Strv m/21

Перший зразок Pansarvagn fm/22 (Strv m/21) під час тестових пробігів.

### Тип двигуна

Рядний, 4-циліндровий, карбюраторний Daimler-Benz 1910 рідинного охолодження, потужністю 56 к.с.

### Глибина броду

0,6 м

**Stridsvagn m/21** або **Strv m/21** – шведський легкий танк. Закуплені у Німеччині та зібрані у Швеції німецькі легкі танки LK II. Перший танк шведської армії.

## Історія

Незадовго до кінця Першої світової війни, у 1918 р. в Німеччині був розроблений танк LK II (нім. *Leichte Kampfwagen* — легка бойова машина). У зв'язку з поразкою Німеччини у війні танк LK II так і не надійшов на озброєння Німецької армії. У 1919 р. всі німецькі танки пішли на переплавку, включаючи прототипи легких танків LK I і LK II, що пройшли випробування влітку - восени 1918 р. Німцям було заборонено мати власні танкові сили, проте робота по танках LK зовсім не зникла задарма.

Вперше спробу отримати танк шведські військові зробили у липні 1919 р. Судячи з того, що йшлося про легкий танк, начальник Генерального штабу генерал Карл Більдт мав намір придбати англійський Mark A Whippet. На це вказує й загальна сума — 40 тисяч шведських крон. Втім, відсутність у скарбниці грошей змусила військових забути про цю ідею.

Повернулися шведи до отримання танків у квітні 1920 р. У структурі шведського військового керівництва було створено "Піхотний комітет", який займався вивченням зразків озброєння, що застосовувалися в роки Першої світової війни. До них належали і танки. Підкорявся комітет артилеристам, так як у багатьох країнах до певної пори танки належали до артилерії. Зрештою шведські військові все ж таки змогли отримати від парламенту фінансування. 11 січня 1921 р. парламент Швеції Риксдаг надав грант у розмірі 1 651 900 шведських крон на випробування так званих "технічних засобів".

Приблизно в цей же час з Берліна надійшло повідомлення від майора Лофтмана. Військовий аташе запросив у KAAD (швед. *Kungliga Arméförvaltningens artilleridepartement* - Департамент артилерії королівської армії) дозвіл на пошук у Німеччині шляхів придбання артилерії та танків. Отримавши дозвіл Лофтман досить швидко вийшов на фірму "Steffen & Heymann" з Берліна. Згідно з листом від 21 лютого, нею пропонувалася артилерія, артилерійські тягачі, озброєння для танків і, що найголовніше, самі легкі танки.

Фірма "Steffen & Heymann" була не виробником, а посередником, за яким стояли великі німецькі компанії. 18 березня 1921 р. з Берліна надійшов лист, у якому вперше за 184 тисяч марок покупцям пропонувався "легкий тягач" без вказівки виробника. На прикладеній фотографії легко впізнавався Hanomag WD Z 25. Другий, важкий трактор, що пропонувався "Steffen & Heymann", був оснащений 35-сильним двигуном і мав тягу 7 тонн. На прикладеній фотографії легко впізнавалося шасі LK II. Його моторний відсік прикрили капотом, але те, що це був спочатку зовсім не трактор, фахівець легко визначить. За таку машину просили 198 тисяч марок.
Німецькими проєктами зацікавився шведський уряд, який знайшов спосіб придбати десять танків, що зберігалися на заводі в Німеччині в розібраному стані.

Переговори трохи затяглися, лише 14 липня "Steffen & Heymann" конкретизувала свою пропозицію. У листі, адресованому KAAD, йшлося про 15 тракторів. Ціна на одне шасі злетіла до 261 тисяч марок, при цьому тепер додатково до нього пропонувалося і бронювання. Обходилося воно 184 тисячі марок, тобто повністю один танк мав коштувати 445 тисяч. Як силова установка пропонувався двигун автомобіля Opel 25/55 PS об'ємом 6,5 літра і потужністю 63 к.с. Сам танк мав бойову масу близько 9 тонн, тож його питома потужність була більш-менш прийнятною. Неприйнятною була ціна. Співробітники "Steffen & Heymann" стверджували, що такі ж машини робляться для Югославії, але це не відповідало дійсності. До того ж, шведські військові швидко з'ясували, що аналогічні машини можна отримати і в іншому місці.

