Lucifer

— Lucifer til Helvedes djævle, ved Skumleskægs bisættelse i *Ondskabens engel*

— Lucifer efter at være styrtet til Helvede i *Ondskabens engel*

**Lucifer**, også kendt som **Djævelen**, **Satan**, **Fanden**, **den faldne engel** og **Mørkets Fyrste** blandt mange andre navne, er enevældig konge over Helvede og grundlægger af selve riget. Han er udødelig, selv efter han besluttede at fratage djævlene deres udødelighed og lade døden trænge ind i Helvede. Derudover gør Lucifers status som Djævelen, noget, der er anderledes en en almindelig djævel, at Lucifer ikke ældes på sammen måde som andre djævle. Han var engang en af Guds højst rangerende ærkeengle, men da han gjorde oprør mod Gud, blev han og hans tilhængere nedstyrtet til Helvede. Lucifer er søn af to engle, der valgte at tage Guds side, da Lucifer angreb Himlens hær. Hans oldefar og oldemor fulgte ham dog, og blev styrtet ned i Helvede sammen med ham og hans hær. Efter grundlæggelsen af Helvede, hævnede Lucifer sig på Gud ved at friste Adam og Eva, de to første mennesker, til at spise af Kundskabens træ, hvilket førte til deres forvisning fra Edens have og tabet af deres udødelighed. Det lykkedes senere Lucifer at lokke Gud til at lade ham afprøve Job, for at se, om han var Gud tro. Lucifer tog Jobs familie, penge og hus, og det endte med, at Job forbandede Gud. Med tiden gik konflikterne i glemmebogen, og Lucifer og Gud blev atter venner igen, men de var aldrig så tætte, som de engang havde været. De indgik en alliance, Den Store Alliance mellem Gud og Helvede, som blev begyndelsen på mange samarbejder, så som skabelsen af Syndfloden og Egyptens ti plager. Lucifer forsøgte at friste Jesus i 40 dage og nætter i Judæas ørken. Djævelen forsøgte tre gange, men Jesus afviste ham hver gang, og forlod Satan. Lucifer ser på hændelse som hans største nederlag.

Nogle djævle begyndte med tiden at mene, at Lucifer var en for passiv regent, idet menneskeheden med tiden holdt op med at tro på, at Helvede eksisterede. En af disse djævle var Aziel Stofeles. Han forsøgte et år at myrde Lucifer og overtage tronen. Han forgiftede ham med en harefod, som knækkede hans udødelighed og gjorde ham dødeligt syg. Grundet sygdommen udvalgte Lucifer en arvtager, blandt menneskene idet en djævel havde risiko for at blive for ond. Han fandt den ondsindede dreng Søren, men ved en fejltagelse endte han i stedet med den artige dreng Filip Engell, da Søren skubbede ham ud foran en bil. Det lykkedes med besvær Lucifer at gøre Filip til en djævel ved at lade ham tro at djævlepigen Satina Mørch, som Filip var forelsket i, stadig var kærester med Aziel og bare legede med hans hjerte. Filip opdagede Aziels komplot mod Lucifer og hjalp med at gøre ham rask, hvorefter Lucifer forviste Aziel, og hans medskyldige mor, til Ydergård. Lucifer sendte Filip, som var blevet menneske igen, tilbage til jorden.

