Maximilien Robespierre

Denne artikkelen omhandler store avsløringer fra **{{{1}}}**.  Les videre på din egen risiko.

## Biografisk informasjon

### Fødsel

6. desember
Imperiets 140. år
 Karlox, Schax; Tussarix

### Død

15. august
 Imperiets 188. år
 (48 år)
 Rettsplassen, Le Ryxân; Tussarix

## Familieinformasjon

### Slektninger

Huset Robespierre* Joseph (far)
* Marie Toulouse (mor)
* Dødfødt tvillingsøster (søster)
* Édmound-Xaviér (bror)
* Leroin (bror)
* Camille (søster)

## Sosial informasjon

### Tilknytning

URK
 Føniksordenen (alliert)

### Yrke

ElvebreddsmannAdelsmann
 President av Tussarix

**Maximillien****"Max" Lévantine Chardoin Chaproix Robespierre, marki du****Karlox** ble født i grevskapet Schax, og var sønn av en elvebreddsmann. Max' mor var en bankier i Karlox, og jobbet under den utenlandske jipsireren Wilhelm Stück. Max hadde tre yngre søsken, og lærte seg å ta vare på dem, for faren ble myrdet på en av sine ferder, og moren døde av tuberkulose. Max fortsatte med foreldrenes virksomhet ved å jobbe under Wilhelm, frem til jipsireren ble myrdet. Etter dette flyttet Max til Le Ryxân med sine søsken. Han skaffet dem snart jobber rundt omkring i byen innenfor forskjellige yrker. *Han* jobbet som pikkolo på Château de la noblesse.

Han fikk seg kontakter mens han jobbet på hotellet i hovedstaden, og ettersom han var politisk engasjert, slo han seg snart sammen med grev Nicolas du Bern (jipsirer som prøvde å skjule sin identitet med å bruke det franske *du* i navnet sitt istedenfor *von*) og stiftet den hemmelige: Underverdenens Republikanske Komité (URK). De utvekslet tankesett. Før greven døde, hadde han skjenket Max herredømmet Karlox – på den måten kunne Max kalle seg for marki du Karlox. Da greven gikk bort, brakte han grevens tankegang videre.

I Imperiets 185. år ble monarkiet i Tussarix avsatt; Max tok plassen som president, og flyttet inn på slottet i hovedstaden. Da republikken ble styrtet i Imperiets 188. år, ble Max stilt for krigsforbrytelser og landsforræderi. Hovedanklageren var den forhenværende kronprins Hyanus Kontrovers, som sørget for å få Max og hans søsken – som hadde støttet ham politisk og økonomisk under hans regime – ble henrettet på Rettsplassen.

## ***Biografi***

### **Familie**

Ætten Robespierre stammet opprinnelig fra Verana, men det var for flere hundre år siden. Den flyttet til Tussarix, og på et tidspunkt kom ætten til Schax, videre til Tussarix' poliskte liv, og til slutt: falle med et knivblad gjennom halsen. Max og hans søsken hadde ingen avkom, og dermed tok familietreet slutt.

* Joseph Robespierre, overhode (opptrer ikke i boken)
* Marie Tussauds Robespierre, hans kone (opptrer ikke i boken)
* Maximillien "Max" Robespierre, deres eldste sønn
* Édmound-Xaviér Robespierre, "Ex" deres nest eldste sønn
* Leroin Robespierre, deres yngste sønn
* Camille Tussauds Robespierre, deres datter

### **Tidlig alder**

Max ble født en kald desembernatt i herredømmet Karlox, underlagt byfogd de Karlox. Hans mor, Marie, hadde ikke kunnet rikke seg da vannet gikk. Joseph hadde sendt bud på jordmoren som ikke klarte å komme før Max' hode hadde begynt å komme fram fra moren. Jordmoren fikk Max ut, men fødselen tok lang tid – 10 timer. Da jordmoren fikk Max pakket inn i et skittent ullteppe, så det ut som fødselen ikke var overstått, for det tittet nok et hode fram fra Marie. Max fikk en tvillingsøster, men dessverre var barnet dødfødt.

Max hadde ikke blitt mer enn ett år før Marie født sin andre sønn: Édmound-Xaviér "Ex" Robespierre kom inn i verden raskere enn sin eldre bror. Lille Leroin fulgte etter året etter. Max hadde rukket å bli tre år da hans søster kom til verden: Camille. Jordmødrene varierte fra barn til barn, men de klarte alltid å få barnet til å overleve – for utenom Max' dødfødte tvillingsøster.

