recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Bartholomew Carmello-Byron

## Bart Carmello

**Bartholomew "Bart" Elijah Marmaduke Wallis Carmello** er en avalonsk greve av Pyn Ahlris gjennom ekteskapet sitt med lord Byron. Ettersom hverken Byron eller Bartholomew kunne skape barn utav seg selv, var ikke Carmello-dynastiet sikret for Bart. Slekten gikk allikevel videre gjennom Byrons elskerinne, Heidi, som fødte Bartholomews stesønner Albert, Ellanher og Frederic.

Bartholomew var medlem av Vigilius' Broderskap, en åpen gruppe av aristokratiske bohemer og unge studenter fra SHAE. De likte å se på seg selv som unge reformatorer av samfunnet, men var i realiteten individer som kjedet seg gjennom studietiden i Vigilius, og utvekslet kunst- og seksualerfaring – ved enkelte tilfelle i praksis.

Som den femte sønnen i Carmello-klanen, var sjansen for å bli den neste fyrsten av Wond mikroskopisk. Han aktet allikevel ikke å be sin eldre bror om almisser for å finne seg et sted å bo, og dessutne med en *kvinne*. Han viet seg til kunsten, og ble gjennom Broderskapet kjent med dramatiker og poet vicomte Byron, som han falt hodestups for – dels fordi han sjelden fant noen menn som var like glad i landskapskunst som ham selv. Dels fordi han ikke kunne motstå de fruktbare markene hos Byron-ene.

I etterkant av sine dumheter som førte til utbruddet av Duellkrigen i mars 174 T.Æ., ga han seg hen til fidelismen. Han ble på et tidspunkt tatt under vingene til Percy Yates-Booth III og rekruttert inn i Føniksordenen.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Vann

Som medlem av adelen, har Bartholomew det privilegium å kunne bruke kreftene sine uten begrensninger – så lenge det ikke brukes mot samfunnets autoriteter. Han bruker kreftene sine blant annet mot Vance Kendall for å sette ham på plass, og lære ham hva som er hans plass i samfunnet.

## ***Trivia***

1. *Bartholomew*
2. *Elijah*
3. *Marmaduke*
4. *Wallis*
5. *Carmello*
6. *Byron*
Brantley Gardner

**Brantley Gardner** (9. mars 3459 A.Æ. – 21. desember 3511, A.Æ.) var en avalonsk juvelér og guvernør av Derry. Han var gift med Alicia O'Hara, som han fikk datteren Prudence og to ukjente sønner med.

Brantley var født og oppvokst i middelklassefamilien Gardner, og fikk en utdanning innenfor familiebedriften som juvelér. Da moren ble offer for en hungersnød med Brantleys ufødte søsken da han var 13 år, bestemte han seg for å gjøre noe med saken. Med familieformuen ledet han en kampanje for å bli den neste guvernøren av Derry. Det virket, og han ble Derrys mest ettertraktede ungkar i en alder av 22.

Året etterpå giftet seg med den fem år eldre Alicia O'Hara, som han fikk tre barn med. Han ønsket å sikre datteren sin posisjonen som guvernør, og overtalte greven – ved hjelp av juveler fra familiebedriften – til å la guvernør-tittelen gå gjennom arv til hans barn. Brantley tok seg ikke bryet med å lære sønnene selv, og fikk en lærer til å gi dem alt de trengte å vite om økonomi og handel. Han ønsket at minst én av sønnene skulle overta familiebedriften, og at den andre skulle forsørge sin familie – og til slutt Gardner-familien – ved å gi dem ressurser til å nå toppen av den sosiale rangstigen.

Brantley ble imidlertid skuffet over begge sønnene sine: den ene endte som en svindler i de fattigere distriktene av Derry, den andre flyttet ut av byen for å drive et bordell. Bragden hans ble derfor datteren Prudence, som overtok etter ham som guvernør da han døde i desember 3511.

## ***Trivia***

1. *Brantley* er en amerikanisert versjon av det tyske etternavnet *Brändle*, som i siste instans kommer fra det gammelhøytyske ordet *brant* "ild".
2. *Gardner* er en variant av *Gardener*, hvilket var et navn ofte båret av gartnere, og kommer fra det gammelfranske *jardin* som betyr "hage".
Beatrice

**Beatrice** var en spion og rekruttør i Edens opprørere – en gruppe mennesker som kjempet mot Vokternes soldater. Hun var datter av Abbas og Sabba.

## ***Biografi***

Født av Abbas og Sabba, to skaperverk av Elementvokterne, arvet Beatrice og hennes bror – Brutus – udødeligheten fra deres foreldre. De eldet, men prosessen stoppet ved 30 år – akkurat som foreldrene. Så lenge Beatrice ikke forlot Eden, ville hun ikke eldes. Den eneste måten Beatrice kunne dø på var to måter: bli drept eller ta sitt eget liv.

Ved utbruddet av Vokterkrigen, var Brutus ikke sen med å begynne å rekruttere menn og kvinner til opprørerne. Beatrice var elskeren til Hermes, men var lojal til sin familie. Hun hadde overoppsyn med dyrkingen av temmere, og kunne derfor påvirke enkelte til å slutte seg til opprørsgruppen. Brutus – som resten av familien og opprørerne – var takknemlige for denne gesten: Beatrices liv hang i en tynn tråd når hun holdt på som dette. Hun aktet allikevel å sette livet på spill for å fjerne Persofene og Heidos fra sine posisjoner. Dette gjorde hun da også.

Da Beatrice en dag møtte Uranus – ikke langt fra Budtempelet – for å diskutere hvor neste slag skulle stå for å ramme Persofene og hennes tropper, ble hun overrumplet da hun kom hjem. Hermes hadde nettopp kommet fra Limbo etter å ha overlevert noen sjeler til Karon, de dødes båtfører, da han fikk høre fra en temmer at Beatrice hadde møtt en eldre mann i hagen – hvor de hadde diskutert angrep som ville skade Vokternes representanter. Hermes' søster kunne også bekrefte det; hun hadde sett Beatrice snakke med denne mannen mens hun var på vei til Krysningstreet. Hermes – infernalsk forarget over sviket – fløy bort til Beatrice og tok henne med opp mot himmelen. Da han mente de var høy nok oppe, var det iskaldt i luften, og man kunne se bakken var rund. Hermes vegret seg en stund, men til slutt bestemte han seg, og slapp Beatrice.

I år 3222, Første Æra, ble det holdt en begravelsesseremoni for Beatrice. Brutus var den som bar fakkelen til hennes hvilested og tente det. Asken hennes ble kastet ut i luften fra høyden av Thessalia, hvor Pythia ville hente henne.

Kort tid etter Beatrices død, fant Hermes seg en ny elsker: Enid; rettere sagt: han hadde funnet Enid mens han var sammen med Beatrice.