Filip vendte tilbage til Helvede en anden gang, hentet af Mortimer da hans terning var blevet stjålet, for uden den ville menneskeheden blive udødelig. Med pres fra tyvene, ældgamle djævle fra alderdomshjemmet Hvileløs, ønskede at dø, besluttede Lucifer at gøre Helvedes djævle dødelige. Mange djævle mente, at Lucifer havde forrådt dem og Størstedelen af djævlene forlod Helvede for at danne hær med de forbandede ledt af Aziel Stofeles, så de kunne styrte Djævlekongen. I starten lod Lucifer djævlene gå, men da han hørte rygterne om hæren lukkede han porten for alle på nær nye fordømte. I mellemtiden vendte Filip tilbage for tredje gang, da Søren kom til at sluge en af de to fremmaningspiller, Satina havde givet Filip sidste gang han var i Helvede. Filip var fulgt efter. Med Lucifer og Guds hjælp fandt de ud af, at Søren var endt i Hades. Lucifer begyndte at forberede riget på en kommende krig mellem dem og Aziel. Han opsøgte Gud for at bede om assistance. Da en af Lucifers gamle slotstjenere, Grumske, som i virkeligheden arbejdede for Aziel, dukkede op og myrdede Skumleskæg, Helvedes portvogter, og en tyster, som han var kommet med, bortførte Satina, fik Lucifer djævlen pågrebet og lænket i torturkammeret under sit slot og forsøgte at få ham til at røbe, hvor Aziel holdt til i Ydergård. Det var kun da Filip opsøgte Grumske, at djævlen talte, idet Filip blev en djævel for anden gang og torturerede svarene ud af en ældre djævel. Den Store Djævlekrig mellem Aziels hær og Helvedes resterende djævle og de fordømte. Aziel misbrugte Guds guddommelige kræfter til at vinde krigen. Under slaget i Helvede var Aziels hær tæt på at vinde krigen, men så kom Gud og hans englehær Lucifers hær til undsætning og vendte krigens udfald på et øjeblik. Efter Aziel blev dræbt af Filip Engell lod Lucifer hans lig spidde i Pæleskoven. Lucifer bragte Filip tilbage til Helvede en fjedre gang på Guds påbud, men havde ingen idé om, hvorfor Gud have spurgt efter ham. Det viste sig senere, at Aziels højre hånd, Drole, havde fået Lilit til at bortføre Jesus og hans søn, Josef, og bragt dem til en glemt underverden, hvor Drole havde tvunget Jesus til at genoplive Aziel.

## Historie

For flere tusinder hvis ikke milliarder af år siden blev Lucifer født af to engle. På dette tidspunkt havde han et andet navn, som ikke er kendt. Lucifer fik på et tidspunkt en højtrangerende position som ærkeengel og var en af Guds nærmest betroede.

### Syndefaldet

Da Gud havde skabte menneskene Adam og Eva, besluttede han, at englene skulle fejre dem, da de var enestående væsener, skabt i Guds eget billede. Dette mødte stor protest fra Lucifer, der ikke dukkede op til festlighederne. Ærkeenglen Mikael ledte efter ham og fandt ham foran Kundskabens træ, i færd med at spise et af dets æbler. Her fortalte Lucifer Mikael, at mennesket skulle tilbede englene, da de var kommet til først og mente desuden, at englene var højere stående end mennesket, da mennesket blot var skabt af støv og mudder. Den selvglade ærkeengel mente, at deres herre forlangte, at de skulle fejre mennesket, ved at lade sig ydmyge, blive spottet og holdt for nar. Mikael var chokeret over hans medengels vrede ord, og advarede ham om, at Gud vil blive vred. Den fremtidige djævlekonge svarede, at så måtte hans vrede møde hans, og de ville få at se, hvis der var størst. Han bredte sine vinger ud og fløj af sted, med det halvspiste æble liggende tilbage.

Lucifers mørke følelser blev til selvglade tanker, og han begyndte at forføre og manipulere sine medengle. Med velvalgte ord, men med slangens stemme, fik han med tiden samlet sig en betydelig skare af tilhængere, som han fik til at dele samme mening om Gud, mennesket, og som ønskede lige så kraftigt som ham selv, at styrte Guds styre. Lucifers holdninger var strit imod dem Mikael, der var anfører for Guds englehær, havde, et forhold som senere udviklede sig til reel fjendskab. Det kulminerede i en krig mellem de oprørske faldne engle, ledet af den fremtidige djævlekonge, og Guds engle, anført af Mikael. Oprørernes hær var næsten lige så stor som Guds. I lang tid stod alle stille, så trådte Mikael og Lucifer frem hver især og gik hinanden i møde. I midten af slagmarken mødtes de to gamle venner, nu fjender, og Mikael ytrede, at "Hovmod står for fald" og tilføjede et enkelt ord, der aldrig var blevet udtalt før i Himlen: "Satan," det hebraiske ord for "fjenden" eller "modstanderen". "Satan" mente, at hvis hans krigere var hovmodige, så var Mikaels hær tjenere og trælle og endnu et dyr, Gud og mennesket kunne befale over. Hans medkrigere grinede hånende ved disse ord. Satan så på Mikaels hær, og opdagede sine egne forældre i Guds hær, og indså, at de hellere ville kæmpe imod deres søn end følge ham i hans oprør mod Gud. Derimod havde Satans oldeforældre fulgt ham. Hans oldefar hed Søren.