На початку липня до KAAD надійшов лист від майора Лофтмана, який повідомив про те, що знайшов цікавішого продавця. Ним виявилася фірма "Wilhelm Ugé, Gmbh", теж із Берліна. Це була така ж фірма-посередник, але з більш адекватними цінами. Обсяг пропонованої нею партії був скромнішим — 10 танків, але умови виявилися настільки вигіднішими, що вже на початку липня німці отримали завдаток у 100 тисяч шведських крон. Трохи згодом "Wilhelm Ugé, Gmbh" отримала стільки ж за 5 машин. До переговорів підключився капітан Шентсрьом, голова інженерного управління KAAD (A5). Також з ним до Берліна приїхав капітан Елліот, який очолював управління A9, відповідальне за моторизацію артилерії.

Усього за танки було заплачено 2,5 мільйона марок, або 250 000 марок за танк. Сума виглядає немаленькою, але варто мати на увазі, що тоді німецька марка мала зовсім невисокий курс, зміцніла вона лише в середині 1920-х рр. Реальна ціна за один LK II склала всього близько 18 тисяч шведських крон. За курсом 1921 р. це становило трохи більше 4 тисяч тодішніх доларів США, що для легкого танка було цілком адекватною ціною.

У 1921 р. шведи запропонували, оминаючи міжнародні угоди, надати їм для випробувань кілька зразків танків LK II на шасі фірми "Daimler". Замовлення було виконано вчасно та танки переправили до Швеції під виглядом сталевих листів та деталей тракторів, де й були зібрані. Причому ці "сільськогосподарські машини" частково відповідали варіанту LK III, так і не реалізованого в металі в роки Першої світової війни.

Перші 5 "тракторів" були доставлені до Швеції до 21 вересня 1921 р. Машини, що залишилися, прибули до кінця місяця. Набагато складніше було з бронею. Перші поставки розпочалися лише на початку січня 1922 р. Спочатку почали надходити окремі набори броньових деталей, з яких, втім, зібрати хоча б одну машину було неможливо. Матеріал для кріплень з'явився лише в середині січня, а решта деталей продовжувала прибувати як мінімум до середини березня, що гальмувало процес складання. З іншого боку, стороннім спостерігачам, які могли стежити за виконанням положень Версальського договору Німеччиною, так було важче зрозуміти, що за трактори купили шведи.

Почалися складальні роботи навесні 1922 р. Існує розхожий міф, нібито роботами зі збирання керував сам Йозеф Фольмер, творець LK II. Насправді це не так: для організації складального процесу "Wilhelm Ugé, Gmbh" виділила фахівця на прізвище Штегер (Steger). Перший танк був зібраний до перших числа квітня в арсеналі "Stockholm Tygstation", обійшлося це в 3 400 шведських крон. Розрахунки показали, що дешевше задіювати потужності судноверфі у Стокгольмі. Після приймання першого танка було прийнято рішення відпустити Штегера, який отримував окрему оплату, назад до Німеччини, контракт з "Wilhelm Ugé, Gmbh" був оголошений виконаним. Водночас німецька фірма продовжувала допомагати шведам зі збиранням машин, зокрема, з необхідною документацією. Крім того, у червні 1922 р. шведи у цієї фірми закупили запчастин на 198 тисяч марок.

Складання затяглося, оскільки поставлені з Німеччини бронелисти потрібно було ще й загартувати. На це знадобилося ще 22,5 тисячі крон. Повної боєздатності танки досягли до 1924 р., коли їх розібрали, зняту броню загартували на судноверфі в Стокгольмі, а потім знову зібрали.

Влітку 1922 р. шведська армія почала нарешті отримувати танки. Спочатку ці машини мали однотонне забарвлення. Вони отримали серійні номери від 1 до 10, нанесені на борти. Технічно танки повністю повторювали LK II. Різним з німецькою версією виявилося озброєння: замість MG-08 на танки встановили кулемети Kulspruta m/1914, шведський варіант австро-угорського кулемету Schwarzlose M1907/12. Кулемет, яким користувався екіпаж, можна було встановити в одну з чотирьох бійниць у корпусі. Спочатку кулемети встановлювалися в танки без захисного кожуха.

20 червня 1922 р. король Густав V наказав Головному інспектору піхоти підготувати програму випробувань для танків. 11 серпня було підписано розпорядження про початок випробувань у піхотній частині Svea Livgarde, розквартованій у районі Стокгольма. Цей день вважається відправною точкою у створенні шведських танкових військ. Тоді танки позначалися як Pansarvagn fm/22, тобто "експериментальні броньовані машини зразка 1922 р". Випробування продовжувалися до 2024 р. На початку 1924 р. змінилося позначення танка. Тепер він став іменуватися Strv m/21 (Strv - скорочене від Stridsvagn, тобто "бойова машина").