## ***Trivia***

1. *Beatrice* er en italiensk form av *Beatrix*, som har opprinnelse i latinske *Viatrix*, en feminin form av *Viator* som betyr «reisende».
Danielle Tress

**Danielle Tress** (320 – 345) var lillesøsteren til guvernørgemal Anne Tress, og datter av Farvaldr og Magdalene Tress. Hun giftet seg aldri, men adopterte en sønn: Alxsander. Gutten var sønnen til Danielles bestevenninne – som døde i barsel, uten ektemann.

Danielle var datteren av en handelsmann i Sævine, men ingen fant utseende hennes særlig tiltrekkende – heller frastøtende. Søsteren hennes derimot, Anne, fakket interessen til guvernør Jehohanan. De ble ektet, og kort tid etter oppdaget Anne at Jehohanan brukte medgiften hennes til å finne prostituerte å ligge med. Da Danielle fikk vite det, rådet hun søsteren til å ta affære – hvilket hun gjorde. Anne nektet å gå til sengs med guvernøren, og de skiltes etter bare ti måneders ekteskap. Som "straff" sendte han henne til et kloster.

Etter dette hyret Jehohanan inn noen agenter til å myrde Danielle og resten av familien – og ta alle penger og rikdommer de hadde.
Caroline Gumarich

**Caroline Gumarich** (født **Chesterfield**) (4099, A.Æ. – Imperiets 35. år, T.Æ.) var en avalonsk baronesse. Hun var gift med en direkte etterkommer av Gúmiz Gurich, som hun fikk tre sønner med: Barak, Lanzo og Bartholomaios Gumarich.

Caroline var en oppflasket adelskvinne og var vant å få det som hun ville. Hun var yngste barnet av tolv – hvorav alle falt én etter én grunnet sykdommer, ulykker som barn eller i forsvar av Imperiet. På et tidspunkt giftet hun seg med Lanzo, og – da begge svigerforeldrene var døde – ble Caroline gjort til ny baronesse, med sin mann Lanzo ved sin side.

Da hennes hemofili-rammede sønn Bartholomaios døde grunnet et sår, gikk ektemannen inn i en fase som han var i resten av livet: taus, stille og ikke tilregnelig å snakke med. Caroline bedrev tiden sin med å delta på og arrangere blomster-konkurranser og lesesirkler.

Caroline og Lanzo var på vei til et møte hos hertugen av Coinneach da de ble overfalt og drept av landeveisrøvere. Etter deres død, ble Barak fremmet til baron av Gumarich.
Anika Blosson

**Anika Blosson** var en avalonsk skattmester, og etterfølgeren til Monica Verz. Hun var hustruen til Áedán Arthfael og mor til deres tre barn, samt gudmoren til Hilara Dimitus' barn.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Vind

 Anika er en vindtemmer, og bruker kreftene sine ofte. Dette er også grunnen til hennes vansirede ansikt. Foreldrene mishandlet henne for at hun viste kreftene sine for søstrene og venner. En dag sved Lucia av store deler av Anikas hud. På grunn av dette valgte hun å gå med maske og hansker – og senere en muffe.

### **Tidlig liv**

Anika var født av Ogden og Lucia Blosson, og var deres eldste barn. Ingen av hennes foreldre var lystemmere – men besteforeldrene på farssiden var det. Disse kom fra en lav stand og visste alt om å trusselen for å bli oppdaget av å være i besittelse av lys.

Lucia og hennes foreldre forgudet Ira og Magdalene Blosson, ettersom de var uten lys eller et annet element – men foraktet Anika. Ogden var tilbakestående, og ble påvirket av sin kone til å hate Anika.

Anika var medlem av sognet til Aetius, Bluerock, og kan derfor regnes som medlem av denne byen. Det var her besteforeldrene hennes bodde, og hvor hun også drog til etter å ha blitt vansiret av moren. Bestefaren ordnet med borgerbrev til henne, hvilket lot Anika å flytte inn hos dem – og skaffe seg et ærlig arve i Aetius.

### **Aetius**

I byen Aetius ble Anika lagt merke til av byens havnefogd, Dortyana Gratiana. Anika ble gitt stillingen som bryggesjauer. I sin rolle som dette, måtte hun streve hardt for å skjule sine vansirede deler av kroppen. Etter en hendelse som omfattet at en kasse med te falt i sjøen og ble forringet, ble Anika stilt ovenfor en domstol som krevde at hun fortalte grunnen for hennes klønethet. Anika forklarte det at hun hadde på seg hansker som hadde gjort det vanskelig å holde kassen. Da det på et tidspunkt ble påkrevd av Anika å vise hva hun skjulte under hanskene og masken, viste hun sine skavanker. Domstolen forsto at hun hadde blitt straffet for å bedrive temming uten å være i en statlig tjeneste, og hun ville blitt dømt for brudd på lovene pålagt temmere – hadde ikke Dortyana grepet inn. Hun sa at det var hennes feil å overlate tekassen til noen som var så svak og ynkelig og lot seg selv betale pålegget.

Etter domstolens dom var avgitt – en bot pålagt Dortyana Gratiana – ble Anika gitt opplæring i byens tempel for temmere, under mester Hayate. Hayate lærte Anika å kontrollere vinden og bruke det til sin fordel. Etter flere år her, ble hun sendt tilbake til Dortyana – som fikk ideen å bruke en vindtemmer til å seile skipene sine. Anika ble satt til å gjøre dette, og alene ble hun med å skape en helt ny måte å drive handel: ved hjelp av vind kunne en styre skipene på raskere måte. Vanntemmere var nyttigere i angrep enn i framkomst av skip.
Enkekorpset

## Historisk informasjon

### Grunnlagt

1535 A.Æ.

**Enkekorpset** er en transnasjonal veldedighetsorganisasjon i Underverdenen, hovedsakelig basert i Mortøyene. Korpset var i første omgang ledet av Enkemennene, men ble gradvis gitt mer makt fram til Zilberstein-brødrenes død. Etter dette ble organisasjonens lokallag lederne, og opererte i større geografiske områder i en nasjon: dette prinsippet stammer fra da korpset ble etablert etter invasjonen av Praxerriket og opererte i Jipsirs fyrstedømmer. Disse lokallagene jobber uavhengig av hverandre, men er forent gjennom felles grunnprinsipper, mål, symboler, vedtekter og styresett.

Enkekorpset har fått kritikk opp gjennom årene for å hjelpe fattige menn og kvinner med å overleve, men ikke hjelpe deres videre levestandard. Dette gjør at det sosiale klasseskillet fremdeles blir opprettholdt av barrierene mellom fattig og rik.
Carl Frederick Vantuss

**Carl** **Frederick Niels Vantuss** (3. august 154, T.Æ. – 19. mars 183, T.Æ.) var en jipsirsk-tussarixisk vicomte av Pastur. Han var en potensiell arving til huset Vantuss' områder og inntekter – etter de eldre brødrene. Carl Frederick oppnådde allikevel aldri å få dem, da han ble offer for den jipsirske revolusjonen.