Satan kunne ikke se Jahve nogen steder og spurgte Mikael, om han ikke havde turdet vise sig, hvorpå Mikael svarede, at det havde han ikke, af frygt for, hvad han ville gøre ved Satan, og desuden havde han ikke ment, det var nødvendigt. Som Mikael sagde, var Satan "blevet vejet, og fundet for let." Mikael gav den faldne engel en sidste chance til at overgive sig, eller han og hans medsammensvorne ville blive fældet med sværdet, men truslen skræmte ikke Satan, som i stedet, fortæret af sit hovmod, meddelte, at Mikaels hær være dem, som tabte slaget, og han selv ville sætte sig på tronen over Himlens stjerner og være "det højeste." Mikael sagde, at Satans skæbne var lige så sort som hans hjerte, men den faldne engel svarede igen med, at Mikael måtte bebrejde Jahve selv det, da han havde skabt hans hjerte og alt, hvad det rummede. Mikael mente derimod, at mørket i Satan ikke var Jahves vilje, men Satans egen, og at han måtte bøde for sit forræderi. Men i slaget som fulgte, som var så mægtigt at det rystede selve skabelsen i sin grundvold, led Satan og hans hær et mægtigt nederlag. Selv Jahve havde ikke forudset hvilke frygtelige konsekvenser, striden ville have.

Engle blev fældet, kvæstet, fik skåret deres vinger af, men ingen af dem kunne dø, for de var udødelige. Til sidst, efter lang tid, lød et skrig. Satan stod med et knækket sværd i hånden og blodet dryppede fra et dybt sår i hans højre side. Han stod overfor Mikael, hvis sværd var dyppet i Satans blod, der nu var kulsort, og hans blik rummede kun barmhjertighed. Mikael rystede kort på hovedet og huggede begge af Satans svanevinger af med sit sværd. Denne gang skreg den faldne engel ikke, han stirrede blot på de afskårne vinger, der lå i det blodige græs, og alting synes at fryse, da alle de kæmpende stivnede. De fornemmede alle sammen, hvad der var sket, at Satan, den faldne engel, havde tabt. Så beordrede Mikael Satan til at flygte og befalede dem sendt til Helvede. Såret og blødende blev Satan og resterne af hans hær jaget ud til Himlens grænse af Guds krigere, hvorefter selve hvælvet åbnede sig op som en gigantisk mund og sugede alle oprørerne ind i det altædende mørke bagved. De faldne engle faldt mens de skreg.

I sidste ende, var det Satans og hans tilhængeres egen hovmod, som blev deres nederlag. Efter Satan forrådte Gud, var Lucifer og Mikael tvunget til at vælge hver sin side med et evigt fjendskab til følge.

Mens Satan faldt, brændte han så kraftigt af arrigskab, at han lyste op som en brændende stjerne på himlen. Herfra fik han tilnavnet Lucifer, som på latin betyder "Lysbæreren".

Efter Lucifer og hans hærs fald, ændredes alle de faldne engles skikkelser sig drastisk på grund af, at de havde ladet deres mørkere side tage over. I deres afskårne svanevingers sted, var der vokset flagermusvinger. De havde fået haler, og horn var vokset ud fra deres pande. Den første, som rejste sig i Helvede, hvor de alle var landet, var Lucifer. Han så det kæmpemæssige, golde fængsel an, og overvejede mulighederne. Så bad han sine djævle at rejse sig, og talte til dem. Fortalte dem, at det første slag var tabt, men at krigen ikke var over, og lovede dem hævn over Gud og hans engle.

I eftertiden fik Lucifer skabt et rige i Helvede med ham selv som dets fyrste. Og selv om Helvede var et sted fuld af ondskab, smerte og tortur, lykkedes det djævlene at lave et fungerende samfund.