Max og hans brødre levde på elvebredden sammen med faren, og Camille sammen med moren. Da guttene ble eldre, kunne de snart klare seg selv, og Wilhelm ga dem egne prammer å bruke til handel. De satte pris på dette, for da kunne de tjene litt mer til sin familie. Mor og datter levde derimot i konstant frykt for at Wilhelm skulle voldta dem. De jobbet på et av Wilhelms kontorer, og det var mange sekretærer som endte på bordet sammen med ham. Resultatet ble at Marie ble gravid på nytt, men med Wilhelms barn. Hun fødte barnet, men det viste seg å være dødfødt dette også – akkurat som Max' tvillingsøster.

Etter fødselen var moren konstant hjemme og utførte sine plikter som en maskin: sto opp, førte ungene på arbeid, gikk hjem for å stelle huset, lagde mat, stelte ungene før de skulle legges, la seg til å sove. Hun døde av tuberkulose – et epidemiutbrudd hadde skjedd i grevskapet Rohíg, og på grunn av elvebreddshandelen kom smitten til Schax.

Max, Ex, Leroin og Camille hadde ingenting å frykte, for de hadde arvet et gen fra faren som – mirakuløst nok – gjorde at de ikke ble rammet. Faren døde allikevel, men det var ikke på grunn av sykdom – snarere en konsekvens av den. På grunn av epidemien hadde mange gårder blitt forlatt øde. Dette resulterte i en hungersnød som rammet for det meste Schax, Rohíg og Don. De nordlige delene av Kaasirim og Ars ble også rammet; det var samme krise i det vestlige Ogel. På grunn av hungersnøden, var det mange desperate familier – rike som fattige – som gikk til angrep på elvebreddsmenn. Joseph Robespierre var ett av disse ofrene. Han etterlot seg kun det som huset Robespierre eide.

Max – som familiens overhode – bestemte at de skulle hedre foreldrenes tap med å vise at samfunnet ikke kunne rive dem løs fra sine røtter. Han vedtok derfor at de skulle fortsette å bo i det befengte tuberkulose-grevskapet Schax.

Disse planene gikk derimot i vasken da Wilhelm ble drept av noen revolusjonære bønder. De var leie av å leve under den pernisiøse jipsirerens gylne hæl. Han og tjenerskapet ble drept, og hodene båret til Karlox' byfogd for å kreve kompensasjon. Som svar, halshogget byfogden de rebelske bøndene. Det ble utlovet en dusør på hovedoppvigleren. Det ble anmeldt en fattig kvinne. Den som krevde dusøren, forsvant sporløst før han fikk den. Kvinnen ble brent på *Place de Karlox.*

Etter disse tumultene, flyktet alle i familien til det som muligens ville være et bedre liv i hovedstaden. På denne tiden hadde det dessverre vært like mange personer i de andre herredømmene som tenkte i samme bane. Resultatet ble at hovedstaden opplevde en stor innvandring som førte med seg tuberkulosen. Konsekvensen ble at Le Ryxân også led under denne epidemien. Gatene ble farget røde, men til gjengjeld ble det mangel på arbeidskraft. Dermed klarte Max å gi søsknene sine et levebrød.

Max var rukket å bli 15 år; Ex 14 år; Leroin 13 år; Camille 12 år.

### **Livet i hovedstaden**

Max jobbet som en pikkolo på Château de la noblesse i den rike bydelen Bourgoisie. Han bodde i beskjedne kår i fattigstrøket Saint-Jacques sammen med sine søsken. Ex jobbet som fikser i Saint-Jacques; Leroin jobbet som smed i Saint-Germain; Camille jobbet som buntmaker i Saint-Jacques. Ingen av dem fikk særlig mye mer betalt enn da de jobbet for Wilhelm. Alt de tjente rakk såvidt til å betale husleien og kjøpe ett brød i måneden. Drikke fant de heldigvis i en av bekkene som rente gjennom hovedstaden. De var også så heldige at dette var delen som ikke ble forurenset av aristokratenes ekskrementer og avfall.

#### **Privatliv**

Max levde som en ungkar fram til han giftet seg med en fattigkvinne fra Saint-Germain. Hun het Marguerite Lévantine, og Max tok hennes navn – i tillegg til sitt eget. Robespierre var tjue år da han giftet seg med den nitten år gamle Marguerite. Hun ble fort gravid, men døde i barselseng. Barnet levde i et par måneder, men døde av underernæring.