Ved utbruddet av revolusjonen, flyktet moren fra landet for å ta imot Suzanne IXs hjelp med å støtte adelige som mistet sine hjem til borgerne av de forskjellige landene i Imperiet. Carl Frederick og brødrene hans valgte, sammen med faren, å bli igjen – sta i sin tro på sin sosiale status.

Carl Frederick døde i forsvar av herregården.

## ***Trivia***

1. *Carl* er avledet fra det germanske ordet som betyr "mann".
2. *Frederick* er den engelske formen av et germansk navn som betyr "fredlig hersker", avledet fra *frid* "fred" og *ric* "hersker".
3. *Niels* er den nederlandske kortformen av *Cornelius*, som mest sannsynlig er avledet fra det latinske *cornu*. Dette ordet har flere betydninger, og kan bety "utstyre med horn", "stange" eller "spidde med horn".
4. *Vantuss* er et familienavn kombinert med det nederlandske ordet *van*"fra" eller "av" og *tuss* som i Tussarix.
Alessia

**Alessia** er et avalonsk ridderskap som er lokalisert i dagens Cromwell, Olwyn-upon-Streisand. Lensherrene av dette landområdet bærer tittelen: ridder av Alessia. Adelsklanen Leutguard er familien som er kjent for å styre området – man vet ikke om de leder det i dag.

Som et ridderskap, er ikke Alessia stort, og det livnærer seg hovedsakelig på gårdsdrift. Lokale gårder tjener ridderen av Alessia, som administrerer ridderskapets økonomi og holdninger til andre riddere og sine egne lensherrer. Til gjengjeld gir ridderen bøndene beskyttelse i borgen sin om en trussel er nært forestående.
Fritz Kobbel

**Fritz Kobbel** var en avalonsk smugler fra Osmosis. Han var tvillingbroren til byfogd Kobbel, skjønt han så mye eldre ut enn å være født samme dag – grunnet hans mangel på hår, og derfor hans erstatning med grå parykk. Fritz var dessuten en aktiv deltager av Osmosis-konspiratørene, og ledet auksjoner av treller i det sørlige Avalon. Fritz – som den feigingen og ikke-temmeren han var – ble beskyttet av sin søster og hennes garde, blant annet Maude Waldomar – enda et medlem i konspirasjonen.
Druzella Yates-Booth

**Druzella Katheryne Triinu Yates-Booth** (født **Sinton**) var en avalonsk hertuginne av Payne, som var grandtante av Percy II. Hennes mann, Percy I, var halvbror til Baldaryc Yates-Booth gjennom hennes svigerfar: Melvin I. Druzella var dessuten svigerinnen til Megan, Melvin II, Agnes og Jolyon Yates-Booth. Druzella og Percy I fikk aldri noen barn sammen – i og med at Percy var steril. Derfor, da Percy døde – og halvbroren allerede var død – gikk myndighetene derfor videre nedover arverekken, til neste kjødelige arving: Ásta, uekte barnebarn av Melvin I.

Druzella kjempet med nebb og klør for å beholde sin posisjon som hertuginne etter at mannen hennes døde. Da hun ikke ville si fra seg sin sosiale stand til Ásta, ble hun sendt i eksil i Pan-Taka – hvor hun ble satt til å jobbe som gruvearbeider. Hennes tittel og rang ble fratatt, og myndighetene hjernevasket henne til å bli den alminnelige kvinnen **Kitty Tatiana**. Temmingen hennes ble fratatt henne under hjernevaskingen.
Désirée IV Tullion

**Désirée IV Tullion**, også tiltalt **fyrstinne Désirée IV d'Nevèrre** eller bare **fyrstinne Tullion/Nev**èrre var en adelskvinne fra Tussarix, Underverdenen. Hun var gift med den noble og podarixiske Gaston-Louis Caderousse, som hun fikk en datter med: Françoise.

Désirée var født som første barn av fyrst og fyrstinne d'Nevèrre i Tussarix, og ble raskt ektet til en podarixsik visekurfyrste, Gaston-Louis – hvilket betydde at han ikke kom til å bli gjort til den nye kursfyrsten i sin familie før de foran ham i rekken døde. Med dette som grunnlag, ble Gaston-Louis giftet bort til fyrstinne Tullion.

Gaston-Louis og Tullion ble viet i Notre-Dieu de Versailles, hvor ekteskapet deres ble vitnet og godkjent av både fyrsten av Coast og keiseren av Tussarix.

Med fødselen av parets datter, følte de to at ekteskapet var fullbyrdet, og distansen mellom dem vokste. Da revolusjonen brøt ut, valgte Gaston-Louis å forlate sin familie i armene på de blodtørstige revolusjonære borgerne og de grusomme Robespierre-søsknene. Adelsmannen flyktet til Inqui, i et håp om å unngå å bli rammet av revolusjonen og krigen mellom Imperiet og Trippelalliansen. Hva som skjedde med ham videre er ukjent.

Før utbruddet av revolusjonen, hadde Désirée sikret seg en posisjon som hoffdame hos keiserinne Anette V av Tussarix. I denne posisjonen, kunne hun blant annet overlate driften av Nevèrre til en forvalter mens hun selv kunne leve i Le Ryxân. Som keiserinnens hoffdame, var hun tilstede blant annet ved ball og som hennes selskap når hun ikke ble blandet inn i statsanliggender. Désirée var vitne til da keiserinnen og hennes familie så på dommen som skulle bli gitt til greven av Rohíg og Schax, og keiserinnen erklærte en borgerkrig mot de nevnte grevskapene.

Da Anette ble myrdet av et medlem av Føniksordenen, og Féliçinne kom på tronen ved siden av keiseren, ble Désirée vist bort fra hoffet. Irritert og skuffet over at hennes tjenester for kronen ikke ble verdsatt, dro Désirée til Jipsir – hvor hun mente at man ville leve et enklere og simplere liv. Da den jipsirske revolusjonen brøt ut, flyktet Désirée – som så mange andre adelige – til Inqui, hvor hun søkte keiserinnens nåde for ofrene av revolusjonen.

Da republikken Tussarix invaderte Inqui, Podarix og – med hjelp av Trippelalliansen – Jipsir, og avsatte alle regjerende styreorganer, ble alle medlemmene av de forskjellige hoffene henrettet – med Désirée og hennes mann mest sannsynlig blant dem.
Fader August II

**Fader August II** (d.: desember 140, T.Æ.) var en prest av Gaia og svartebørshandler fra Jipsir.

August var leder for klosteret, og dessuten en forbryter. Ulikt mange av de fromme prestene i klosteret, blandet August seg inn på svartebørsen. Her solgte han relikvier, voks og vin ut på svartebørsen for å kjøpe seg selskap blant horene ute på gaten. August var ikke den eneste: klosterbrødrene Blumenthal og Stoppelbein var like skyldige.

Han endte med å bli offer for en sammensvergelse mellom sin underordnede, Dominik, og den fremtidige jarl Vantuss. Sistnevnte hadde ønsket sin far død grunnet hans kjølighet ovenfor ham, og etter å ha drept ham med hjelp av Dominik, ønsket Dominik gjengjeldelse.

