Poltavai Rusz Fejedelemség

A Hun Birodalom teljes feloszlásával új lehetőségek nyíltak keleten. Az addig elnyomásban élt szláv népek megunták a folytonos behódolást a sztyeppei népeknek és saját kezükbe vették a sorsukat. Először hunokkal szövetségben álló törzsek, a szlovénok, a kirivicsek, a radimicsek és a vjaticsok ragadtak fegyvert, majd függetlenségüket kivívva nyugatnak indultak a többi szláv nép felszabadítására. Nyugat fele haladva kijutottak a Fekete-tengerre, eközben felszabadították a poljánokat, a drevljánokat és a szeverjanok egy részét.

Itt a Dnyeper keleti partján egy időre megálltak és megalapították államukat. Közös ősre visszamenőleg a fennmaradt és gyakorta használt „rusz” kifejezést használták magukra, ami a fejedelemség nevében is megvan. Így nevezik hát magukat a szlávok.

A törzsek uralmuk alá vonták hát a területet. Egy nyugatról jött frank kereskedő, Samo jelen volt az országalapítás alatt és tanácsokkal látta el a törzsek vezetőit. Megtanította őket nyugati minára, erős és stabil állam megalkotására. Fejedelmet választottak, aki Kyi lett, a szlovén törzs feje. Az ország központjának Poltavát tették meg, ami stratégiailag biztos pontnak számító település volt. A ruszok egy része visszatért a békés földművelő életmódhoz, viszont a másik része, akkor még sosem látott számban jelentkezett katonának, hogy védje népét, a hazáját, a fejedelmet és testvéreit is felszabadíthassa. A Visztula felé a polocsánok, tőlük keletre a dulibok és a ulicsok, illetve a Don partján a drehovicsok és tőlük keletre volinyiak, illetve a Dnyeszter partján élő fehérhorvátok a mai napig elnyomásban élnek. Sokukkal a megszálló népek rabszolgákként bánnak, amit az új államnak első feladata lesz felszámolni.

A fejedelemség hét törzs szövetségéből áll, melyek vezetői közül mindig a legidősebb veszi át a fejedelmi címet. A törzsek élén a törzsfő áll, aki alá a törzs tartozik, ami alá adott földterület tartozik. A hét törzsfő tanácskozik a fejedelemséget érintő fontosabb ügyekben, viszont 4 évente kötelezően össze kell hívniuk egy országgyűlést, ahol a kisebb hangok is hallathatják magukat. Ennek színhelye mindig változó. Ide meg vannak hívva a falvak, városok képviselői, a várak kapitányai, a rendek és a papok is.

Az állam dél-nyugati részein jelen van már a kereszténység, amit főleg az elit gyakorol, viszont a többség még az ószláv vallást vallja, illetve szórványban a tengri vallás is megtalálható.

Az ószláv vallás nagyon hasonló a germán ősvalláshoz, viszont sok mindent átvett keleti vallásokból, köztük a tengriből is. Főistenük Perun, a villámlás és a vihar istene, Szvatovit szintén egy magasrangú isten, aki a tudás birtokosa, akinek négy feje van. Ott van még Veszna, a tavasz és a termékenység istennője, Víj, az alvilág istene, Morana a tél és a halál istennője, Jagababa a szél boszorkánya, Csernobod a balszerencse istene, maga a gonosz, Ilja Muromec, a fejedelem és a nép védőistene, Bielobog, a fény és a szerencse istene, Bjelun, az aratás istene és a Fülemüle Zsivány, aki a nép életére törni próbáló isten és még számos más istenség. Néhány fontos természetfeletti lény: kikomora=vérszívó, éjjeli rém, bludicska=lidérc, hut=madárfejű szárnyaskígyó, dabog=ördög, ruszalka=erdei nímfa, lesij=erdő szelleme, vogyanoj=a vizek békafejű istene, volkolak=farkasember, bogatir=természetfeletti erőkkel bíró félisten. Ezen istenek minden területen azonosak, de jelentőségük eltérő.

Az emberek gyakorta áldoznak az isteneknek terményt, illetve jószágot. Jeles napokon a helyiek beöltöznek furcsa jelmezekbe, elijesztve a gonosz, ártó szellemeket. Egyik legnevezetesebb nap a Kukeri, mikor a tavasz megjövetelét ünneplik, március 1-én. Ekkor minden bujaságot megtehet az, aki felölti ezt a jelmezt, legyen az férfi vagy nő. Házasságot egy férfi egyszerre több nővel is köthet.

A szlávoknál, a nyugatiakkal ellentétben a közéletben mind a nő, mind a férfi szerepe fontos és nem vetik meg azt se, ha egy nő fegyvert fog. Persze ezt a férfiak nem nézik el, de volt már rá példa, hogy a férfiatlanul maradt falvat a nők védték meg a fosztogatóktól.

A szlávok a Visztulától a Volgáig mindenhol megtalálható ősi nép, akik folyamatos földműveléssel foglalkoztak. Strapabíró, magas, sovány testalkatú emberek, akik hozzászoktak az embertelen körülményekhez, a brutális éghajlathoz és az éhezéshez. Ha beköszönt a fagy és elfogy egy család élelme, gyakran előfordul, hogy a család legidősebb tagja feláldozza magát. Ekkor a család egy utolsó vacsorával látja el az öreget, aki cipőjét levéve sétál ki a sötét. hideg éjszakába.

Az ruszok végre felébredtek és nem nyugszanak, míg egyetlen rusz is el van nyomva!