Max sørget lenge, men så snart sørgetiden var over, giftet han seg med en ny kvinne fra fattigstrøkene av hovedstaden: Angélique Chardoin. De levde lykkelig sammen frem til hun døde av et nytt utbrudd av tuberkulosen. Det var et under at ingen av Robespierre-søsknene strøk med, for alle i deres gatestrøk døde. De flyttet straks til en annen gate – nærmere Saint-Nicaise.

Her giftet Max seg på nytt med en kvinne som derimot hadde penger. Hun var aristokrat, og hadde falt for ham mens han fraktet hennes verdisaker til rommet hennes på Château de la noblesse. Hennes navn var Élise Chaproix, og Max tok hennes navn.

Max og søsknene flyttet straks inn i et av Saint-Nicaises bedrestilte hus. Robespierre-søsknene og Élise levde lykkelig sammen, men forholdet mellom aristokraten og Max var kaldt og kjølig. Det endte derfor med at de skilte lag, men Max beholdt navnet. Élise mistet alt, for Max hadde rukket å bestikke dommeren i saken lenge før saken skulle stå. Élise sto på bar bakke – alt gikk til Max og hans søsken. Élise måtte derfor ty til prostitusjon for å klare seg.

Med sin nye formue, klarte Robespierre å drive med litt handel selv, men han holdt seg unna elvemannsarbeid, for han visste hvilke trusler som lå bak dette yrket – dessuten var det ikke en *sikker* inntektskilde. Han satset heller på skipsaksjer: han investerte pengene sine i en vekseler som hans sosietetsvenner hadde anbefalt.

På et tidspunkt ble han kjent med grev Niklas du Bern. Greven introduserte Max inn i politikkens verden. Max hadde rukket å bli 25 år; Ex 24; Leroin 23; Camille 22. Søsknene fulgte etter ham i politikken. De ville ikke la andre mennesker gå gjennom de samme kvalene som de hadde gjort.

#### **Politikk**

Grev Niklas du Bern tok til seg den unge Max og hans søsken. Utifra deres bakgrunn som fattige og foreldreløse, og deres kamp for å nå der de var, skjønte du Bern at det ville være nyttig å jobbe sammen med dem for å gjøre noe med tilstanden i hovedstaden, men også i Imperiet generelt. Max og brødrene var ivrige i hvordan man kunne reformere samfunnet. Camille ville heller tenke på hvordan man kunne løse de diplomatiske strabasene som ville oppstå. I hennes memoarer skriver hun:

> "*Det gjør meg infernalsk irritert at mine brødre ikke skjønner at vi må gjøre alt som står i vår makt for å bevare freden vi vil oppnå. De tenker bare på å reformere dette stendersamfunnet vi lever i. Allikevel hører de ikke på meg – den yngste i søskenflokken – hvilket er veldig nedrig gjort. Jeg forarger meg over dette. Derfor må jeg – som hjernen bak denne operasjonen – sørge for at republikken vi vil etablere, ikke rakner så snart vi har den foran oss. Grev Niklas du Bern er glad for at jeg tenker i lange baner, men han synes at jeg overdramatiserer. Så snart folket har fått den friheten de higer etter, vil alt gå på skinner uansett – men jeg vet bedre. Mitt arbeid vil ikke ta slutt, ikke før jeg* vet *at vi er sikret en god fremtid for oss og våre neste.*"
>
>

Max fikk seg mange tilhengere, og for utenom søsknene, samarbeidet han med blant annet:

* Lady Emily Class
* Paul Class
* Vicomte Mendeley d'Élbée
* Charlotte Clémén Corday
* Sir Percy Maskulin Blakeny
* Ruben Goldstein
* Grev Honoré Le Crotoy de Quéven-Névez
* Markise Benedicta Enigma Emigrant
* Grev Nicolas du Bern
* Grev Lanke Stim av Peterhead
* Jacques Denis
* Victoria Wolf
* Hoartio Fox
* Søsknene Home
* Gavroche Doryen
* Fyrstinne Dèsirèe de Baquér
* Familien Wolfgang
* Jarl Thomas Tynwald

Sammen med grev Nicolas du Bern, jobbet Max og søsknene med å etablere URK. De visste at det fantes mange som ønsket å endre på samfunnet, men dessverre var det ikke like mange aristokrater som det var tredjestandsborgere. Når de ikke hadde like mange økonomiske støttespillere som enkle sympatisører som utgjorde antallet, endte det med at URK kun hadde Robespierre-søsknene og grev du Bern som økonomiske personer.