### Syndefaldet

Disse selvglade tanker voksede sig kun større, og det førte til, at han forsøgte at friste Adam og Eva for at så splid mellem dem og deres hersker. Gud havde fortalt de to mennesker, at hele Edens have tilhørte dem, at de måtte spise af alle frugter, på nær frugten fra ét bestemt træ, træet til kundskab om godt og ondt, for så ville de dø. Den fremtidige djævelkonge, forklædt som en slange, opsøgte Eva og lokkede hende til at spise af æblet, ved at fortælle hende, at Gud havde løjet for dem, og at hvis de spiste frugten ville de kunne skelne godt fra ondt. Han forsikrede hende om det ved at fortælle hende, at han selv spiste af frugten, og at det var derfor, han vidste så meget, og han var tilmed ikke død af det. Så sagde han, at hvis træet giver viden om godt og ondt, er det en god ting, for hvis ondskaben findes, er det klogt at kunne genkende den, så den kan undgås, og at Gud umuligt kan straffe dem for det, hvis han er retfærdig, og hvis han er uretfærdig, bør han slet ikke adlydes. Lucifer slutter af med at sige, at Gud muligvis prøver dem, for at se, om Eva og Adam tør overvinde deres frygt for døden og få kundskaben om godt og ondt, fordi han ved, at hvis de spiser af frugten, så ville deres sind åbnes, og de ville blive som Gud selv - blive til guder. Det lykkedes og Eva spiste af æblet, og da Adam så, hvad hun havde gjort, lokkede hun ham til at gøre det samme, med en stemme, der pludselig var som Lucifers blide slangestemme. Pludselig opdagede de, at de var nøgne, og de skammede sig over det, hvilket var nyt for dem.

Da Gud kaldte på Adam, og finder ham, opdagede han med det samme deres illoyalitet, og selv om Eva påstod, at de var blevet lokket af slangen i haven, var Gud nødt til at forvise de to mennesker til Jorden. De var ikke længere udødelige, dermed var det blevet deres skæbne at dø. Lucifer så på fra et skjult i krattet et sted, mens begivenhederne tog sin gang, og både glædede og frydede sig ved det, der senere skulle blive kendt som den første og største af Djævelens triumfer. Det tog kun Lucifer en dag at lokke mennesket i fordærv.

### Jesus' fristelse

Lucifer forsøgte endnu en gang at såre Gud ved at forsøge at friste hans enbårne søn, Jesus Kristus, men han fejlede og forsøget blev til Lucifers største nederlag nogensinde. Lucifer rejste til Jorden og opsøgte Jesus i Israels ørken. Jesus, som var mager og klamrede sig til en vandrestav, slæbte sig gennem den bagende ørken, klædt i en laset og beskidt kjortel, der engang havde været hvid. Hans lange hår klistrede svedigt til hans hoved, og han så ud til at kunne besvime hvert øjeblik.

I skyggen af en stor sten var Lucifer dukket op ud af intet, klædt i løse, sorte klæder. Han bemærkede, at Jesus så træt ud og spurgte ham om, hvad det var, han gjorde ved sig selv.

Jesus stoppede op og vendte sig mod Lucifer. Han hævede så sin vandrestav og pegede på Lucifer, og sagde, at han kendte ham. Lucifer samlede en knytnævestor sten op fra jorden og bemærkede, at Jesus havde vandret gennem ørkenen i fyrre lange dage uden at få hverken vådt eller tørt. Han spurgte Guds Søn, om han ikke var sulten eller tørstig. Et øjeblik stod Satan og Jesus og kiggede hinanden i øjnene. Så gav Lucifer Jesus stenen og satte ham en prøve: Hvis han virkelig var Guds Søn, så kunne han gøre stenen til brød. Jesus' øjne faldt på stenen, og hans mave gav sig til at knurre højlydt. Djævelen smilede tilfreds, men Jesus nægtede og sagde, at han var mæt, og at mennesket ikke lever af brød alene, men også af ordene fra Guds mund. Jesus vendte sig bort. Lucifer råbte, at han skulle vente og løb efter ham, bredte sine store flagermusvinger ud og fulgte efter Guds Søn.

Senere befandt Lucifer og Jesus sig oppe på taget af et tempel i byen Jerusalem. De stod på tagkanten. Lucifer fortalte Jesus, at han ikke havde vinger ligesom ham, fordi mennesket var et laverestående væsen, men at for Jesus Kristus burde det ikke betyde noget. Han gav ham endnu en prøve: bevis, at han er Guds Søn, ved at kaste sig ud over byen og lade englene gribe sig. Jesus kiggede et øjeblik på Lucifer og rystede på hovedet, og sagde, at Djævelen var fristeren, ikke ham, og at han ikke frister sin Gud. Jesus vendte sig og gik væk fra tagkanten. Lucifer stirrede efter Jesus med dirrende kæbemuskler, og hans hale piskede frem og tilbage som hos en vred kat. Han fløj igen efter Guds Søn.