Under en bankett arrangert av Dominik, ble August myrdet ved hjelp av jarl Vantuss og Dominiks tjener.
Barak Gumarich

**Barak Gumarich** (Imperiets 1. år – Imperiets 35. år) var en avalonsk adelsmann. Han var arving til huset Gumarichs baron-tittel, og storebroren til Lanzo II og Bartholomaios.

Barak Gumarich var en snobbete mann, og skal man tro Lanzo IIs memoarer, var Bark overvektig og enfoldig. Tross det faktum at han var eldst, var han blitt behandlet som babyen i familien – hvilket førte til at han ble bortskjemt og irriterende. Imens broren brukte tid på å bli dullet med, lekte Lanzo ute – og ble herdet av naturen. Dette tyder på et dårlig bror-slektskap, for maleriene som finnes av Barka viser ham i god form.

Det er allikevel ikke å komme foruten det faktum at Barak led av et magesår og et dårlig hjerte.

Under en av sesongene i London, ble Barak blennet av skjønnheten til en kvinne fra Underverdenen ved navn Rosalina. Hun hadde utdypet seg med at hun var fra Podarix, og ikke fra Millinium – men hun og moren hadde byttet navn da de flyttet til Avalon. Barak hadde alltid ønsket å besøke Underverdenen, oppleve en verden som besto av mystikk og intriger – alt på én gang. Underverdenen virket som dratt rett ut av en fantasiverden, og Barak ønsket å dele denne opplevelsen med noen – men det var ikke bare å dra, grunnet hovedsakelig økonomiske årsaker.

Barak giftet seg med Rosalina; da han oppdaget hennes opphav, lot han det ikke ta lang tid før han røpte det for sin bror Lanzo II. Han mente at Rosalina kunne gi dem en nøkkel til hoffet og Kanselliet i Podarix, men Baraks svigerinne mente at Barak var en tåpe som ektet en bastard. Barak og Rosalina hadde imidlertid ingen store problemer med å la denne opplysningen ligge fremme i dagen i ekteskapet deres. De levde godt og fredelig – og i hvert fall bedre enn broren og svigerinnen.

Med døden av Lord og lady Gumarich, ble Barak den neste baronen i huset Gumarich, og Rosalina ble den neste baronessen. Barak og hans kone levde luksuriøst, og sløste i store grader formuen. De fikk allikevel ingen barn, samme hvor enn mye de prøvde. Under ett av samleiene deres sviktet dessuten Baraks hjerte ham – hvilket førte til en rask og skånselløs død.

Med Baraks død, forlot Rosalina familien Gumarich – på ordre av sin egen svigerinne – og Baraks bror og svigerinne ble de neste lederne av familiehuset.

## ***Trivia***

1. *Barak* kommer fra hebraisk og betyr "lyn"
2. *Gumarich* er avledet av de germanske elementene *guma* som betyr "mann" og *ric* som betyr "makt, herkse".
3. Barak var steril
Désirée Biblin

**Désirée Biblin** (117, T.Æ. – 152, T.Æ.) (født **Béziér**) var en soleilsk borger-ble-adelskvinne. Hun var en undersått av Floyrac Biblin i utgangspunktet, men ble forlovet med ham under en festival i Pont-du-Dier. De giftet seg i Toyoun, og levde på slott Vermeil. Désirée fødte Floyrac fire barn: Camille, Thérèse, Yves og Alexandre.

Deres siste barn var oppkalt etter Floyracs far: Alexandre II, som igjen var oppkalt etter Floyracs farfar. Désirée var grevinne Lointain etter Alexandre IIs død, en tittel hun tok med en klype salt. Selv om hun var grevinne, aktet hun å leve sammen med sine barndomsvenninner mellom graviditetene.

Hun døde i barsel da hun fødte Alexandre III.
Frederick Vantuss II

**Frederick Jochen Vantuss II** (8. mars 146, T.Æ. – 19. mars 183, T.Æ.) var en jipsirsk-tussarixisk vicomte av Pastur. Han var sønn av Amalia og Frederick Vantuss I, og dermed bror til dronning Karlietta II; han var allikevel eldstesønn, og var enearving i søskenflokken.

Frederick vokste opp med tanken om å bli den neste jarlen av Pastur, men oppnådde aldri å få setet. Ved utbruddet av den jipsirske revolusjonen, ble flere herregårder og borger angrepet – Schloss Bedienung var ett av de første.

Ved utbruddet av revolusjonen, flyktet moren fra landet for å ta imot Suzanne IXs hjelp med å støtte adelige som mistet sine hjem til borgerne av de forskjellige landene i Imperiet. Frederick og brødrene hans valgte, sammen med faren, å bli igjen – sta i sin tro på sin sosiale status.

Frederick døde i forsvar av herregården.

## ***Trivia***

1. *Frederick* er den engelske formen av et germansk navn som betyr "fredlig hersker", avledet fra *frid* "fred" og *ric* "hersker".
2. *Jochen* er den tyske formen av Joachim, som kommer fra det hebraiske יְהוֹיָכִין (*Jehoiachin*) og betyr "fastslått av Gud".
3. *Vantuss* er et familienavn kombinert med det nederlandske ordet *van*"fra" eller "av" og *tuss* som i Tussarix.
Gaston-Louis Tullion

**Gaston-Louis Tullion** (født **Caderousse**) var en adelsmann fra Podarix, Underverdenen. Han var gift med den noble og tussarixiske Désirée Tullion, som han fikk en datter med: Françoise.

Gaston-Louis var født som femte barn av en adelsslekt i Podarix, og ble raskt ektet til en tussarixisk fyrstinne. Gaston-Louis var selv en podarixisk visekurfyrste, hvilket betydde at han ikke kom til å bli gjort til den nye kursfyrsten i sin familie før de foran ham i rekken døde. Med dette som grunnlag, ble Gaston-Louis giftet bort til fyrstinne Tullion.

Gaston-Louis og Tullion ble viet i Notre-Dieu de Versailles, hvor ekteskapet deres ble vitnet og godkjent av både fyrsten av Coast og keiseren av Tussarix.

Med fødselen av parets datter, følte de to at ekteskapet var fullbyrdet, og distansen mellom dem vokste. Da revolusjonen brøt ut, valgte Gaston-Louis å forlate sin familie i armene på de blodtørstige revolusjonære borgerne og de grusomme Robespierre-søsknene. Adelsmannen flyktet til Inqui, i et håp om å unngå å bli rammet av revolusjonen og krigen mellom Imperiet og Trippelalliansen. Hva som skjedde med ham videre er ukjent, men det er mest sannsynlig at slutten av Imperiets tidsalder førte til hans død. På ordre av Robespierre, ble alle lederne av Høyeste Råd satt på en elimineringsliste. Republikken Tussarix invaderte Inqui, Podarix og – med hjelp av Trippelalliansen – Jipsir; og avsatte alle regjerende styreorganer. Blant disse organene, ble alle medlemmene av de forskjellige hoffene henrettet – med Gaston-Louis mest sannsynlig blant dem.
Eusebius

**Eusebius** var sønnen til Osiris og hans kone Isis, og dermed medlem av huset Osiris. Under Vokterkrigen, tjente han som guvernør av Afrodites borg i Agun, Eden. Eusebius hadde vortesvinet Hathot til følgesvenn.