Ще в ході маневрів 1923 р. виникла ідея оснастити хоча б один танк радіостанцією, і в кінці наступного, 1924 р. танк №10 отримав її. На танках продовжували експериментувати, в тому числі з радіообладнанням. На машини 4 та 6 були встановлені рації зі штиревими антенами. Тим часом вже в 1928 р. гостро постало питання про вироблення двигунами ресурсу. Нагромадилися й інші проблеми. Вирішити питання можна було закупівлею інших танків, але їх просто не було. Придбаний у Франції Renault NC виявився зовсім не тим, чого бажали шведські військові. Саме після випробування Renault NC шведи вирішили самі розробляти танки, але із залученням іноземних інженерів.

## Конструкція

### Корпус і бронювання

Конструкція LK II залишилася практично без змін, проте танку повернули обертову башту з командирським куполом, посилили бронювання лобової частини корпусу і встановили додаткові двері в кормі. Екіпаж танка збільшився до 4 осіб: крім командира та механіка-водія, у бойовому відділенні танка перебували ще два кулеметники. Корпус збирався із сталевих пластин товщиною 14 мм і кріпився болтами та заклепками. Лобова броня завтовшки 14 мм нахилена трохи вперед. Це не лише трохи покращувало захист, а й додавало вільний простір для повітряного охолодження двигуна. Лобовий лист оснащений петлями та кріпився болтами з гайками. Якщо відкрутити гайку, можна опустити панель.

 Лоб корпуса
 Борт корпуса
 Корма корпуса
 Дах корпуса
 Днище
 Лоб башти
 Борт башти
 Корма башти

### Озброєння

Озброєння передбачало два 6,5-мм кулемета Ksp m/14. Також були передбачені додаткові 4 кріплення для кулеметів по корпусу.

### Двигун і трансмісія

На танках m/21 встановлювалися німецькі бензинові 4-циліндрові рядні двигуни Daimler-Benz 1910 потужністю 56 к.с. з механічною трансмісією, що мала 4-швидкісну коробку перемикання передач. Потужність через силову передачу йде на ведучі задні котки. У середній частині корпусу знаходилися два паливні баки ємністю 170 літрів.

### Ходова частина

Ходова частина, як і раніше, була багатоколісною і складалася (стосовно одного борту) з 24 підпружинених опорних котків малого діаметра в візках по 4 котки, переднього направляючого і заднього ведучого колеса. Підтримка гусеничного ланцюга здійснювалася за допомогою спеціальних полозів. Гусениця танка складалася з 74 дрібнозвінчастих литих траків, шириною 250 мм і кроком 140 мм. Підвіска залишилася блокованою, на гвинтових пружинах.

## Варіанти і модифікації

* Strv m/21 SA18 - гарматна версія танка. Приблизно в кінці 1924 р. були проведені випробування потужнішого озброєння. Справа в тому, що шведам вдалося роздобути екземпляр Renault FT-17. Цілком можливо, що французи очікували від скандинавів закупівель цих своїх танків, яких вони мали більш ніж достатньо. Але шведам танк не сподобався. Гармату з Renault FT демонтували та випробували на одному із **Strv m/21**. Судячи з відгуків, особливого захоплення ідея не викликала, танк знову переробили на кулеметний. До ідеї оснащення Strv m/21 гарматним озброєнням шведи неодноразово поверталися, але до переробок машин так і не дійшло.
* Strv m/21-29 - у червні 1928 р. було порушено питання про оснащення Strv m/21 37-мм піхотною гарматою Škoda. Вона була набагато потужнішою за французьку гармату SA18, яка ставилася в Renault FT. Втім, з установкою гармати було вирішено почекати.

## Користувачі

* Швеція
	+ Svea Livgarde
	+ Göta livgarde, I 2

## Застосування

Танки прибули в піхотну частину Svea Livgarde залізницею, самі випробування почалися восени. Впродовж випробувань перевірялося, як поведуться танки на дуже непростій шведській місцевості.

Спочатку програма випробувань реалізовувалась досить повільно, оскільки на них виділили невелику суму, всього 9 тисяч крон. Після невеликого пробігу пересіченою місцевістю, проведеного восени 1922 р., була пауза, яка тривала до літа 1923 р. 20 серпня 5 танків завантажили на залізничні платформи та відправили до Скони, на південь Швеції. Тут вони взяли участь у спільних навчаннях з піхотою, яким, з цілком зрозумілих причин, не надавали широкого розголосу. Крім того, проводилися заняття з маскування. Екіпажі дуже вміло закривали машини гілками.

