Parfyon Dal Solom "El sorollós"

## **Primers anys:**

Fill de Lambrea Dal Solom i Ediorn Dal Solom neix com un més en la tribu.Des del seu naixement sempre va ser vist amb recel per la resta de la tribu, la seva poca subtilesa i malaptesa(per a ser un Silent) li va fer guanyar el títol de “sorollós”, un malnom molt despectiu dins de la tribu. La seva família sempre va intentar protegir-ho del tracte de la resta de la tribu. Això no va fer sinó augmentar el menyspreu de la tribu, on aquesta actitud tan protectora era vista com una mostra de feblesa.

Parfyon va créixer sent un nen solitari al qual li agradava contemplar les tempestes de l'erm des de llocs elevats. Va ser allí on va conèixer a Laetha filla pròdiga, al costat de Rodion, de la tribu silent. A diferència de Rodion, Laetha escapava de la tribu per a allunyar-se dels seus problemes familiars. Tots dos escapaven per a observar les tempestes, no hi havia paraules buides, ni insults, sols silenci.

A poc a poc i sense saber-ho, Parfyon coneixeria a l'amor de la seva vida.

## **Etapa al Llegat:**

Ha diferència de la glòria que s'esperava dels seus coetanis en el llegat, Laetha i Rodion, Parfyon va arribar al llegat sent un empestat. No era molt bo en res i se sentia molt insegur. Els Ras’nim ho toleraven, els joves aprenents es mofaven d'ell i Rodion, Rodion l’odiava.

Era motiu de burles i humiliacions constants per part de Rodion, que no perdia l'oportunitat de quedar bé davant de Laetha.

Encara que Laetha sempre feia costat a Parfyon, ell la coneixia prou com per a veure l'atracció de Laetha per Rodion. Encara que Porfyon era més atractiu, l'aura de Rodion era una cosa difícil de no admirar.

Moltes nits s'escapava per a plorar, allunyat de la resta del Llegat però encara que intentava que ningú el seguía  Laetha sempre estava al seu costat.

## **El silenci, el soroll i la furia:**

En la tercera gran cacera, quan Rodion en un atac d'ego desmesurat es va posar en perill. Laetha va voler avançar, però els Ras’nim no li ho van permetre, els errors es paguen.

Va ser veure el rostre de Laetha i no dubtar. A ningú li importaría el que fes “Sorollós” si moria només confirmava el que ja sabien, que es débil. Va saltar per enfrontar-se a una dels caps del Shivhad al costat de Rodion. Amb prou feines van esquivar el primer envit. Abans que arribés el segon envit, el sòl es va obrir i van caure pel vessant, evitant una mort segura. La bèstia va ser executada pel Tal’an’donar. Rodion i Parfyon van ser castigats amb severitat per part dels Ras’nim.

Va ser durant aquests càstigs quan Rodion va començar a acostar-se a Parfyon. Pel que sembla Rodion també tenia els seus problemes i no era tan perfecte com volia fer veure. Per a tornar-li el favor Rodion es va obstinar a entrenar a Parfyon.

Rodion era un tutor més dur que els Ras’nim, però a poc a poc Parfyon va anar millorant, potser des del seu naixement se l’havia jutjat negant-li alguna cosa que potser ja estava en el seu interior.

A ells se'ls va unir Laetha formant un trio que no deixava de sorprendre els Ras’nim. El silenci(Rodion), el soroll(Parfyon) i la fúria(Laetha).Aquesta nova faceta de Rodion envers Parfyon va donar li a Rodion empenta definitiva per a guanyar-se el cor de Laetha.

Sempre en segon pla Parfyon actuava com si res passés, havia trobat en Rodion a un germà i no el volia perdre per una cosa que sabía era una batalla perduda. El dolor el consumia però ell intentava canalitzar-lo en els seus entrenaments.

## **L'exili de Rodion:**

L'exili de Rodion va ser un cop dur per a Laetha. No parava de plorar al seu estimat. Parfyon es limitava a consolar-la i mirava a les tempestes esperant que Rodion tornés. Potser se la portaria més enllà dels erms, però si alguna cosa sabia Parfyon és que faria el que fos per ells, al cap i a la fi, ell no era el protagonista d'aquesta història.

Havien passat cinc anys des del fatídic esdeveniment. Però per primera vegada els Ras’nim semblaven alterats. Vilgras havia trobat un tros de tela vermella. Laetha ho havia fet, havia trencat una de les grans regles de la tribu, no deixar rastre. Encara que alguns Ras’nim volien executar-la, el propi Vilgras va intentar posar pau, així i tot aquest era un crim massa atroç, posava en perill a tot el llegat.

No es va arribar a molt més, al caure el sol, van ser atacats. Els Ras’nim van acabar amb desenes dels atacants però van acabar caient. Laetha i Parfyon van lluitar al costat dels seus germans del llegat. Però alguna cosa, una força poderosa va fer que perdessin la consciència.

## **El Llegat perdut:**

Els records de Parfyon són confosos, per alguna raó es va despertar en la gàbia d'un carro. Allí molts dels seus germans del Llegat jeien adormits, tremolant i vomitant sang. Parfyon va buscar a Laetha, allí estava, a la vora de la mort com alguns dels seus germans del Llegat que ja havien mort a causa d'aquest estrany mal.

A vegades paraven i obrien la cel·la per a treure els cadàvers dels nens morts. Parfyon esperava, en silenci.

Parfyon va cuidar com va poder de Laetha. Es van perdre la noció de les hores i els dies. Fins que van arribar a un interior, la seva última parada.Sabia que carregant a Laetha no tenia moltes possibilitats però havia d'intentar-ho.

Va aconseguir escapar durant diversos minuts fins que la força que els va aplacar durant la batalla va tornar. Una figura encaputxada es va acostar a ell amb la mà enlaire. Parfyon a penes va tenir temps de reaccionar, es va fixar en la cadena que portaven els dos guàrdies que escortaven a la figura encaputxada.

El puny de la figura encaputxada es va tancar i la foscor va tornar a envoltar a Parfyon.