Eusebius var født som andre barn, dermed lillebror til Menes, av Osiris – og andre barn mellom han og hans første kone Isis. Osiris var av den egenrådige og egoistiske typen, og han brydde seg lite om Isis' innsigelser da han giftet seg med sin andre kone Ma'at – og på den måten fikk Eusebius' søstre, Hathor og Keket.

Eusebius hadde alltid vært opptatt av dyr gjennom oppveksten, og da han én dag kom over et vortesvinet som lå ved siden av sin døde mor – hun hadde falt ned et kratt og blitt langsomt presset mellom to store kampesteiner – tok han det lille dyret med seg hjem. Det tok ikke lang tid før man oppdaget vortesvinets egenskaper: det hadde styrken til en løve og smidigheten til en fugl. Senere studier gjorde det klart at vortesvinet var en følgesvenn, en rase dyr som utvikler nære forhold til sine eiere – og sterkere krefter desto tettere forholdet mellom dem er. Noen av følgesvennene utvikler dessuten evnen til å snakke.

På et tidspunkt da Eusebius og vortesvinet – som han hadde døpt Hathot – var ute på jakt etter opprørere, kom de istedenfor over en ny følgesvenn: en fugl denne gangen. Etter å ha fanget den og brakt den til palasset, klarte familien å temme dyret og med tiden gjøre det til en drapsmaskin og jeger. Forholdet mellom fuglen – senere døpt Gengen-Wer – og Osiris var derimot ikke like sterkt som Eusebius hadde med Hathot. Det hendte derfor ofte at fuglen og eieren kom i slåsskamp – hvor resultatet varierte ofte.

Ved utbruddet av Vokterkrigen i år 3013, hadde Eusebius blitt gjort til guvernør av Afrodites borg – en festning som huset nærmere én million fanger i alt, over og under bakken. Han hadde hatt denne stillingen i flere år, og han hadde ingen planer om å gi fra seg festningen uten en rettferdig kamp. Opprøret i Agun utviklet seg fra januar 3013 til mars 3013. Mot slutten, ble lederne Beatrice, Brutus, Cleve og Timo tatt til fange. Én av ledernes protesjé, Ambrosia, ble allikevel ikke tatt til fange, og samlet tropper til å angripe Afrodites borg. Under angrepet kjempet Eusebius mot opprørerne med Hathot ved sin side. Da Eusebius ble myrdet ved å bli spiddet gjennom baken, opp gjennom torsoen og ut munnen, tok det ikke lang tid før Hothat oppdaget liket og krøket seg sammen ved foten av liket hans. Hva som skjedde med Hothat videre er ukjent, men Eusebius' lik ble satt utenfor borgen – en trussel mot gudene og deres håndlangere.
Broder Blumenthal

**Broder Blumenthal** (d.: desember 140, T.Æ.) var en prest av Gaia og svartebørshandler fra Jipsir.

Blumenthal var leder for klosterets gartnerer. Ulikt mange av de fromme prestene i klosteret, blandet Blumenhtal seg inn på svartebørsen. Her solgte han sjeldne planter beregnet for helgener, amuletter og verdisaker fra graver for å kjøpe seg selskap blant horene ute på gaten. Blumenthal var ikke den eneste – broder Stoppelbein og fader August II var like skyldige.

Han endte med å bli offer for en sammensvergelse mellom sin underordnede, Dominik, og den fremtidige jarl Vantuss. Sistnevnte hadde ønsket sin far død grunnet hans kjølighet ovenfor ham, og etter å ha drept ham med hjelp av Dominik, ønsket Dominik gjengjeldelse.

Under en bankett arrangert av Dominik, ble Blumenthal myrdet ved hjelp av jarl Vantuss og Dominiks tjener.
Ethel Smith

Familien Smith

* Edward (husbond)
	+ Nerissa (datter)
		- Baldaryc (barnebarn, utenfor ekteskap)
		- Teffienaye (barnebarn, utenfor ekteskap)
* Sævnine (svigersønn)
	+ Lavinia (barnebarn, lovlig)
	+ Deanna (barnebarn, lovlig)

**Ethel Jenkins Smith** (født **Wall**) var en avalonsk offiser som tjenestegjorde i Imperiet, selv før de inntok nasjonen. Kongen av Avalon hadde gjort en avtale med keiseren av Tussarix, at hans tropper skulle få være stasjonert i det nordlige Avalon for å ruste området mot en eventuell krig med Soleil eller Pan-Taka.

Ethel jobbet seg oppover rangstigen i hæren, og hun ble til slutt stasjonert i Topply – hvor hun tjente som kommandør av fortet som beskyttet landsbyen, under Teresa Gad. Sammen med Teresa, klarte Ethel å utforske sine krefter med lys – som hun kunne bruke som offiser i hæren.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Lys

På lik linje med andre tredjestandsborgere måtte Ethel føye seg for den loven som sa at hun ikke hadde lov til å demonstrere kreftene sine i sivil – men hun kunne gjøre det i hæren. Ethel visste godt hva straffen var: fengsel på livstid eller henrettelse.

### **Tidlig liv**

Ethel Smith var født i Hudson av Humphrey og Helene Wall, og kom fra en lang generasjon av tømmerfløtere. Ethel vokste opp på elvebredden, og var bestemt til å bli en tømmerfløter selv. Helene mente at datteren ikke skulle gjøre annet enn å følge i foreldrenes fotspor, men Humphrey var av den oppfatningen at Ethel skulle ha muligheten til å gjøre mer med livet sitt.

Da broren Edward ble født, var Ethel fjorten år, og han fikk samme lærdom som hun selv hadde fått. Humphrey valgte imidlertid nå å undervise Ethel i det hun måtte vite for å klare seg utenfor tømmerfløter-yrket. Edward kunne tross alt ta over etter henne; Ethel var gald for muligheten.

Da familien var i Hudson noen år senere, stakk Ethel av fra familien og snek seg ombord på et skip til militæret. Faren hadde ønsket henne til å bli noe stort, og det ble hun den dagen. Hun så aldri familien sin igjen.

### **Militærtjeneste**

Som 19-åring snek Ethel seg ombord på skipet som dokket i Hudson. Tre dager etterpå ble hun oppdaget i spisskammerset. Hun hadde feiget ut og angret på at hun dro sin vei. Soldatene brakte henne til løytnant Flint, som var imponert over at hun hadde klart å snike seg ombord på skipet uten å bli oppdaget av soldatene på kaien. Han rådslo sammen med kvartermesteren sin, og de ble enige om at Ethel skulle fungere som byssegutt – til Ethels forargelse, hvilket soldatene tok liten notis av.
Alphonsus Rutherford

**Alphonsus Rutherford** (ca. 190 – februar, 249) var en avalonsk ridder av Kelt og grunnlegger av huset Rutherford. Han viet livet sitt til å arbeide, og giftet seg aldri. Det var derfor broren hans, Fridenot, som bragte slekten videre, men ble først ridder da Alphonsus døde som et resultat av Blodkrone-attentatet, en reaksjon på Flaroum-konspirasjonen.

