістю запалених на його честь ліхтарів він впевнено випереджав інших божеств, лише трохи поступаючись імператору.
* Ши Вуду був другим після Се Ляня, хто за останні кілька сотень років настільки ж наблизився до результату палацу Шеньу за кількістю ліхтарів.
* Відомо, що у цьому змаганні Пей Мін отримав на сотню ліхтарів менше, ніж торік через скандал, пов'язаний із Пей Су.
* Повелитель Вітру Ши Цинсюань отримав у цьому змаганні більше ліхтарів, ніж у попередньому, але число точно невідоме.
* Генерали Наньян та Сюаньчжень мали однакову кількість земель і були однаково впливові та могутні. Але їхня взаємна ворожість призвела до того, що послідовники стали відчайдушно змагатися один з одним, і, як тільки в одного ставало на один ліхтар більше, у храмі іншого тут же додавали ще пару. Щороку вони боролися не за перше місце, а лише за те, щоби обійти суперника. На цей раз віряни з палацу Сюаньчженя в останній момент додали ще один ліхтарик і вирвали перемогу з рук послідовників Наньяна.
* Володарка Дощу Юші відмовилася від цього звичаю і попросила своїх послідовників не витрачати гроші на ліхтарі, а пустити їх на землеробство. Бик підносить єдиний ліхтар, щоб дотриматися пристойності.
* Лан Цяньцю, який піднісся трохи раніше Цюань Іженя, отримував менше ліхтарів.