Mireen

***Vytrženo z deníku...***

Narodil jsem se ve svobodném městě
Bardos, svým starším bratrem Dvejenem sme patřili do bohaté a významné rodiny Falkeru.
Jako malý jsem nikdy nebyl na trénování ušlechtilého boje s mečem, místo toho
jsem se toulal po lesís, lovil veverky a učil se o přírodě. To, co jsem flákal
při výcviku boje jsem doháněl studiem, jazyky a dokonce jsem pochytil základy
elfštiny. Rodiče dbali, abychom se učili historii našich předů, i když nám vždy
přišlo, že něco zatajují.

Když mě bylo třináct a bratrovi patnáct
let byl náš otec s matkou zavražděn, naštěstí to očekával a odeslal nás do péče
k příteli jménem Bantor, jemuž důvěřoval, ale krátce na to co nás získal
do péče, se začal chovat podezřele. Vyptával se na věci z rodinné historie, na
okolnosti otcovi smrti a další podivné věci. Například na dva prsteny, které
nám po rodičích zůstali, ale sami o nich nic nevíme, protože jsme je dostali
krátce před smrtí našeho otce. To a také, že nad smrtí svého nejlepšího přítele
vůbec netruchlil, měli jsme dojem, že sehrál nějakou roli ve smrti našich
rodičů. Proto jsme se rozhodili utéct do říše.

Ale již v přístavišti byly
naše plány zmařeny, zjistili jsme, že po nás pátrá skupina černooděnců
s vypálenou hvězdou na zátylku, stejnou jako měl Bantor na přívěsku. Tak
jsme byli nuceni ukrývat se několik měsíců ve městě. Jednoho dne se však
naskytla příležitost, do města připlula diplomatická výprava z říše.
S bratrem jsme se připletli k tomu, jak se dostali do potyčky
s černooděnci a tak jsme usoudili, že by nám mohli pomoci. V den kdy
odplouvali zpět do říše jsme se vplížili na jejich loď. Netrvalo dlouho a
objevili nás. K našemu překvapení poznali naše prsteny a také, že se
vypravili zjistit, co se stalo s naším otcem a slíbili nám, že víc nám
poví až se najíme a odpočineme. Celý den vypadal, že se vše obrací
k lepšímu i moře bylo podivuhodně klidné. To se ovšem záhy změnilo, den se
změnil v noc a přišla strašlivá bouře. Poslední věc, kterou si vybavuji je
blesk, který uhodil do paluby kousek ode mě.

Probudil jsem se po kdoví jak
dlouhé době na pláži, prozkoumal jsem okolí a zjistil jsem, že jsem na docela
velkém ostrově. Skoro půl dalšího roku jsem byl nucen žít z toho co jsem
si sám ulovil. Vyrobil jsem si primitivní oštěp, luk a šípy abych si získal
potřebné jídlo. Jediným mým přítelem v té době byl mořský orel Noc,
kterého jsem objevil jednoho večera na pláži zraněného a tak jsem se o něj
postaral a získal tím pomocníka na lov. Na ostrově byla také jeskyně, a protože
jsem měl kupu času, postupně jsem jí prozkoumával a mapoval, doufajíc že se
v něm najdu cestu pryč. Ušetřil jsem si zásoby jídla i pochodní zhruba na
měsíc a poté co jsem usoudil, že je Noc plně uzdravený a schopný sám opustit
ostrov jsem se definitivně vydal na cestu. Po třech dnech jsem se dostal mimo
mě známou oblast a po přibližně deseti už jsem byl zoufalý, že se odtud nikdy
nedostanu. Nedlouho poté jsem objevil místnost ze které vedl žebřík
k dřevěnému víku ve stropu. K mému neštěstí poklop vedl přímo do
pašeráckého tábora na jiném ostrově. Okamžitě jsem byl zajat, ale poté, co jsem
jim řekl, kudy jsem prošel a že jsem trosečník, byli udiveni tím, že nikdo
z nich se tak hluboko do jeskyní neodvážil a velmi si informace o tom, že
jsou spojeni s dalším ostrovem, cenili. Proto mě při jejich další
„výpravě“ dovezli co nejblíže k nejbližšímu přístavnímu městu v Říši
co dovedli.

Mým hlavním cílem bylo zjistit co
se stalo s posádkou lodi a hlavně najít svého bratra. Při této příležitosti jsem se seznámil s velmistrem rytířů světla Loganem a spolu s ním se svým bratrem Dvejenem jsme se vydali odkrýt tajemství naší rodiny.