Спектральна класифікація астероїдів

**Спектральна класифікація астероїдів** — система класифікації астероїдів, що спирається на показники кольору, альбедо і характеристики спектру відбитого сонячного світла.

## Історія

Початкова класифікація розроблена у 1975 році. Автори: Кларк Р. Чепмен (Clark R. Chapman), Девід Моррісон (David Morrison) і Бен Целлнер (Ben Zellner).
Ця класифікація визначала лише 3 типи:

**Клас С** — вуглецеві, 75 % відомих астероїдів. Мають темну поверхню, як у вуглецевих хондритів.

**Клас S** — силікатні, 17 % відомих астероїдів. Яскравіші та червоніші.

**Клас М** — металічні, більшість інших астероїдів. Схожі на залізо-нікелеві метеорити.

Крім кольору зараз відомо багато характерних інфрачервоних та ультрафіолетових ліній, які застосовують для класифікації астероїдів. За цими даними виділяють 5 основних класів: **A**, **C**, **D**, **S**, **T**. Астероїди 4 Веста, 349 Дембовська і 1862 Аполлон не увійшли в цю класифікацію: кожен з них зайняв особливе місце і вони стали прототипами нових класів, відповідно **V**, **R** і **Q**, до яких тепер включають й інші астероїди. З численної групи С-астероїдів потім виділено класи B, F і G. Сучасна класифікація налічує 14 класів астероїдів, позначених (в порядку зменшення кількості) літерами **S**, **C**, **M**, **D**, **F**, **P**, **G**, **E**, **B**, **T**, **A**, **V**, **Q**, **R**. Оскільки альбедо у С-астероїдів нижче, ніж у S-астероїдів, виникає спостережна селекція: темні С-астероїди важче виявити. Однак, якщо цей фактор врахувати, найчисленнішим класом буде саме клас С-астероїдів.

З порівняння спектрів астероїдів різного класу зі спектрами зразків чистих мінералів сформувалися 3 великі групи, що об'єднують по кілька класів: так звана **примітивна** (C, D, P, Q), **метаморфічна** (F, G, B, T) і **магматична** (S, M, E, A, V, R). Поверхня примітивних астероїдів багата вуглецем та водою, метаморфічні містять менше води і летких речовин, ніж примітивні; магматичні вкриті складними мінералами, які, ймовірно, сформувалися з розплаву. Внутрішня область головного поясу густо населена магматичними астероїдами, у середній частині поясу переважають метаморфічні, а на периферії — примітивні астероїди. Це можливо вказує на те, що в період формування сонячної системи в поясі астероїдів існував різкий градієнт температур.
Хімічний склад поверхні астероїдів може бути визначений за допомогою спектроскопії чи спектрофотометрії, остання, звісно, має меншу точність.

## Класифікація Толена (Tholen)

Ця класифікація довгий час була найширше вживаною спектральною класифікацією астероїдів. Запропонована вона була Девідом Толеном (David J. Tholen) у 1984 році. Розроблена за спектрами у широкому діапазоні (між 0,31 мкм та 1,06 мкм), отриманими під час огляду «Eight-Color Asteroid Survey (ECAS)» у 1980 році, включала також виміряні альбедо. Початкова версія класифікації була розроблена на 978 астероїдах. Включає в себе 14 класів, більшість астероїдів потрапили до трьох широких категорій та декількох малих класів.

**C-група** темних вуглецевих астероїдів, містить кілька підкласів:

* B-клас (2 Паллада)
* F-клас (704 Interamnia)
* G-клас (1 Церера)
* C-клас (10 Гігея) – залишкова більшість «стандартних» астероїдів C-класу. Ця група містить порядка 75% всіх астероїдів взагалі.
* S-клас (15 Eunomia, 3 Юнона) – силікатні (кам'яні) астероїди. Цей клас містить приблизно 17% всіх астероїдів

**X-група**:

* M-клас (16 Psyche) – металеві астероїди, третя по заселеності група.
* E-клас (44 Nysa, 55 Pandora) відрізняється від М-класу більшим альбедо.
* P-клас (259 Aletheia, 190 Ismene; CP: 324 Bamberga) має нижче альбедо, ніж М-клас.

Малі класи:

* A-клас (446 Aeternitas)
* D-клас (624 Гектор)
* T-клас (96 Aegle)
* Q-клас (1862 Аполлон)
* R-клас (349 Дембовська)
* V-клас (4 Веста)

## SMASS класифікація

Оскільки до попередніх класифікацій існували суттєві питання з приводу того, чи визначають вони однозначно хімічний склад, потрібно було створити нову, більш деталізовану.
Цю, наразі найновішу, класифікацію розробили Schelte J. Bus та Richard P. Binzel у 2002 році, вона базується на огляді «Small Main-Belt Asteroid Spectroscopic Survey (SMASS)» 1447 астероїдів. Цей огляд знімав спектри з кращою роздільною здатністю, ніж ECAS, і був здатний розрізнити багато вужчих спектральних особливостей. Однак, він охоплював і вужчий діапазон довжин хвиль (0,42 мкм — 0,92 мкм). Також не враховувалося альбедо. Астероїди було поділено на 24 класи. Більшість з них знову потрапило до трьох широких класів C, S і X.

* **C-група** вуглецевих астероїдів, включаючи:
	+ B-клас, який здебільшого перекривається з класами B та F класифікації Толена (Tholen).
	+ C-клас – найбільш стандартний із не-B вуглецевих об'єктів.
	+ Cg, Ch та Cgh — класи, які, по-суті, є деталізацією Толенівського G класу.
	+ Cb перехідний клас – проміжний між класами C та B.
* **S-група** силікатних (кам'яних) об'єктів, включаючи:
	+ A-клас
	+ Q-клас
	+ R-клас
	+ K-клас – новий (181 Eucharis, 221 Eos)
	+ L-клас – новий (83 Beatrix)
	+ S-клас – «найстандартніший» із S групи
	+ Sa, Sq, Sr, Sk та Sl — перехідні (проміжні) між класом S та іншими класами групи.
* **X-група** здебільшого металевих астероїдів, включає:
	+ X-клас – найстандартніший клас X групи, який містить об'єкти, класифіковані Толеном як M, E, чи P-класу.
	+ Xe, Xc та Xk – перехідні класи між X та класами, що позначені відповідною малою літерою.
	+ T-клас
	+ D-клас
	+ Ld-клас – новий клас з екстремальнішими спектральними характеристиками, ніж L-клас.
	+ O-клас – мала категорія (3628 Božněmcová)
	+ V-клас.

Як було виявлено, значна кількість малих астероїдів потрапила до класів **Q**, **R** і **V**, які в Толенівській класифікації були представлені лише одним астероїдом. Це підтвердило доцільність виділення даних класів.