Slachren

**Slachren** (eller en **Slangtakel** i daglig omtale) er et mytisk og yderst sjældent monster der lever i Thabruatis' omkringliggende farvande. Mest hyppigt er den set i det vestlige hav uden for Polis. Med otte, kæmpestore tentakler, to hjerter og en yderst stor størrelse er den et frygtindgydende havmonster, som selv den mest hærdede søulk frygter at møde. Meget lidt vides om Slachrens biologi, ynglemetoder og geografiske tilholdssted- og ophav, men én ting er sikkert: dens art er ældre end Thabruatis selv og den skæl hårdere end det fineste stål.

## TBA 2: Kampen mod eventyrerne

Vores Eventyrere Constantine og Orrotius vågnede da kraftige bølger slog mod skibets side: Slachren havde af ukendte grunde anset P. Irats skib som fjendtligt. Straks løb de op på dækket og så dens store skikkelse blusse op fra lynenes skær i nattens mørke. Hurtigt, og helt uopfordret, udbrød Orrotius, hvor sej den var, hvorefter han indså at mere end en dolk måtte til for at nedlægge bæstet. Derfor løb han ned mod kahytten igen. Constantine fulgte straks med for at hente P. Irat, da han som pirat i over tredive år, måtte vide, hvad der skulle til for at besejre kræet. I farten så de, at den elskede, smukke og respekterede Kim blev slået ud over rælingen af en af Slachrens tentakler, og blev dræbt i faldet.

P. Irat foreslog, efter chokket om Kim, at det ville være klogest at gå efter tentaklerne, da de som livlige og livsfarlige arme, kan være let distraherende for de andre eventyrere. Hvis tentaklerne blev sat ud af spil, var der kun en fjende: nemlig Slachrens hoved. Men derefter indser han, efter at have tegnet en skitse af skabningen på et stykke pergament fra sin lomme, at Slachren har et hjerte der pumper blod ud til alle tentaklerne. Derfor udbryder han: "Vi skal under vand, vi skal dykke! Hvem af jer kan holde vejret under vand?"  Dette påpegede Constantine, at han kunne, og mens de drøftede planerne blev to andre matroser dræbt i baggrunden. Og en af de tre master blev væltet. Men for at få hul på den beskyttende, seje og tykke hud der dækkede hjertet, måtte de få revet hul på den, og da Constantine ikke kunne gøre det alene, måtte de finde på en anden plan: den bestod i, at Kims lærling, matrosen Anders, bandt en god og sikker knude om Constantines klos skaft. Samtidig, på dækket, undveg alle eventyrerne et virvar af flagrende tentakler der slog ud efter eventyrerne, dog ykkedes det Constantine at nå rælingen og springe i havet med kloen, der havde rebet bundet til skaftet. På dækket stod resten af mandkskabet, omringet af tentakler, klar til at trække på Constantines signal.

Efter mange hug, fik han endelig sat krogen fast, og fik, trods torden og kraftigt uvejr, råbt til de andre på dækket nede fra bølgerne af, at de kunne trække. Utroligt held skulle der til for at lyden ikke blev opslugt af vejr eller vind, men heldet var med dem i dette moment, og hjertet blev blottet takke været mandskabets ihærdige trækken. Derfor dykkede Constantine atter ned og dolkede hjertet og fik sat tentaklerne ude af spil.  Derefter var der kun hovedet at tænke på, og her havde Orrotius stor fordel af at været udstyret med en armbrøst, hvor han til sidst fik dræbt, det, der skulle siges at være den sidste af dens art. Slachren var død og sank til bunds.

## Trivia

* En Slachrens tentakel kaldes for en "Tenslachrel".
* Ifølge myterne opstod Slachren da Søslangen Segul og Kraken Krasnodár ynglede. Den er derfor en "hybrid" inden for havmonstre.
* En Slachren har to hjerter: et til de otte tentakler og et til slangekroppen.
* Slachrens størrelse gør at mennesker langt fra er nok føde for den. Derfor er det blandt sømænd ukendt hvorfor den angriber deres skibe. Nogle påpeger, at den har bestemte territorrier, som den bevogter som en bjørn eller ulv ville gøre det. Andre sømænd mener, at den blot besidder ren ondskab og dræber alt, den møder på sin vej.