Військо Запорозьке Низове

**Ві́йсько Запоро́зьке Низове**́ — осередок українського козацтва, котрий виник наприкінці XVII ст. на території Запоріжжя через розкол у Війську Запорозькому. Очолювався кошовим отаманом. Центром слугувала Запорозька Січ.

## Історія

* 1658: Повстання Пушкаря і Барабаша. Призвело до відокремлення Запорозької Січі від Гетьманщини.
* 1709: Велика північна війна. Підтримка низовиками гетьмана Івана Мазепи. Союз за участі кошового Костя Гордієнка, гетьмана Мазепи та шведського короля Карла XII.
* 1709, 11 травня: знищення Чортомлицької Січі російськими військами під командуванням полковника Петра Яковлєва, за допомоги Гната Ґалаґана. Низовики засновують нову Кам'янську Січ.
* 1711: знищення нового осередку військами гетьмана Івана Скоропадського за наказом царату, заснування Олешківської Січі.
* 1733: Створення Нової Січі.
* 1775: Ліквідація Запорозької Січі. Після вдалої війни проти Туреччини, війська царату німкені Катерини II зруйнували Січ.

## Устрій

Устрій Низового Війська базувався на демократичних засадах. Головою був кошовий отаман, якого обирала Січова Рада, що складалася з усіх запорожців. Кошовий затверджував обрану січовою радою кошову старшину — писаря, суддю, осавула, котрі були його найближчими радниками і помічниками. Призначав паланкову та наказну старшину, інколи й військових службовців — довбиша, товмача, кантаржія, гармаша (пушкаря) та інших. Кошовий отаман, виконуючи функції верховного судді, затверджував вироки, винесені кошовим суддею, в тому числі і смертні, приймав духовних осіб з Києва та призначав священиків у січову й паланкові церкви. На час своєї відсутності призначав свого заступника — наказного отамана.

Владу кошового обмежувала рада запорожців. Кожен кошовий щороку звітувався перед товариством. Якщо козацтво було невдоволене його діями, то кошовий покидав свою посаду і починалися вибори нового кошового. Кіш збирався щороку на загальній козацькій раді 1 січня, 1 жовтня (свято Покрови) та на 2—3 день Великодня.

## Адміністративний поділ

У XVII сторіччі Низове Військо поділялася 5 паланок: Бугогардівську, Кальміуську, Кодацьку, Перевізьку, Самарську, з яких Кодацька та Самарська заселялися сімейними козаками. Згодом було утворено ще 3 паланки: Орільську, Протовчанську і Прогноївську.

Центром паланок була слобода з невеликим укріпленням, де розміщувалась козацька залога. На чолі паланки стояв полковник, який зосереджував у своїх руках всю військову, адміністративну, судову і фінансову владу. Полковнику підпорядковувалась адміністрація паланки — писар, отамани слобід тощо.

Некозацьке населення, яке проживало на території паланок підлягало владі паланкової старшини.

Файл:207px-COA Kalmius palanka.svg.pngКальміуська паланка

Файл:207px-COA Kodak palanka.svg.png
Кодацька паланка

## Міжнародні відносини

* Файл:800px-Flag of the Cossack Hetmanat.svg.png *Гетьманщина*

* Файл:300px-Flag of the Crimean Tatar people.svg.png *Кримське ханство*

*\**Файл:Flag of Russia svg.png *Московське царство/Російська імперія*

* Файл:Flag of Sweden svg.png *Королівство Швеція*

## Освіта

На Січі були добре зорганізовані осередки освіти, запорозькі школи поділялися на січові, монастирські й церковно-парафіяльні.

Головним учителем січової школи був ієромонах-уставник, котрий окрім своїх прямих обов'язків наставника виконував і другорядні: дбав про здоров'я учнів, виводив їх при пошестях «на свіжу воду» в луки, сповідав і причащав хворих, ховав померлих і про всі випадки у школі детально доповідав кошовому отаманові і водночас прикордонному лікареві.

Монастирська школа існувала при Самарсько-Миколаївському монастирі. Вона виникла разом з його першою церквою близько 1576 р. Тут також навчалися малі й дорослі хлопці та юнаки під керівництвом самарського ієромонаха; навчальними предметами були грамота, молитви, закон божий і письмо. Церковнопарафіяльні школи існували майже при всіх церквах запорозького поспільства, тобто підданого чи жонатого стану запорізьких козаків, котрий жив у паланках по слободах, зимівниках і хуторах. Деякі з цих закладів були «школами вокальної музики й церковного співу». Такі школи були у Січі і в паланках; так, 1770 р. подібну школу перевели з Січі в слободу Орлівщину на лівому березі річки Орелі. З інших шкіл, січової, монастирської й парафіяльних, виходили диякони, уставники й писарі.

Про відсоток освічених в Запоріжжі, можна судити з документу 1763 р. — курінні отамани й деякі діди «дали в Коші росписку» суворо виконувати всі порядки внутрішнього благоустрою у своєму війську і на знак цього приклали руки «хто по простоті хрестами, а хто может письмом»; тоді на 13 неписьменних в одному курені виявилося 15 письменних.

Канцелярію представляв військовий писар, який мав помічника, підписаря. Обов'язки цих двох осіб полягали в тому, що вони отримували й читали царські укази, королівські послання, ханські листи низовому товариству на військових радах і давали, за згодою всього війська, відповіді на різні запити й пропозиції, зроблені йому тими чи іншими царями й володарями, причому кожну письмову справу виконували на квартирі чи в курені писаря.