Második Lidércháború

**Második Lidércháborúnak** nevezzük azt a konfliktus-sorozatot, mely meghatározta Hegyhon és Torremor viszonyát a VIII. Birodalmi Évben, egészen Kazandor megalakulásáig.

## Előzmények

A VII. Birodalmi Évben vívott Első Lidércháború békekötéssel zárult, ahol az akkor regnáló I. Boroden és I. Naraszin uralkodók felismerték: közösen kell tenniük a Lidérc tombolásának fékentartásáért. Így a két nép összefogott, és együttes erőfeszítéssel megtörték a Lidércgyűrűk hatalmát. Viszont ha a békekötést megelőző eseményeket vizsgáljuk egyértelműen kiderül: Torremor sorra nyerte az Első Lidércháború ütközeteit a fővárosoktól távoleső csatatereken, megszerezte az első Lidércgyűrűt Hegyhontól, és folyamatosan sakkban tartotta Hegyhon fővárosát is éjszakai rajtaütéseivel. Kijelenthetjük, hogy Torremor fölényesen megnyerte az Első Lidércháborút, viszont ezért a győzelméért járó babérokat nem volt lehetősége learatni. Az uralkodók döntése nyomán létrejött békeszerződés folyományaként érthető, hogy egy Birodalmi Évvel később jócskán hallhatóak maradtak elégedetlen hangok Mirendonban. Az őt megillető zsákmánytól megfosztott torremori hadseregnek és a trónon regnáló **I. Lálah Crédil** királynak csak egy szikra kellett, hogy lángra lobbanjon. Ez a szikra pedig az áruló hegyhoni nemes, Rha'mons személyében érkezett.

A II. Siberius kiszabadítását követően a nép elüldözte a hazug nemesi tanácsot, Rha'mons és társai pedig oltalomra leltek Mirendonban. Torremor viszont nem adta ingyen a menedékjogot. Védettségükért cserébe a renegát nemesi tanács Hegyhon nevében megújította Torremorral a **Pragmatica Sanctiot**. Ez az a szerződés, amelyet még a IV. Birodalmi Évben kényszerített rá **I. Bergar** császár Rahaton helytartóra. Az új szerződés értelmében Hegyhon újból Torremor provinciájává sűlyedt, elvesztette önrendelkezési jogát, Torremor pedig biztosította Rha'monsnak a helytartói hatalmat az így térdre kényszerített Hegyhonban.

Rha'mons természetesen fejből ismerte Hegyhon összes védművét, nem jelentett kihívást neki éjszaka visszajutnia a Felső Királyságba. Vezetésével a torremoriak kezére került II. Siberius koronája, kincstára, és fegyvertárának jelentős része. De az árulás árulást szül: ahogy a gazdag zsákmánnyal visszatértek Mirendonba, a torremori katonák úgy döntöttek, nincs többé szükségük szövetségesükre. Aznap éjszaka Rha'monst és renegát nemeseit kardélre hányták.

## Suburbia és Abmob Mota

Hegyhonban ezekben a napokban komoly önállósodási vágy ébredt azokban a polgárokban, kiket úgy hívtak, a subok. (Ejtsd: Szubok) A subok rátermett és ügyes hegyhoniak voltak, többnyire a főváros peremén találtak maguknak szállást, hiszen szerették az erdő közelségét és az adminisztrációs központ távolságát. A kétségbeejtő helyzetbe került II. Siberiust pedig felkereste **Yarrom**, a subok előljárója, és alkut ajánlottak a királynak. Minden tudásukat és fondorlatosságukat hasznosítva megpróbálják visszaszerezni az ország fegyvereit az újból ellenséges Torremorból, cserébe a szabad és önálló sub ország lehetőségéért: Suburbia létrejöttéért. A királynak nem volt vesztenivalója, alkut kötött a subokkal.

Aznap éjszaka a subok szénporral sötétítették el arcukat, és eggyé váltak az árnyakkal: belopóztak Mirendonba, és hangtalanul suhanva ráleltek arra a rejtekhelyre, ahol a torremoriak a fegyvertárukat őrizték. Hangtalanul felnyitották a lakatot, és épségben visszatértek Hegyhonba, magukkal hozva az összes hadiszerszámot. Másnap reggel ünnepelt hősökként megkapták saját országuk alapító okiratait II. Siberiustól. Falat építettek a hegyhoni kertbe, ami majdnem a polgárok bokájáig ért, és kitűzték zászlajukat. Mindenki jól járt az alkuval, a subok boldogan bociztak (ellenőrizendő, hogy mind a hárman jelen vannak-e) a néptől külön. Ekkor már egyértelmű volt: az új háború elkerülhetetlen Hegyhon és Torremor között. II. Siberius álmatlan töltötte éjszakáit, majd úgy határozott, nem ő lesz az a király, aki ebbe a vérengzésbe vezeti népét. Elbúcsúzott a hegyhoniaktól és elvándorolt. Utódjául nevezte meg Grimnar lovagot, aki mindig is hű társa volt.