Til sidst stod Lucifer og Jesus på toppen af en høj bjergtinde, over dem var ikke andet end blå himmel, og selv fuglene og skyerne kunne ikke komme op i disse svimlende højder, hvor der var udsigt over hele kongeriger, dybe oceaner, rivende floder, vilde skove, langstrakte ørkener, sneklædte bjerge, dyr og mennesker, der ikke var større end de allermindste insekter. Lucifer havde lagt en arm rundt om Jesus' skuldre. Han hvislede til manden, at hele verden kunne blive hans, hvis han blot ville lade sig falde på knæ og tilbede ham. Denne tredje gang kom Jesus' svar hurtigere, med de kendte ord: "Vig bort, Satan." Jesus rystede Lucifers arm af sig, og sagde, at Djævelen havde spildt nok af hans tid, og at han tjente Gud og Gud alene. Jesus vendte sig om og gik, mens Lucifer sank sammen, som om han havde fået et ildebefindende. Sved perlede ned over hans ansigt, og han hev efter vejret. Lucifer stønnede en forbandelse og faldt på knæ, udmattet og slået.

### Lucifer og Gud som venner

På trods af Lucifer og djævlenes had mod englene og deres tørst efter hævn, gik de gamle stridigheder for de flestes vedkommende i glemmebogen, og selv om Lucifer og Gud stadig havde deres uenigheder, var de ikke udødelige fjender længere. Der skulle mere til at spolere et gammelt venskab, og Gud fik nemmere ved at tilgive, da han blev far. Lucifer og Mikaels fjendskab vedblev dog, og det ville forblive sådan i evigheder.

## Fysisk udseende

Lucifer har lys, hvidbleg hud og sort, kort, skinnende, sort hår, der går ned i en spids i panden, mellem hornene, og minder om sort silke mod hans lyse hud. Hans hud er glat som slangeskind, og hans tænder perlehvide. Lucifers fingre er lange og smidige, og hans negle er lange, skarpe og krumme. Lucifers øjne er blæksorte - så mørkesorte, at selv den dybeste grav i den mørkeste vinternat er som en oplyst balsal i sammenligning med dem, og de gløder med sådan en kraft, at det er svært at se ind i dem. De er som to små sole, der funkler, som mørket mellem stjernerne i himlen. Han har enorme, mørkesorte flagermusvinger, der er groet ud af hans skulderblade, og har en lang hale med en haledusk, der vokser ud af hans bagende. Han har to mørkesorte, glatte, spidse gedebukkehorn, der vokser i en flot og elegant bue fra hans pande lige under hårgrænsen. Hans sorte hår er ofte strøget tilbage. Lucifer bærer Lucifer ofte sort jakkesæt og en sort kappe, der hænger fra hans skuldre. På hans hage har han et strittende, veltrimmet fipskæg, som er langt nok til at blive snoet. Hans blod er også sort, som hos andre djævle.

For tusindvis af år siden var Lucifer en ærkeengel. Da var hans ansigt fuld af farve og kraft, hans sorte hår halvlangt og hang om hans ansigt. Dengang bar han en hvid kåbe, som kun viste spidserne af de to snehvide svanevinger, der voksede fra skulderbladene på hans ryg. Hans øjne var brændende mørkeblå. Under krigen i Himlen var han iført en harnisk, hans ansigt var delvist skjult af en hjelm af sølv, på hans venstre arm bar han et sort skjold, og fra hans bælte hang en sammenrullet pisk og et sværd. Ved afslutningen på Den Store Krig, der endte med Lucifer og hans tilhængeres nederlag, blev Lucifers svanevinger afskåret af ærkeenglen Mikael. På dette tidspunkt var hans blod begyndt at blive mørkere grundet hans mørkere følelser, så det var mørkerødt. Han havde også fået et dybt sår i højre side af Mikaels klinge. Efter Lucifers hærs nederlag i Himlen, og efter at ham og hans sammensvorne blev nedstyrtet fra Himlen til Helvede af Mikael, ændrede han og hans tilhængeres udseende sig drastisk. Da han rejste sig i Helvede, havde hans udseende ændret sig til det dæmoniske han kendes for i dag - horn, hale og flagermusvinger, der var vokset ud i de afskårne svanevingers sted.