Кульмінацією навчань стала атака, проведена 21 вересня п'ятьма танками за підтримки піхоти та артилерії. Машини спочатку атакували умовного супротивника в лоб, а потім розвернулися і піддали його додатковому обстрілу, задіявши бортові кулемети. Атака справила велике враження на шведських військових. Продовженням осінніх випробувань стали зимові, які продовжувалися і на початку 1924 р. Тоді ж на танки вперше було нанесено камуфляж. Щоправда, затримався на танках він лише на зимовий період.

Паралельно з дослідними роботами тривали і навчання. Машини досить активно використовувалися на тренуваннях із взаємодії з піхотою.

У грудні 1927 р. танки перевели в Готаландський лейб-гвардійський піхотний полк (Göta livgarde, I 2), піхотну частину, що входила в гарнізон Стокгольма. Танки намагалися тримати ближче до столиці, оскільки, згідно з дослідженнями Бертіля Бюрена, шведська влада всерйоз побоювалася хвилювань, які в низці країн переросли в революції. Втім, до 1927 р. це було не настільки актуально, а полк Göta livgarde став швидше випробувальним центром, у якому тестувалися різні машини. Тоді ж танки отримали триколірний камуфляж. У цей час танк називали як Strv fm/21

Незважаючи на те, що до початку 1930-х рр. ці танки виглядали явно застарілими, списувати їх зовсім шведи не поспішали, оскільки міняти їх було особливо нема на що. Розробка нових вітчизняних зразків сильно затягнулася, а закордонні машини не виглядали значно кращими за ті, над якими працювали шведські конструктори. З цієї причини Strv m/21 та модифікація Strv m/21-29 продовжували активно експлуатувати. Тільки в 1938 р., коли почали надходити на озброєння Strv m/38, ветерани почали йти на спокій. Танк із серійним номером 10 шведи передали до Німеччини, де він опинився у музеї. Війну ця машина не пережила. Ще один танк був знищений під час Другої світової війни на випробуваннях по розриву авіабомби.

## Збережені екземпляри

До теперішнього часу відомо про три збережені Strv m/21-29 та один Strv m/21. Один Strv m/21-29 знаходиться в німецькому танковому музеї Мунстера, решта зберігається в танковому музеї Arsenalen у Швеції.

## Галерея

Перші танки шведської армії у процесі приймання, 1922 р.Strv m/21 №2 на першому етапі випробувань, осінь 1922 р. Добре видно кулемет, встановлений у правому борту корпусу.Випробування танка у зимовому камуфляжі, початок 1924 р.Танки відпрацьовують спільні дії з піхотою. На головах танкістів звичайні каски, це оберігало їх від травм голови.Strv m/21 під час навчань, друга половина 1920-х рр.Strv m/21 під час навчань, друга половина 1920-х рр.Фарбування Strv m/21 в зимовий камуфляж.Зимові навчання шведських танкістів, друга половина 1920-х рр.Зимові навчання шведських танкістів, друга половина 1920-х рр.Зимові навчання шведських танкістів, друга половина 1920-х рр.Шведський Strv m/21 №9.
## Цікаві факти

Під час навчань на танках Strv m/21, екіпажі набивали шишки у буквальному значенні слова. Тут шведські танкісти зіштовхнулися з тими самими проблемами, що й танкісти Першої світової. Потрібен був головний убір, який надійно захищав би від ударів. У 1926 р. з'явилося витончене та надійне рішення. Ним став підшоломник з повсті, поверх якого надівався берет. Стильний та надійно захищаючий голову, шолом-берет використовувався шведськими танкістами до середини 1950-х рр. А на початку 1930-х рр. його у них запозичили німці. Що цікаво, у німців були свої шоломи, які чомусь танкістам не сподобалися. Зате вони сподобалися совєтським танкістам. Німецький шоломофон еволюціонував у совєтський, який після війни використовували зокрема й НДР-івські танкісти. Та й повоєнний шведський шоломофон явно зроблено за мотивами совєтського.

## Джерела

* Юрий пашолок: Первый танк шведской армии. | Warspot.
* Inköp och tillverkning av Stridsvagn m/21. | SPHF.
* Strv m/21. | Ointres.se.
* Strv fm/21 - Википедия.
* Stridsvagn m/21-29 - Wikipedia.
* Stridsvagn m/29 - Aviarmor.
* Strv fm/21 - Global Wiki. Wargaming.net.