Theirastra Lowohack

**Theirastra ‘Astra’ Lowohack**

Valdana Lowohack og Rōi-Odné, to tre-alver fant en forlatt hytte et godt stykke sør for landsbyen Daggerferd i dypt inne i ‘Urskogen’, etter å ha vært reisende på veien i flere år. De brukte mange måneder på å renovere den klar til barnet som Valdana bar. Et tre-alvebarn ble født. De kalte henne Theirastra Lowohack. Astra, for kort. Hun ble indoktrinert, etter sine foreldres ønsker i natures ferd og velferd. Foreldrene var insisterende på at hun ikke skulle bli utsatt for sverdkystens sivilisasjoners giftige kultur. Astra skulle bli et purt barn, hun skulle være i kontakt med den naturen som omringet henne, de naturlige kreftene skulle vekkes og fostres.

Foreldrene var begge druider på dette punktet og praktiserte druidistiske ritualer og formler for å vedlikeholde balansen til naturen. Astra viste seg å være et vidunderbarn innenfor druidekunsten. Hennes mor var i dyp kontakt med naturen og viste henne retningene som hun selv praktiserte.  Hennes far var spesialisert innenfor medisinens krefter og hun tok til seg alt han kunne om herbalmedisiner, legning og restitusjon. Gjennom den kyndige veiledelsen av hennes mentorer rykket hun stadig fremover med kreftene sine. Hun fant mye komfort i dyr når ensomheten tok henne, og brukte mye tid rundt dem. Året hun fylte syv år kunne hun kommunisere med dyrene som vandret inn på territoriet deres, en egenskap som er uhyre vanskelig selv for en moden tre-alv. Hele sin oppvekst var hun fullstendig isolert fra Sverdkysten og dens konflikter, mange  mange år forsvant mens hun vandret rundt på skogsterritoriet, stadig voksende, stadig mer nysgjerrig.

Astra visste ingenting om hennes foreldres fortid. Det var lite de ville dele med henne angående den verden hun ikke var blitt satt inn i. Hun ble fortalt at det arbeidet som ble gjort i skogen var viktigere enn noe hun kunne finne der ute. ‘Der ute’ ble beskrevet som et land fylt med ingenting annet enn sorg og fordervelse, hvor alt Astra hadde kjært ville bli kastet bort og ødelagt. Det var tider hvor en av foreldrene dro bort, dette da som en ‘meditasjonstur’, ble Astra fortalt, men som egentlig handlet om å opprettholde det magiske kraftfeltet som omringet viltområdet deres. Astra visste verken om dette, eller hvorfor det var nødvendig å skjule deres oppholdssted.

I mange tiår bodde Astra med foreldrene. Hun hadde blitt en tenåring i alve-år, og ble mer og mer rastløs i arbeidet som omringet henne i det å opprettholde skogens fred. Kraftfeltet hadde blitt større og større, gjennom foreldrenes opprettholdelse. For alle andre som så det, fantes ikke skogen. Astra hadde blitt mer selvstendig og tok på seg å utforske de ytterste grensene av skogen hun hadde som sin verden. Hun skulle ta for seg en to-dagers ferd kun for oppdagelsens skyld, uten foreldrenes samtykke ettersom de alltid hadde vært varsomme i hennes ønske om å reise. Etter en lang ferd, kom Astra frem til kraftfeltet. Hun var målløs når hun tråkket gjennom den, og så for første gang veien som ledet mot landsbyen Daggerferd. Mennesker, hus, teknologi hun aldri kunne drømt om. Det hun ikke var bevisst på, var at ved å tre gjennom, opphørte kraftfeltet, og skogen ble gjort synlig, også for de som moniterte etter foreldrene gjennom magi.

Hun dro tilbake for å konfrontere sine foreldre. Etter en dags marsj til hytten, var hun tilbake. Noe var annerledes. Begge foreldrene var borte. Døren sto på vidt gap, men det så ikke ut til å være tegn på noe innbrudd. På bakken utenfor fant hun brennmerker som hun fastslo måtte stamme fra en teleporterings-portal. Det var nesten ingen spor etter dem, med unntak av en medaljong hennes mor hadde lagt igjen. Den hadde skriften 'H&C' inngravert på baksiden, med et bilde av hennes mor i sin ungdom og foreldrene hennes, to velkledde alvorlige tre-alver, fullstendige motsetninger av den hennes mor var i dag.

Astra hadde ikke noe annet valg enn å reise ut i den åpne verden for å finne sine foreldre. Den åpne veien både lokket og skremte henne. Den nye verdenen var funnet.