8.) 08-09-19: Jungleøen Eiim

*Det var en stille og rolig morgen, da*
André og hans hold blev kaldt ind på Keims kontor. Keim fortalte André og hans
følgesvende, at på øen Eiim kunne de finde en shaman ved navn Ust. Ust kunne muligvis
fortælle dem noget mere om det forfærdelige ritual, som Keim forventer De
Første kommer til at udøve inden længe. Måske kunne Andrés gruppe endda finde frem
til en måde at bekæmpe disse ubehagelige uhyrer. Keim advarede om farligheden
ved denne udflugt, men André viste klar lederskab og betryggede Keim om, at han
nok skulle passe på sin flok. Så drog den smukke og mægtige André afsted med
hans trofaste tilhængere lige bag ham!

*Med vind i sejlet, solen langsomt*
stigende bag dem og den flotteste kaptajn på det store hav bag styret, sejlede
gruppen med Eiim. Den idylliske stemning blev dog hurtigt udfordret, da Andrés
besætning gjorde ham opmærksom på nogle interessante gopler der lå i
vandoverfladen. Hurtigt fik den flotte kaptajn en mærkelig mavefornemmelse.
Hurtigt fik skibet sejlet igennem rækken af gopler. Det viste sig så, at det
ikke blot var en stribe af gopler, nej! Det var en hel cirkel! Hurtigt opdagede
den graciøse kaptajn, at den mærkværdige goplers slim havde sat sig fast på
skibet, så det trak et slør bag sig. Et slør som bedst kan beskrives som et
olieslør -som det også var. Med en hurtig ordre, fik den skønne kaptajn den magiske
lille pige, Alee, til at fryse sporet af olie til is. I det samme sekund blev
uhyret spottet. Hurtigt bevægede en slange-lignende skikkelse igennem vandet
imod skibet. Op ad vandet hoppede den slimmede, røde krop - en flot krop, hvis
den kloge André skulle være ærlig - og med ét spyttede den ildkugler efter
skibet! Med nogle hurtige føder undveg vores helt, André, de flammende kugler,
dog kunne det samme ikke helt siges for enkelte af besætningen. Hurtigt
begyndte den stolte leder, André, at få mandskabet i gang! ”Holg! Tag fat i
roret!” ”Fugl! Jeg vil ikke se det uhyr igen! Kapauw!”, ”Pige! Frys de
forbandede gopler! Og spil noget mere musik, det er du så god til. Har du
overvejet at blive musikker på fuldtid egentlig? Jeg tror virkelig at du har en
evne, som måske holder tilbage. Ser du, …” og sådan fortsatte vores helt, André,
med at give gnomen Alee livsråd, trods den farlige situation han var i. Med en
fælles indsats, ledt af den fikse André, bevægede skibet sig hurtigt - ved hjælp
af den stærke Holg ved roret - igennem den yderste række gopler - nu frosset af
den kvikke Alee - imens søuhyret blev skudt efter af den kække fugl. Således
ledte helten André sit mandfolk (og en pige) væk fra et rædselsslagen uhyr.

*Da det frugtesløse hold, ledt af André,*
endelig kunne se øen Eiim i horisonten. Foran øen sejlede en stor båd rundt,
dog blev mødet ikke til andet end en vinken. André og hans hold, sænkede ankeret
lidt ude for øen og bevægede sig igennem vandet for at nå hen til jungle øen.
Øen var fyldt med træer, store planter og insekter i hvert øjekast. Et sted som
ikke ville være særlig indbydende for mange! Specielt ikke for personer som
ikke bryder sig om insekter og kryb og vandhuller og generelt alt hvad der har med
sumper og jungler at gøre. Og det er også helt fint hvis man ikke er vild med
sådan noget! Det er faktisk meget normalt, at man ikke bryder sig om kryb og
andre ulækre ting, så hvis der var nogle der var bange for sådan nogle ting, så
ville det ikke være en særlig stor ting! Nå ja men tilbage til helten André,
som var en sand leder der blev ved med at komme med opmuntrende ord til sine
utilpasse følgesvende. Se de var nemlig ikke særlig vild med den barske jungle
og de mange kryb. Heldigt, at de havde en så stor og gavmild person som André
med. I et forsøg på at berolige hans følgesvende, specielt Holg, som var blevet
meget bange for de mange vandhuller som havde noget kugle-lignende hængende
lidt under vandoverfladen. Derfor prikkede den heltemodige André ned i vandet
og så kuglen falde ned i dybet. Senere blev Holg igen bange, denne gang over
hvordan alle træerne virkede til at være dækket af et lag slim. Igen for at
berolige hans mandfolk, tog den modige og smukke André og smagte på slimet. Det
var udsøgt og jeg synes ikke at vi skal snakke mere om det. I samme øjeblik
hørte gruppen en lyd og - trods sin kaptajns ordre - gemte Andrés gruppe sig.
Ud fra træerne kom et kæmpe krebsdyr! Helten Andrés mave rumlede og hans
følgesvende blev nødt til fysisk at holde ham tilbage for ikke at gå i flæsket
på krebsdyret. André var altså slet ikke bange. Uhyret rumsterede nede ved et
af de mange vandhuller og trak en stor parasit op og gik op imod et stort åbent
areal - det samme sted som gruppen var på ved imod.