Alphonsus var en bankmann og hallik under Ásketill Blodhjelms regjeringstid. Som medlem av den lille sirkelen av bankmenn i Flynn, var Alphonsus ettertraktet da den vordende kongen la ut på sitt felttog om å erobre mer land for kongeriket. Sammen med Flynns tre andre bankmenn, ble Alphonsus tatt med i hæren for å holde oversikt over regnskapene: lønnen til soldatene og andelen som skulle gå til kongehuset. Som hallik, kunne han dessuten bringe med en gruppe prostituerte for soldatene.

Etter felttogets slutt i 232, ble Alphonsus adlet til ridder av Kelt og fikk et sete som skattmester i Rådet. I denne posisjonen sørget Alphonsus at skatter fra folket nådde trygt fram til palasset. Han tok imot denne posisjonen med stor aktelse og takknemlighet. Derfor, da Herleifr Ewald-Streisand senere kom på tronen og skuslet bort alt faren hadde opparbeidet, nølte ikke Alphonsus med å slutte seg til Flaroum-konspirasjonen for å få avsatt kongehuset. Han ville beholde sin posisjon som skattmester, og hans hallikvirksomhet kom til å fortsette ustraffet. Av de borgerne som ikke ville eller kunne betale, hadde Alphonsus myndigheten til å gjøre dem til hans prostituerte fram til de kunne betale skatten – en ond sirkel det var vanskelig å komme seg ut av når de først var i Alphonsus' klør.

Flaroum-konspirasjonen ble allikevel avslørt av monarkens tidligere prylegutt, og Alphonsus ble myrdet på Flynn Palace under det som senere ble kjent som Blodkrone-attentatet.
Barthélémy Bérbôn

**Barthélémy Bérbôn** var en juvelér fra L'Bijou – en liten by i Droumand, Tussarix. Han var sønn til Rosarie og Rosalie Hanriot, og bror til deres to andre sønner: Jean-Yann og Aldric-Corentin.

 Brødrene fant seg forskjellige beskjeftigelser: Jean-Yann ble soldat i Den lilla armé – og med tiden en adelsmann; Aldric-Corentin valgte å ta på seg munkekappen – og ble senere biskop av Bérbôn. Barthélémy ble juvelér, akkurat som Rosarie – og ville overta familiens butikk når den tiden kom.

På en reise til Versailles, Coast, for å vurdere verdien av guvernørens diamanter, ble Rosarie overfalt av landeveisrøvere. Meldingen om farens død kom ikke lenge etter, og Barthélémy overtok familiebedriften.

Barthélémy døde etter et slag. Han var ikke gift, og hadde derfor ingen familie for seg selv. Aldric-Corentin tok derfor over butikken, og drev den som 'kirkens kilde til folket'.
Druzella Hall-Sævine

**Druzella Hall-Sævine** (født **Hall**) (303 – 343) var en ridderdatter og senere fjerde guvernørgemal av Sævine. Hun var moren til Jehohanan Sævines to sønner: Kent og Drol Sævine. Druzella var datteren av Frederick og Cassidy Hall.

Druzella var datteren av en ridder, og brakte et landområde rett utenfor Sævine inn i ekteskapet. Hun var enebarn, og hun kom derfor med alle inntektene Jehohanan trengte for å kunne sløse dem bort på prostituerte. Med tiden ble Druzella klar over dette faktumet, og nølte derfor ikke med å finne egne elskere – gjerne soldater.

Jehohanan tok en dag konen sin på fersken i sengen med en av elskerne sine. Han fikk igangsatt en henrettelse, men beholdt områdene hun hadde brakt med seg inn i ekteskapet – da begge foreldrene hennes var døde, og hun ikke hadde noen andre levende slektninger. Hodet til Druzella og elskeren hennes ble satt på staker utenfor byportene.

Ekteskapet deres varte i seks år, halvparten så langt som Jehohanans første ekteskap.
Arkimedes

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **{{{1}}}**.  Les videre på din egen risiko.

## Familieinformasjon

### Slektninger

* Vulcan (far)
* Aquila (mor)
* Afrodite (søster)
* Diana (søster)
* Gaia (søster)
* Juno (søster)
* Mars (bror)
* Orcus (bror)
* Pandora (søster)
* Quirinius (bror)

**Arkimedes** er vokteren av vind. Han er sønn av titanen Vulcan og gudinnen Aquila. Som en Elementvokter, var Arkimedes én av ni individer som tok plassen som de nye gudene med fallet av Oldtidsgudene. Det var etter dette at vokterne skapte menneskene. Med skapelsen av Abbas og Sabba – de første menneskene på jorden – valgte Vokterne også å skape halvgudene Persofene og Heidos for å styre menneskene.

På et tidspunkt samlet Abbas og Sabba menneskene for å gjøre et opprør mot Persofene og Heidos. Krigen som bryter ut varer i 600 år, og Persofene dyrker en ny type mennesker: temmere. Da Persofene og Heisod møter Abbas og Sabba i slaget om Dol Erimar, blir de to førstnevnte drept av sistnevnte. Vokterne tar dette som en direkte overtredelse av de lovene som de har satt for menneskene, og bruker dermed kreftene sine til å drepe Abbas og Sabba. Vokterne bestemte seg for å overlate menneskene til seg selv, mens de selv skulle ta seg av problemer som var mer beregnet på det kosmiske og overnaturlige. Med tiden glemte menneskene disse årene. Arkimedes ble ikke glemt – det samme med resten av Vokterne.

I dag blir Arkimedes som guden av vind. At Arkimedes tjenestegjør med denne rollen, gjør ham assosiert med barndommen, livsgleden og bevegelsen.

## ***Trivia***

1. Arkimedes deler navnet sitt med den greske vitenskapsmannen.
Azelma de Coltâgë

**Azelma de Coltâgë** (3585 – 3636) var en podarixisk prostituert, og var datter av Camille og Pierre de Coltâgë. Hun var tvillingsøster til Éponine de Coltâgë og den eldre søsteren til Enjorlas de Coltâgë.

 Azelma og søsteren tjenestegjorde som prostituerte på foreldrenes vertshuset *Hist*. I sin rolle som prostituert, fant Azelma informasjon som foreldrene kunne bruke til utpressing av mennesker de ikke likte, eller som hadde gjort dem ondt.

Da broren Enjolras arvet vertshuset, fant tvillingene seg tungvektere av noen ektemenn som kunne overta jobben med å banke opp og rane fulle gjester.