Første gang Filip Engell drog til det hinsides var Djævelen dødeligt syg og det gjorde sig tydeligt i hans udseende på daværende tidspunkt. Mere om det i sektionen længere nede.

Lucifers blik kan til tider blive hårde og mørkere, og de synes at kunne vokse sig større og mørkere, når han forsøger at friste andre. Lucifer kan se rasende ud, og hans blik kan også blive så koldt, at det rent faktisk udgyder kulde, så mærkbar, at man kan se sin egen ånde i deres nærvær. Til tider kan hans øjne få et satanisk glimt. og til tider har han også smilet lumsk. Når han er nervøs spiller et lille tic ved hans højre øje. Lucifer ligner ikke en, der tolerer indvendinger.

Dengang Lucifer forsøgte at friste Jesus Kristus i ørkenen var han klædt i løse, sorte klæder, med en tilhørende sort kappe der dækkede hans enorme flagermusvinger, og han så ung og stærk ud, med øjne, der gnistrede mørkt.

Da Lucifer fristede Eva til at spise af Kundskabens træ, var han forklædt som en slange, og det slangeham, han bar, er udstillet på Helvedes museum. Lucifer er i stand til at forvandle sin tunge til en smal, spaltet slangetunge, når han ønsker det.

Da Satina Mørch var blevet bortført af en af Aziel Stofeles' tystere, var Lucifer blevet blegere end normalt, hans pupiller bittesmå og hans øjne blodskudte, og han så næsten syg ud igen.

Da Lucifer holdt tale ved Skumleskægs bisættelse i Helvedes sorte kirke, havde han redt sit hår glat tilbage mellem hornene, der var trukket en smule sammen af dybe rynker i hans pande. Hans ansigt var blegt og hærget, mærket af dårlig søvn grundet den kommende krig med Aziel Stofeles. Han bar et sort jakkesæt. Senere samme nat, da Mortimer havde fortalt Lucifer at han ikke kunne gøre Djævelens hær udødelig, uden også at gøre samme for Aziels djævle, havde Lucifers hår, der ved ceremonien var tilbagestrøget, strittet en smule, og han var mærket af mørke rande under øjnene.

Under slaget i Helvede bar Lucifer en hjelm, et skjold og sit sværd. Under slaget blev han fældet af en gruppe på fem gragorner. Han var blevet påført et dybt sår i siden under slaget og blod strømmende fra det. Det blødte også fra hans næse, sved drev ned over hans ansigt, der var blegt, og hans blik var sløret af udmattelse.

Til tider bærer Lucifer slåbrok, og når han skal sove har han både en sort pyjamas og en natkåbe at vælge mellem. Han har også en nathue med huller til hornene i hans pande, som han bærer når han sover.

### Sygdom

Da Lucifer blev forgiftet med harefoden og blev dødeligt syg, ændrede hans udseende sig drastisk over en kortere periode. Blot to nætter efter at harefoden var blevet placeret under Lucifers seng havde sygdomstegnene vist sig, og på blot fire uger var han gået fra at være udødelig til at ligge for døden, svagelig og gammel, men Filip Engell nåede at redde ham i sidste sekund og gøre ham rask igen, hvorefter hans sind og krop helede fuldstændigt, som om han aldrig havde været syg, og hans horn voksede ud igen. Under sygdomsforløbet havde Djævelen forgæves forsøgt at skjule sygdomstegn med vandkæmmet hår og nystrøget tøj.

Det første synlige tegn på sygdom var udslæt på Lucifers vinger. Blot tre uger efter var hans ryg blevet krum, fine revner var begyndt at tegne sig i hans horn og der var begyndt at falde små flager af enkelte steder som gammel maling, hans mørke øjne var blevet matte og blodskudte, hans negle var gule og en streg af sved glinsede på hans overlæbe. Hans hud var også blevet knoglehvid. Til tider havde han haft hængende horn og mørke rande under øjnene. Han havde blodige, spruttende, kvælende hosteanfald, der fik hans stramme ansigt til at antage en flammerød kulør. Lucifer havde til tider haft et nervøst tic, der spillede under højre øje. Hans tic blev værre da han fandt ud af, at han havde fået fat i den forkerte dreng med Filip Engell: han havde pludselig set umådelig sløj ud og meget lille i sit jakkesæt, han vaklede når han gik, og udstødte nogle krampagtige lyde, som var han på nippet til at kaste op.

