Feldraeth Growcub

Věk
 Úmrtí
 Potomci
 Motto

## Popis

Feldraeth jest elfem vyššího vzrústu, kolem 195 centimetrú a na druida s překvapivým množstvím svalové hmoty. Barvu kůže má nezdravě bledou. Další podivností jsou obrovské tmavé kruhy pod očima šedé barvy. Nese rovněž četná zranění z bitev Třetí války mezi něž se řadí spálené levé ucho a nespočet jizev kolem úst.

## Minulost

Ani nevím, kdy to celé začalo.
Možná když jsem se narodil. Osud mi prý nadělil život hodný příběhů, který si vypráví lovci u ohně v lese.
 Možná když započalo mé učení. Pamatuji si, že jsem vždy miloval les a všechno v něm. Nikdy jsem nikomu nedovolil mu ublížit. Elfové, orkové, démoni, nemrtví. NIKDO nezraní les.
 Možná když jsem ji poznal. Já, mladý druid, ona, rychle postupující strážkyně. Oba jsme byli jiní a přesto stejní. Jak já jsem miloval les, ona milovala náš lid kterému podvolila celé své bytí. Její láska potkala mou a rozhořel se v nás cit.
 Možná když jsem dokončil svou přípravu. Veden moudrostí mistrů tajů přírody jsem se zařadil po boku svých bratrů, kteří již přede mnou bránili les. Skutečný přítel všeho živého. Nebylo možno mě zastavit když jsem viděl sekeru tnoucí stromy, prsty trhající bylinky, magií hubící půdu. Žádný zločin jsem nenechal neposkvrněn neb les má své vlastní zákony a já jsem jeho soudcem.
 Možná když jí ztratil. Jak bych mohl zapomenout na její poslední okamžiky? Byla tam sama, opuštěná, uprostřed záplavy zelených stvůr, které bažili po její vznešené krvi. Její luk rozlomen, tělo zmrzačeno, mysl roztříštěna. Ještě i dnes ji slyším: „Ještě jeden boj.“
 Možná když zabili i jeho. Lord Cenarius, nejušlechtilejší bytost kterou kdy svět potkal. On byl lesem a les byl ním. Kolik staletí jsem jen snil, že budu dokonalou bytostí jako on. A pak...když bránil co je nám nejposvátnější jej potkal osud hodný nanejvýš zločince. Jeho svatým tělem prošel bezbožný kov sekery, potřísněn krví mých bratří a sester. Nenáviděl jsem je za to. Nenáviděl jsem všechny orky a trávil celé dny jejich lovem jako kočka loví škodnou.
 Možná když jsem zjistil že nejsou jediní. Nejen orkové. Démoni pálící každým krokem více a více životodárné půdy. Nemrtví, jejichž samotná podstata kazí tento svět, ale nejenom ti. I lidé kteří vykácí les, který roste tisíce let jen pro jediný boj bitvy. Trpaslící a gnómové jejichž stroje otravují vzduch a vodu. Aliance nebyla v ničem lepší než Horda. Ne, jsou ještě horší. Až později jsem zjistil pravdu. Orkové byli jen otroci Věčného nepřítele. Jejich pravá povaha nebyla tolik jiná té naší. Pod vedením Thralla, šamana, se znovu naučili ctít přírodu. Trollové, jakkoliv brutální, žijí tak pokojným životem až je to zarážející. Jak sám vím, nejlepším přítelem elfa jest Tauren. V ničem se od nás neliší. Právě naopak. Oni na svět nepřivedli tu Sargerasovu ohavnost, kterou volá armáda. A ti nemrtví, které jsem proklínal... Pohroma zůstala stejná, ale tihle Opuštění jsou jiní. Vím, že jednou najdeme na jejich prokletí lék a naučí se žít jako my. Ano... Elfové se měli přidat k Hordě a né k Alianci. Jak nás jen zaslepila nenávist!
 Ale nic z tohoto to nebylo. Teď vím že to ve mě bylo celou dobu. Jako semínko, né větší než písečné zrníčko, ze kterého vyroste strom jehož koruna sahá až do nebes a vyzývá i draky, aby se dostali až na vrchol. Má víra rostla a rostla jakoby se o ni starali nejlepší zahradníci světa. Až vykvětla.
 Slyším každým dnem šeptání lesa. Chce mou pomoc. A ja mu ji dávám. Kdo se snaží lesu uškodit bude zničen, bez milosti. Aliance sražena na kolena, aby neničila co jí nenáleží. A já, JEN JÁ budu ten kdo uctí Cenariovu smrt jak by si přál. Oh ano, už nyní to vidím před sebou. Jak se k tomu místu které mne naplní mocí abych tento cnostný plán naplnil.
 Neboj se ničeho, Háji Mythijský. Ochránce lesa ti přišel na pomoc.

((Chtěl bych poděkovat Ygridoxovi za pomoc s příběhem.))