## ***Trivia***

1. Azelmas fornavn er hentet fra en fiktiv karakter i Victor Hugos roman *Les Misérables* (De elendige)
Chef

En **chef** var sjefen på et kjøkken. Hun/han sto for å lage maten på kjøkkenet, bestille varer og legge opp menyen for herskapet for hver dag. Under chef-en kom visechef-en som sto for å lære opp nye personer, og som jobbet tett sammen med chef-en – men som tok seg mer av det praktiske.

Overklassen satte pris på chef-en ubetingede lojalitet, men reelle vennskap mellom chef-en og herskapet kom aldri på tale. En særlig lojal og god chef kunne som gammel få tildelt en slags kårbolig på godset, og legebehandling ved sykdom ble også dekket. Enkelte chefer fikk dessuten en liten pensjon av herskapet. Dette var en realitet man måtte leve med: chef-en kom fra fattige kår, og ville alltid leve i fattige kår.

## ***Kjente chefer***

* Beth Carroll
* Charley Skelly

## ***Hierarki***

Denne tabellen tar for seg tjenerstaben. I den ene kolonnen står de mannlige posisjonene, ved siden av står deres kvinnelige motpart. Lønnen er oppgitt i årslønn. Stillinger opphøyd med stjerne\* betyr at disse har egne posisjoner under seg med forskjellige roller.
Bernadotte

**Bernadotte** var en podarsk kunstner og hemmelige elsker til Antoine de St. Décvoir. Det er usikkert hvordan de ble kjent, men ettersom Antoines brødre vanket i en svært kontroversiell bohemsk krets i Nogaret, var Bernadotte også mest sannsynlig herfra. Ettersom Antoines eldre bror var arving til St. Décvoir – og Antoine selv aldri forlot hjemmet – ble de to mennene introdusert gjennom ham.

Hvor lenge Antoine og Bernadottes forhold varte er usikkert, men det tok slutt en gang etter Antoine ble baron av St. Décvoir etter Paul-Hugos død for madame de l'Orangerie. Hvem som fremkalte brytelsen, er usikkert. Det er allikevel mulig å anta at Antoine – fast bestemt på å redde sin families gode navn – brøt med Bernadotte. Antageligvis skiltes de på god fot, da Antoine oppkalte sin favoritthund etter Bernadotte. I tillegg var han vitne til Antoines kremasjon.

Bernadottes skjebne er ikke sikker, men hvis han fortsatte å leve et utsvevende liv i Nogarets bohemske kretser, ble han mest sannsynligvis offer for Nogaretprosessen, en rekke rettssaker mot homofile, lesbiske, biseksuelle og transkjønnede etter avsløringen av affæren mellom danser Clementine Sidonè og storfyrstinne Magdaleine Bertas. Om han ble offer for disse prosessene, kunne han ha lidd to skjebner: enten ble han mest sannsynligvis hengt eller halshugget på Place des âmes mortes. En annen mulighet er at han ble, med hjelp av markise de Tulijoun, smuglet ut av byen gjennom kloakken til Port des poissons hvor han ble sendt med et skip til Rast. Her ble de tatt hånd om av fyrst de Kilmister av LRP, og solgt som sexslave til høystbydende.
Abel Fiennes

**Abel Fiennes** (ca. 205 – ca. 220) var en flynnsk gutt med severinske aner. Han var sønnen til Podarkes og Leanda Fiennes, som begge oppdro ham hardt og kaldt. Han skulle bli et medlem av Syndbyckerrlias Citadels rådsforsamling, og dermed ha makten til å bedømme menneskers skjebner. Tvillingbroren, Maximus, fikk en lik utdanning og oppdragelse som Abel.

Mens faren tjente som medlem av rådsforsamlingen i citadellet, kom det én dag en kvinne dit: Adela. Hun ble satt i arrest, og skulle bli henrettet etter en kort avstemning blant citadellets råd; hun klarte allikevel å innynde seg hos guvernøren, som utsatte henrettelsen – for å kunne innlede et forhold med henne. Da hun senere fikk vite om guvernørens kone tok hun affære, og startet en brann som – under et selskap guvernøren holdt – tok livet av konen. På denne måten sikret Adela seg en posisjon som guvernørens elskerinne. For å forsikre seg om at hun ikke skulle bli kompromittert av noen i citadellets råd, arrangerte hun for døden av konene eller barna deres. De skjønte dermed at Adela ikke va å spøke med.

Både Leanda, Abel og Maximus mistet livet under dette angrepet arrangert av Adela.
Château de Tussarix

Hjemmet til kongefamilien under Kontrovers-rekkens regjeringstid. Slottet er bygd i hvit stein, og hagen er på hele fem dekar. Slottet var i utgangspunktet et samlingssted for vasallene rundt omkring i Tussarix. Slottet var bygd av keiser Georges-Honoré.

Kongefamilien bodde på dette tidspunktet utenfor Le Ryxân, i Versailles for å være nøyaktig. Her bodde de på Château Ayguès-Capp de Versailles, som nå er fyrsten av Coasts hus.

Da den forhenværende keiseren av Inqui – Konstantin Kontrovers – ble sendt i eksil, dro han til Le Ryxân. Herfra planla han å forene Tussarix' allierte til ett forbund eller en organisasjon: Imperiet. Konstantin giftet seg med Anne d'Içiméed, kastet den gamle kongefamilien på dør, og startet en krig mot sine fiender: Trippelalliansen.
Antoine I av Rast

**Antoine I av Rast** (født **Antoine Édgard Corneielle Tanguy Enfleurs**), omtalt som **Antoine Trekrone**, var siste konge av Enfleurs og den første av Rast; han hadde ingen offisiell kroning for det siste, men han regnet seg selv som det. Hans siste ord før henrettelsen, sammen med videre propaganda og arusernes undertrykkelse av rasterne, fikk folket til å anse hans ætt som de sanne herskerne av Rast. Av denne grunn fikk han epitetet Trekrone, basert på hans eierskap over tre kongedømmer – tre kroner.

Han var eldste sønn av kong Éric IV av Enfleurs og hertuginne Vérène av Ortis, og dermed broren til seks andre søsken. Mens to av søstrene hans døde i ung alder, overlevde hans søster Aalysé barndommen og ble stattholderens medium. I denne rollen ble hun en forkjemper for Enfleurs-familiens interesser på fastlandet. De tre brødrene hans tjente også i posisjoner som skulle tjene familien: Yoan som en rådgiver for stattholderen, Fiarce som visegreve av Anagorine, og Gaël som biskop av Stryce.

## ***Biografi***

### **Temming**

* Natur

Som en del av kongefamilien i Enfleurs var Antoine ment å bruke kreftene sine for å beskytte sitt folk, og dermed opprettholde fred. Kongeriket var underlagt keiserinnen av Inqui og hennes stattholder som en del av Praxerriket. Hans krefter skulle være nok til å beskytte sitt folk, men ikke så mektig at det kunne overgå stattholderens krefter.

### **Tidlig liv**

Født og oppvokst i det kongelige palasset Château de Grandétoile.