Da han opdagede at Filip var en "1'er" havde han haft et sygt blik i øjnene og det lille tic under højre øje var vendt tilbage. Han prustede tungt og hans tilbagekæmmede hår strittede til alle sider. Da Filip fejlede alle sine første opgaver i Prøverummet havde Lucifer trukket vejret tungt og udmattet, det lille tic under højre øje var tilbage, hans sorte hår var uglet og en blå blodåre pulsede midt i hans pande. Lidt efter havde han fået et brækanfald, der fik hans ansigt til at blive sygeligt grønt og hans blodskudte øjne til at bule ud. Efter at have kastet op så Lucifer død ud, med askegrå hud og horn, der var blevet glansløse og hældede til hver sin side som visne blomster. Da det lykkedes Lucifer at overbevise Filip om, at ondskaben var nødvendig, havde han fået lidt af farven tilbage i sit blege ansigt.

Efter Filip havde dumpet flere opgaver havde Lucifer haft et sygt blik og hans rødsprængte øjne løb så meget i vand, at tårer trillede ned ad hans kinder. Da Lucifer anså en mulighed for at lokke Filip med falske venskaber, havde hans blik udvist medlidenhed og det var som om det røde i dem var forsvundet, og som om de var mørke som nattehimlen igen. Efter prøvesmagen strålede Lucifers øjne så kraftigt, at det næsten gjorde ondt at se ind i dem, og hans øjne så ud vokse sig større. Men da Filip afviste ham havde Lucifer lignet en, der havde fået en lussing, og hans ansigtsudtryk havde set helt forkert ud, hans øjne mere rødsprængte og slørede end nogen sinde.

Da det lykkedes ham at nå Filips skyggeside gennem hans jalousi på Satina Mørch og Aziel Stofeles, havde Lucifer haft havde et sært smil og et glimt i øjet, Filip aldrig havde set før, og havde fået lidt farve tilbage i kinderne. Efter Filip klarede sin første opgave havde Lucifer strålet som solen over dem i Prøverummet. Næste nat var Lucifer kommet til at knække sit ene horn, så det brækkede over. Hans læber var begyndt at bævre og han havde set sygere ud end nogensinde. Samme nat var Lucifers tilstand forværret i sådan en grad, at Filip var nødt til at lave selvstudium.

To nætter senere var han svær at genkende. Hans hud hang hud løst om ansigtet som laset tøj, han var bleg som en vintermåne, hans øjne var sunket så dybt ind i deres huler, at de næsten ikke kunne ses, og hans sorte hår var svundet ind til tjavsede totter. Hans knækkede horn var sat på igen med klisterbånd, men sad sjusket og skævt. Hans læber var sprukne, hans fingre kloagtige og han virkede søvndrukken. En nat senere var han slet ikke til at genkende. Da var han indtørret og indskrumpet som en gammel mumie, hans fingre var knoklede og han var så svag, at han ikke kunne smile. Begge horn var knækkede, det ene manglede helt, det andet hang og dinglede foran panden i et stykke snavset klisterbånd. Hans ene vinge ragede mærkeligt ud til siden og hang mod gulvet, som var den brækket. Hans ansgigt var så hvidblegt, at det syntes at lyse i mørket som en deform måne. På daværende tidspunkt gik han også med en stok. I en vending kom han til at knække klisterbåndet så hornet røg på gulvet og smuldrede som aske, og efterlod ham fuldstændig hornløs.

Senere samme nat lå Lucifer for døden: blot knogler klædt i slap hud, hans brystkasse indsunken, hans kinder gustne og hans mund let åben, stivnet i den sidste udånding, men han træk stadig vejret med en svag, hvæsende lyd. Efter Filip fjernede harefoden, begyndte Djævelen straks at blive rask. Hans vejrtrækning voksede sig tydeligere og kraftigere og en let rødmen voksede frem på hans kinder, og forgrenede sig og foldede sig forsigtigt ud, så der blev tegnet en smule varme i det kolde ansigt. Selv om hans blodsprængte blik var træt og sløret, skinnede det med en kraft, Filip aldrig havde set. Næste nat var han tydeligt i bedring: Farven var tilbage i kinderne og vejrtrækningen var let og ubesværet, men han manglede stadig sit hår og horn.