*Andrés gruppe sneg sig op til det åbne*
areal, hvor de så det store krebsdyr lægge parasitten ned imellem noget
mærkelige stalaktitter for så derefter at forsvinde tilbage ind i junglen. André
gik forrest ind på det åbne areal, som mere lignede en efterladt lejr med en
masse efterladte telte. Den lille søde fugl virkede interesseret i de mærkelige
sten, og rørte ved en af dem. Straks skreg den, stemmen fyldt med smerte.
Langsomt begyndte den at miste bevidstheden. Vores helt André blev fyldt med en
vrede og begyndte i al hast at stikke ud efter hvad der lignede et øje på
stenen. Stenen forvandlede sig i samme øjeblik om til en mærkelig orm som faldt
om. Den smukke helt, André, fyldt med vrede over hvad de onde sten havde gjort
mod hans søde fugl, dræbte nogle flere stenene. Fuglen kom til sig og virkede
til at havde oplevet noget syret - som morgenen efter en dejlig tur på kroen.
Holdet bevægede sig videre og opad. Mod det sted de tænke at Ust ville befinde
sig.

*Og de fandt Ust. Dog ikke helt levende.*
I en cirkel fyldt med mærkelige tegn og symboler, lå der en kraftfuld kvinde
med et stort spyd sidende i hendes side. André gav den unge jomfru, Alee, et
knus eftersom hun virkede helt synderknust over synet. Dér gik det op for André,
at druide cirklen var et kort over øen, og at der var tre steder, som havde et
hul der kunne blive fyldt ud. En bjørneklo, en fjer og et fiskeøje.

*Først bevægede André og hans*
følgesvende sig imod bjørnekloen. Her blev de mødt af en stor væg som var
bemalet af skrevet på. Denne lille pige, Alee, læste op fra væggen og frem kom
nogle besynderlige spøgelsesbjørne. I en hed kamp, hvor André gang på gang
måtte rede hans besætning, viste bjørne spøgelserne sig for at være en test.
Holdet bestod testen og blev belønnet med en bjørneklo, svarende til den der
manglede fra druide cirklen.

*Derefter bevægede holdet sig videre mod*
fjeren. Her fandt André og hans lille hær, et besynderligt hus med en
besynderlig mand. Manden fortalte en gåde til gruppen. André, som jo er et
geni, knækkede hurtigt gåden som ellers var rigtig svær, og således fik gruppen
fat i fjeren.

*Til sidst manglede kun fiskeøjet. Her*
fandt gruppen en hule. Inde i hulen var der et lille water feature, som så
meget nydeligt ud. André blev inspireret og fik lyst til at få installeret et
lignende hjemme ved paladset. Nå, her skulle man fange et fisketegn som hoppede
rundt på en række sten, som hver havde nogle mærker. Først gjorde den mægtige,
smukke og kloge helt, André, et forsøg. Men imens han hoppede elegant rundt på
de mange sten, lagde han mærke til, at den unge ungmø, Alee, stadig ikke helt
var kommet sig over synet af den døde kvinde. Derfor lod den graciøse André,
sig selv fejle og gav Alee chancen for at være i fokus. Så stor i sindet, er
vores helt André. Alee fik fanget fisken og gruppen fik fat på det sidste
symbol - fiskeøjet. (mere bare en cirkel, men nej)

*Oppe ved druide cirklen satte Andrés*
gruppe de forskellige symboler på plads, og frem kom der en formel på en
druidekåbe. Gruppen fik lavet kåben og den smukke André tog den straks på,
fordi den så dope as hell ud og virkelig passede til hans øjenfarve. I samme
sekund viste Ust sig for ham. Dog ikke helt levende, men i form af et spøgelse.
Uden at være bange begyndte vores helt, André, at spørge shamanen til råds. Hun
kunne ikke svare på hvad gruppen skulle gøre for at bekæmpe De Første og stoppe
deres ritual - hun mente at det allerede var for sent. Alligevel gav hun André
en besynderlig kniv, som hun advarede om at bruge - og kun at bruge den i aller
dybeste nød. Hun fortalte, at De Første var kommet for igen at ligge verdenen
under vand. Og at Andrés gruppe, blev nødt til at stoppe dem.

*Med vind i sejlet og humøret højt drog*
vores helt, André, hjemad med fornyet energi. De Første måtte blive stoppet! Og
hvem skulle stoppe dem? Vores helt; André! Selvfølgelig!