Torremor ezt nem hagyta annyiban, Mirendon rettenetes haragra gerjedt. A méltán hirhedt torremori varázslók elővették titkos fóliánsaikat, és tiltott inkantációkat: idéző-verseket olvastak fel. Ádáz ténykedésükkel megidézték az Umbra szellemvilágából Abmob Motát, a vérengző démont, aki csillapíthatatlan vérszomjjal tört át az élők világába. De Torremor varázslói felkészülve várták, hogy a dühöngő fenevad átlépje a szellemvilág kapuját. Varázslatos láncokat készítettek, és amint a tomboló rém áttette a lábát ebbe a világba, fogságba ejtették. Egy hajnalon, a nap pirkadata előtt pedig láncon vezették a fenevad Ambob Motát Hegyhonig, ahol varázsigével elszakították kötelékeit, a dühödt démon pedig eszetlen rontott be a hajnali álmát alvó hegyhoniak közé, megtizedelve polgáraikat. Ebben a támadásban veszett oda Grimnar is.

## Hány óra? Alma!

Ahogy a Birodalmi Év eseményei egyre erőteljesebben a teljes
háború felé vették az irányt, egy halvány reménysugár mégiscsak megjelent, hogy
a két királyság ne hadiállapotban töltse a teljes évet. Lálah Crédil, Torremor
háborúpárti királya elhunyt, őt pedig **I. Antianara** királynő követte, aki
békésebb hangon szólt szomszédaihoz. Ezen a ponton pedig Hegyhon olyan hibát
követett el, amiből már lehetetlenség volt visszafordulni.

A hegyhoni őrség ezekben az időkben egy kódot használt, hogy
az éjszakáról-éjszakára a fővárosra támadó torremoriakat meg tudják
különböztetni saját, őrjáratozó bajtársaiktól a sötétben. Ha egy őrszem éjszaka
mozgást észlelt a kert egy pontján, odakiáltott: „Hány óra?” Erre pedig, aki
ismerte a kódot, azt válaszolta: „Alma!” Innen tudhatták az őrök, hogy ha nem
érkezik válasz, vagy bármilyen más feleletet hallanak, a sötétben lappangó alak vagy ellenség, vagy vaddisznó.

Egy nap viszont a gyönyörűen ragyogó augusztusi délután
derekán, talán valamivel fél három után, a többinél talán tapasztalatlanabb
őrök teljesítettek szolgálatot a hegyhoni főkapu bástyáin. És mikor torremori
követ jelent meg az úton, kezében levelét lengetve, az őrök riadtan néztek
egymásra: „ez lehet, hogy torremori!” Odakiáltották neki hát: „Hány óra?” Mire
a követ órájára nézett, és azt válaszolta: „Fél három múlt!”

Az őrszemek gyanúja bebizonyosodott, minden kétséget
kizárólag az úton velük szemben álló alak torremori volt. Így hát kirántották
kardjukat, és ott helyben miszlikbe aprították. Ahogy véres kezéből kifordult
levele, láthatóvá vált I. Antianara pecsétje: a futár egy békeszerződés
tervezetét hozta volna.

## Taron con Alír

Grimnar helytartó halálával az új király Hegyhonban Taron con Alír lett, ki családjából negyedikként ült a trónon. Az új királyt
hadüzenetek várták, a háború elkezdődött. Viszont Taron olyan hadvezérnek
bizonyult, mint az ország hosszú történetében kevesen. Kíméletlenül kihasználta
ellenfelei tévedéseit, minden lehetőséget megragadott, hogy növelje
fegyverfölényét, és a háborúban töltött napok múlásával négy győztes csatát
tudhatott maga mögött. Taron con Alír békét ajánlott, Torremor pedig
meghátrált. A két ország fegyverszünetet kötött.

Nagy vígasságra készült a fegyverletétel után a Fejedelem
Földjén mindenki. Torremor meghívta Hegyhont megünnepelni a frissen kötött
békét. De az ünnepély csapda volt. A forgatagban **Caltus Lamellus** varázslómester
– kinek nevével már találkozhattunk az Első Lidércháború történetében –
varázslattal túszul ejtette Taron con Alírt, és életéért cserébe azt követelte
tőle, minden háborús hadizsákmányt, meghódított földet és megszerzett
hadiszerszámot haladéktalanul szolgáltasson vissza Torremornak. Taronnak nem
maradt választása, hisz életével játszott: engedelmeskedett a
varázslómesternek.

Másnap Taron con Alír tanácsosával, fővarázslójával Symachussal az oldalán újból megjelent Mirendonban. Magukhoz hívták Torremor elöljáróit, és így szóltak:

> *„Újból nálatok a fegyverfölény, de láttatok minket, hadat vezetni. Ennél rosszabb helyzetből nyertünk ellenetek háborút, és mikor láttuk fölényünk behozhatatlanságát, megállt parancsoltunk katonáinknak. Élhető békét ajánlottunk, de ti tőrbe csaltatok, a vendéglátás álcájával. Adjátok vissza a tegnap kikényszerített földeket, és vessünk itt véget a háborúnak. Mert ha nem tesztek így, esküszöm a zászlómra, hogy olyan hadat támasztok ellenetek, melyben nem lesz könyörület és nem lesz irgalom. Fiaitokat kivétel nélkül levágatom, lányaitokat pedig láncon vezetem Hegyhonig. Jól gondoljátok meg, hogy válaszoltok, mert népetek jövője múlik most rajta.”*
>
>

Torremor pedig hallgatott a kemény szavakra, és egyenlő békét kötöttek, melyben egyik királyság sem maradt a másik alárendeltje. Taron con Alír kijelentette, nem kíván többé torremoriakkal találkozni se országán belül, sem annak határain túl.

Symachus és Caltus Lamellus, a két királyság fővarázslói
pedig csak hallgattak némán, botjaikra támaszkodva, mert ők már tudták a jövőt, és hogy annak fényében mit sem ér a jelen.