Under Skarnstregsfestivalens afslutningsmiddag havde Lucifer snydt for at få sig selv til at se raskere ud, idet hans sind var helet hurtigere end hans krop: Han havde brugt sminke, havde limet horn fast til sin pande, og havde taget en paryk af skinnende sort hår på. Man kunne dog godt se, at det ene horn gabte lidt nede ved hovedbunden, hvis man så virkelig godt efter. De falske horn så sunde og spidse ud. Hans øjne var dog stadig lidt blodskudte og hans kindben stadig noget markeret, men ellers virkede sygdomstegnene til at være forsvundet helt.

Da Filip Engell et halvt år senere vendte tilbage fra jorden til Helvede, hvor der kun var gået to måneder, var alle Lucifers sygdomstegn borte, hans hår var vokset ud igen og hans hud var blevet helt glat som slangeskind igen.

## Evner

Lucifer er en mester i manipulation og har muligvis kræfter lig temptanernes fristelsesevner, men det er ikke klart, om hans ekstraordinære evne til at manipulere er overnaturlig eller ej. Han ser dog ud til at have visse mørke kræfter, da han har skabt "Prøverummet", et rum der kan nås gennem hans studerekammer, hvori han kan vise ethvert scenarie. Lucifer referer til dette som "lidt mørk magi" på et tidspunkt. Med sine enorme flagermusvinger, er Lucifer også i stand til at flyve. Det tyder også på, at han har evner til læse folks følelser og tanker. Lucifer har også evnen til at forvandle sig selv.

## Optræder i

### *Den Store Djævlekrig*

* *Djævelens lærling*
* *Dødens terning*
* *Den forkerte død*
* *Ondskabens engel*
* *Den faldne engel*
* *Den faldne djævel*

### *Slaget i Caïssa*

* *Åbningen*
* *Tågemandens død*
* *Skakmat*

## Info

* Lucifer drikker både kaffe, vin og æblemost, og han ryger tobak i en pibe.
* I *Djævelens lærling*-musicalen spilles rollen som Lucifer af Kasper Leisner.

## Galleri

Kasper Leisner som Lucifer i musicaludgaven af *Djævelens lærling*. De valgte at give Lucifer langt hår i musicalen, mens det er kort i bøgerne. De valgte også at give ham knogleagtige horn, som i stedet for at være almindelige horn er en slags krone, og med mere end ét horn i. Vingerne er også ændret fra at være kæmpe sorte flagermusvinger til hvide englevinger, dog formørkede for neden, muligvis som hentydning til hans oprindelse som ærkeengel. Dette billede stammer fra nær begyndelsen på musicalen, da Lucifer er dødssyg.Kasper Leisners Lucifer nær afslutningen på musicaludgaven af *Djævelens lærling*, hvor han er blevet rask.Kasper Leisners Lucifer mister sit ene horn i musicaludgaven af *Djævelens lærling*.
## Referencer

1. ↑ 1,00 1,01 1,02 1,03 1,04 1,05 1,06 1,07 1,08 1,09 1,10 1,11 1,12 1,13 1,14 1,15 1,16 1,17 1,18 1,19 1,20 1,21 1,22 1,23 1,24 1,25 1,26 1,27 1,28 1,29 1,30 1,31 1,32 1,33 1,34 1,35 1,36 Kenneth Bøgh Andersen. *Djævelens lærling*. Høst & Søn. 2005.
2. ↑ 2,00 2,01 2,02 2,03 2,04 2,05 2,06 2,07 2,08 2,09 2,10 2,11 2,12 2,13 2,14 2,15 2,16 2,17 2,18 2,19 2,20 2,21 Kenneth Bøgh Andersen. *Ondskabens engel*. Høst & Søn. 2010.
3. ↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 3,4 3,5 3,6 3,7 Kenneth Bøgh Andersen. *Dødens terning*. Høst & Søn. 2007.
4. ↑ 4,00 4,01 4,02 4,03 4,04 4,05 4,06 4,07 4,08 4,09 4,10 Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.
5. ↑ 5,0 5,1 Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne djævel*. Høst & Søn. 2016.
6. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.
7. ↑ 7,0 7,1 7,2 7,3 7,4 7,5 Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne engel*. Høst & Søn. 2015.
8. ↑ Spørgsmål og svar på Den Store Djævlekrigs officielle Facebook side: Lucifers familie.
9. ↑ Kenneth Bøgh Andersen. *Den forkerte død*. Høst & Søn. 2009.