Mangelen på personer som kunne være med og støtte dem med penger eller ressurser, førte til at Robespierre-søsknene var nødt til å spytte inn de fleste av inntektene. URK slet med penger, og den truet med å dø ut.

Tilstanden til komiteen endret seg derimot da grev du Bern ble henrett på Rettsplassen i Imperiets 180. år. Greven hadde gitt mot til republikanerne, og hans død ble gnisten som antente revolusjonen. Før hans død hadde greven skjenket Max herredømmet Karlox, og dermed kunne URK benytte seg av ressursene som herredømmet tilbød.

Dette førte dermed til at komiteen kunne utrette mer. Dette innebar hendelser som angrepet på Quéven-Névez, stormen av Château d'Le Ryxân, mordet på lady du Floem, stormen på akademiet KA, terrorangrepet på Château Ayguès-Capp de Versailles, Industri-krigen og flere hendelser.

I overgangen fra den gamle til den nye regjeringen, var det politiske fraksjoner som benyttet seg av trykkerier for å understreke sin forakt for motparten, og hvilke skade de ville påføre nasjonen. Derfor drev de med propaganda for å veilede folket. Max og hans tilhengere utnyttet dette til sitt fulle potensial. For å få folket på sin side, valgte Camille å utpeke en spesiell syndebukk: statsminister Zidane. Hun framstilte henne som en maktsyk kvinne som regjerte alt fra hodet til fingertuppene.

Robespierre-søsknene var dessuten arkitektene bak Industri-krigen.

#### **Oppdagelse av kreftene**

Max visste ikke om sine krefter om temming før han én dag vandret i hagen med sin læremester: grev Niklas du Bern. De diskuterte hvordan samfunnet burde moderniseres etter at de hadde fått fjernet det primitive monarkiet. Greven mente at det ville være nyttig å industrialisere først hovedstaden; Max mente at det ville være mer formålstjenlig å industrialisere hele nasjonen.

Det kom til håndgemeng, og det endte med at Max kastet tre epler på greven – uten at han berørte dem. Greven var tilfeldigvis en naturtemmer, og han kunne lære Max i å kontrollere den og bruke den til sine egne formål. Søsknene viste seg å være i besittelse av samme evne. De hadde arvet dette genet av moren – hun hadde derimot ikke hatt noen til å lære henne å temme det, og derfor var det ingen som visste at hun var i besittelse av det.

En kjølig natt regnet og lynte det. Max hørte fottrinn ute i gangen, og han gikk for å undersøke. En gruppe tyver viste seg å hadde brutt seg inn. Han grep tak i en pistol, og han fulgte etter dem ut i hagen (hvor tyvene hadde klatret over muren). Han skjøt mot dem, men bommet. Resultatet ble at de gikk til angrep på ham. Han prøvde å bruke sine evner som naturtemmer, men istedenfor oppdaget han en ny evne: lyn. Istedenfor å bruke ting i hagen, dalte det lyn ned i hagen. Lynene danset om Max før han sendte dem mot tyvene – som ble sendt opp i luften av lynene og døde. Søsknene hadde ikke arvet denne egenskapen. Faren hadde vært i besittelse av lyn, men det var heller ingen som kunne fortelle ham hvordan man oppdaget denne evnen – dermed ble hans gave en bevart hemmelighet.

## ***Temming***

Max var i besittelse av to elementer:

* Lyn
* Natur

Max begrenset seg til å bruke sin temming på mennesker på bare de mest nødvendige tidspunktene; han foretrakk å kjempe sine slag med ord i Nasjonalkonventet og gjennom sin trofaste håndlanger: Madame de Mauve-Muguet. Max brukte for det meste av sine krefter til å blidgjøre hagen i Château Valéry-Rambouillet de Tussarix, og til å duellere med motstandere av Republikken.

## ***Trivia***

1. Robespierre er inspirert av den virkelige personen Maximilien de Robespierre.
2. Robespierre var første president av Tussarix.
3. Robespierre var tenkt å være en galning fra tredjestanden som jobbet sammen med De tre utvalgte, men den rike, stormannsgale mannen virket som en større trussel – og en enda større fanatiker. En rik person har flere kontakter og er i stand til å gjøre mer enn en tredjestandsborger.
4. Robespierre ble kalt for Max av sine søsken. Ham selv foretrakk Robespierre, brødrene begynte å kalle ham for det. Camille brukte derimot kjælenavnet for å egle ham.
5. Robespierre var tenkt å være en ikke-temmer, men han ville virke mer truende med temming.
6. Noen av Robespierres evner er inspirert av *Star Wars.*