### **Virgine Tuforne**

En allianse av kjærlighet. Fødselen av Aalysé, som han oppkaller etter sin søster. Virgine av Stryce dør ni dager senere. Han forblir enkemann fram til striden om Stryce.

### **Sikring av Stryce**

Kongen av Laférmdigue trekker Antoines eierskap av Stryce i tvil og vil ta det tilbake på vegene av hans sønn. Antoine sikrer seg hertugdømmet, og sier det vil gå i arv til hans sønn. Antoine tar stattholderens datter til sin nye kone.

## ***Trivia***

1. *Antoine* er den franske varianten av det romerske slektsnavnet *Antonius*, som betyr "blomst".
2. *Édgard* er et fransk navn som er sammensatt av de gammelengelske navneelementene *ead* "formue" og *gar* "spyd".
3. *Corneielle* er den franske versjonen av Cornelius, som mest sannsynlig er avledet fra det latinske *cornu*og har flere betydninger. Det kan bety "utstyre med horn", "stange" eller "spidde med horn".
4. *Tanguy* er et bretonsk navn sammensatt av navneelementene *tan*"ild" og *gi*"hund".
5. *Enfleurs* er tatt av det franske ordet for "blomstrende".
Benjamin Peters

**Benjamin Peters** (2. januar 3515, A.Æ. – 18. april 3539, A.Æ.) var en avalonsk dikter og filosof. Han var bestevenn av guvernør Charles Gardner, og far til munken Reynold Gardner – bastarden til Charles' kone.

## ***Biografi***

Sønnen av en bankier og lærerinne, var Benjamin sett på som en lærd mann i sin omgangskrets, og høstet gode ord fra alle han møtte på opp gjennom årene. Han var blant de fremste ungkarene på sin tid, og det gikk rykter om at han var tiltrukket til begge kjønn – og at det var grunnen til at han aldri giftet seg. Benjamin avkreftet alltid ryktene, men nektet aldri for at han var åpen for alle mulige forhold: så lenge personen han tilbrakte tiden med gjorde ham hel brydde han seg ikke om hvilket kjønn de var.

Følelsene og tankene han bar rundt sin seksualitet, bragte liv til diktene han skrev på fritiden – når han ikke vandret gatelangs i Derrys øvre sirkel og diskuterte filosofiske spørsmål. Dialogene hans dreide seg i hovedsak om hvorfor et menneske elsket, og hva kjærligheten – både den man føler for familien, sine venner og partnerne sine – har å si for et individs natur og væremåte. Disse samtalene lot han også komme fram gjennom krøkkete dikt: de ble ikke tatt like godt imot som kjærlighetsdiktene hans. Men både dikt og dialoger ble oppfattet av guvernør Prudence, og hun etablerte kontakt mellom Benjamin og sønnen Charles. De to mennene utviklet et nært vennskap som fort ble avløst av en affære.

I et forsøk på å ikke miste posisjonen som guvernør til sønnen, ektet Prudence Charles til Sibyl Bogaev. Benjamin og Sibyl innledet snere et intimt forhold, og hun ble gravid med hans sønn mens hun var gift med Charles. Ved nedkomsten av sønnen Reynold, døde Sibyl: Reynolds farsskap ble også bekreftet senere, og Charles var ikke faren. Guvernørsønnen fikk sammensatt et angrep på Benjamin som endte med hans arrestasjon og drap i Derry-fengselet. Benjamin ble funnet i cellen med et dypt kutt i magen: innvollene hang halvveis ut, og han hadde blødd i hjel.

## ***Trivia***

1. *Benjamin* kommer fra det hebraiske בִּנְיָמִין (*Binyamin*) "sydens sønn" eller "den høyre hånds sønn", med rot i בֵּן (*ben*) "sønn" og יָמִין (*yamin*) "høyre hånd, sør".
2. *Peters* betyr "sønn av Peter".
3. Benjamins lovbrudd innebærer i første instans å gå til sengs med en gift kvinne som ikke var hans, samt å gjøre henne gravid.
Flin-Alphonsus Rutherford

**Flin-Alphonsus Rutherford** (457 – ca. 500) var en avalonsk greve av Olwyn-upon-Tress, som startet sin posisjon som en enkel ridder. Han var nevø av kong Symeons tremenninger – Terence, Severin og Emmalyn – og var dermed en fjern slektning som bare ville arve kongetronen om flere slektninger døde. Flin-Alphonsus fungerte allikevel som øynene og ørene ute på landsbygda for kongen. Han var gift med Wilhelmina Torn, som han fikk fire døtre med: Penelope, Deanna, Henrietta II og Ronnette. Han var sønn av Henrietta I og Christopher Rutherford, og dermed den eldre broren til Lavinia-Penelope og Oxeye Rutherford.

Som en ridder var han tvunget å underkaste seg huset Ewald, men ettersom han var en slektning av dem, bodde han på Flynn Palace. Landområdet lot han forbli under kontroll av en forvalter, som senere viste seg å planlegge å kaste Flin-Alphonsus og flere riddere. Etter å ha avdekket dette og henrettet konspiratørene, sørget kongen for å samle et større landområde ved elven Tress. Han skjenket det navnet Olwyn, etter moren. Baron-titler begynte å spre seg, og kongen ønsket Flin-Alphonsus til å stå hevet over dem og ridderne. Rundt denne tiden giftet Flin-Alphonsus seg med Wilhelmina Torn og stiftet familie.

Som greve av Olwyn-upon-Tress, tjenestegjorde Flin-Alphonsus under kongen av Flynn. Grevskapet var plassert slik at det dekket grensene til Flynn, men ikke nok til å virke truende mot kongen. Senere skulle grevskapene Olwyn-upon-Streisand og Olwyn-upon-Wave, sammen med Upon-Tress, fungere som en skanse mot eventuelle trusler.
Art Beaumont (bok)

***Art Beaumont*** var en bok som ble publisert av portrettmaleren Haydée Beaumont de Villefort i løpet av Andre Æra. Boken ble brukt for å forevige Haydées Art Beaumont – en kunstart hun hadde oppkalt etter seg selv.

Boken var Tussarix' første faktabaserte bok, og ble kjøpt av flere spirende kunstnere. Boken er i dag oppbevart på *L'école des beaux-arts de Versailles.*
En dans på torner

***En dans på torner*** var en skjønnlitterær bok skrevet av marki de Câstreaux. Den handlet om en fiktiv karakter navngitt Honoré. Boken fulgte hvor den forrige slapp: Honoré skal nå bli politiker, og han oppdager hva som skjer i kulissene. Da boken kom ut, var det mange som ble overrasket over hvordan ting skjedde i kulissene, og det fikk folk til å tenke hva som faktisk skjedde i det politiske livet.

*En dans på torner* var den tredje av tre bøker skrevet av marki de Câstreaux. Boken ble utgitt i Imperiets 194.år, og solgte langt over middelmådig. Pengene markien fikk, gikk til å finansiere sitt eget liv.