TÄHTIVESIPUTOUS: Kirottu Polku

## Kirottu Polku

### Lyhyt kuvaus / Takakansiteksti

*Minut on kirottu. Kirottu. Miksi minä? Miksi juuri minä? Olen vain pentu, yksin ja kylmissään. Ja kirottu.*

Vivet elää tavallista Fioxin elämää laumassaan. Kaikki on hyvin. Hän on kruununperijä, kaikki sujuu täydellisesti! Vai sujuuko? Kaikki kääntyy toisin päin Vivetin elämässä, kun hänet kirotaan. Jos perhe on kiveä, voiko elää yksin, vaikka olisi pieni pentu? Vai voiko vaihtaa kotia? Asioita ei helpota se, että Vivet sää näkyjä kuolleilta hengiltä..

# ESINÄYTÖS: Kenen syy, kenen sota?

*Jos pennuille ei anna mitä he haluavat, se voi koitua ongelmalliseksi. Myös pilalle hemmottelu on ongelmallista. Älä tee sitä, tee tätä, älä tee tätä, tee sitä. Niin paljon ohjeita, joita tulisi noudattaa vanhemmuudessa, niin paljon mielipiteitä, jotka jakautuvat niin moneen suuntaan, että ihme on, etteivät mielipiteet repeä kahtia.*

*Ai että on vaikeaa valita, miten pentujaan kohtelee.*

Myrskypilvi pudisteli päätään. *Luojan tähdet auttakoon minua tämän pahuksen penikan kanssa.* hän ajatteli. *Ja minun pitää vielä johtaa kokonaista laumaakin tässä. Ei käy järkeen.*

Siniturkkinen pentu ryntäsi ulos lauman kotipaikkana toimivasta, puiden ympäröimästä pöheiköstä. Pennun isä ei huomannut pienokaisen livistävän. Violetit käpälät iskivät maata, kun pentu juoksi lyhyillä jaloillaan. Pentu ei huomannut puun takaa tirkistelevää, ruskeankirjavaa hahmoa, eikä naarasta, jolla oli kirkkaanpinkki turkki, sekä kolme pentua mukanaan. Nuo tuntemattomat Fioxit haihtuivat näkyvistä.

Sininen turkki hulmusi tuulessa, ja pentu rämpi kivikasassa, jossa kivien välistä puski esiin kaikenlaisia kasveja. Täällä ei ollut helppoa kulkea. Pieni naaras kompastui, ja kieri raivokkaasti kivikasasta alas, vatukkapöheikköön. Aukealla niityllä ei ollut ketään, joka olisi voinut auttaa pentua.

Pikkuinen makasi pensaassa, turkki rähjäisenä, keho haavoilla ja kuuli murinaa. *Murinaa?!* pentu pelästyi, ja yritti tempoa itseään pensaasta irti. Liian myöhään. Kuului rasahdus, ja jokin iskeytyi pentua päin, kynnet ojossa.

Seuraavaksi tapahtui niin paljon asioita niin nopeasti, että kukaan ei saanut mistään selvää. Kaksi Niittyjen lauman sotilasta pelmahtivat puskasta, ja hyökkäsivät mäyrän kimppuun. Mäyrä ja kaksi sotilasta repivät pentua, mäyrän päälle lensi kiviä, sotilaat kompastuivat pensaisiin, ja lopulta mäyrä vain juoksi pois niin että pensaat kuulostivat salamaniskulta.

Pentu könysi pystyyn, ja pinkaisi karkuun, kotia kohti. ''Odota! Pentu! Mistä tulet? Missä ovat vanhempasi? Pysähdy!'' sotilaista toinen huusi, ja juoksi kohti pentua. Pentu juoksi, ja keltainen sotilas lähestyi, kunnes se kompastui, ja jäi hieman jälkeen. Pentu ja sotilaat juoksivat läpi havumetsän, suoraan Havumetsän Heimon kotipaikkaan. ''Voi jukran pujut! Miksi me nyt tänne-'' keltaturkkinen Niittyjen Lauman soturi älähti, mutta hänen lauseensa katkesi, kun Havumetsän sotilaita hyökkäsi näiden kimppuun.

''NE YRITTÄVÄT TAPPAA MINUT!'' pentu ulvoi, ja vuodatti verta kivelle, niin dramaattisesti kuin saattoi. ''Ei ei ei! Tämä on väärinkäsitys! Me-'' aloitti toinen, punaruskea Niittyjen Lauman sotilas, mutta häneenkin tartuttiin, ja urhea uros lyyhistyi maahan. ''ETTÄS KEHTAATTEKIN SATUTTAA TYTÄRTÄNI!'' ulvoi Myrskypilvi, ja tuijotti kahta veristä urosta. ''Te jäätte tänne vangeiksi rangaistuksena.''

Sen jälkeen, tieto vangitsemisesta levisi kuin rutto. Kukaan, ei kukaan, ollut ikinä vanginnut toisen lauman jäseniä niin, että vankien päällikkö ei tietäisi, miksi ja ketkä vangittiin. Syttyi sota. Alettiin kinastella kuka sytytti sodan; Myrskypilvi, sotilaat, vai tämä pieni pentu, jolle olisi edessä suuri kohtalo. Kun kaikki lopulta muuttui, oltiin varmoja, että kotoaan karannut pentu, Vivet, joutuisi ratkomaan kaiken itse.

# LUKU 1.

Kuusipuut ja männyt levittivät pihkan tuoksua tuulisessa säässä. Vivet raotti suutaan, ja maisteli ilmaa. ''Miltäköhän pihka maistuu?'' Vivet pohti. ''No en minä tiedä! Miksi et maista, kun on niin paljon pihkaisia puita?'' Vivetin sisko Qwili tuhahti, ja kompuroi kiven päälle, jolla hänen siskonsa seisoi. Vivet otti askeleen eteenpäin kivellä, ja katseli kotiaukionsa nurkkaan, jossa kyyhöttivät vangittuina kaksi sotilasta vieraasta laumasta. Sotilaat olivat laihoja. ''Pah. Tekisivät noille jotakin! Ruikuttavat koko ajan. Käy hermoille.'' murahti eräs vanha naaras, joka vaappui kiven ohitse. ''Vivetistä tulee hyvä kuningatar, kun hän saa vallan. Qwili sen sijaan.. Ryhdistäydy, niin pääset siskosi tasolle!''

Vivet katsoi siskoaan, joka vaikutti siltä, kuin tältä oltaisiin juuri revitty karvat päästä. ''Äiti älä viitsi taas kiusata lapsenlapsiasi!'' kuului tuttu ääni. Ääni oli Vivetin ja Qwilin äidin, Meren ääni. ''Pah. Opettelisit paimentamaan penikoitasi. Olivat ajat erilaiset kun minä olin lapsi. Ottaisit mallia emostasi, Meri!'' sanoi vanha naaras, Vivetin ja Qwilin isoäiti.

Isoäidin turkki oli haalean sinivihreä, jossa oli harmaita suortuvia. Hänen kuononsa oli harmaa, mutta hänen ripsensä olivat pitkät ja ne antoivat hänelle tuiman katseen. Hänen nimensä oli Akvamariini. Akvamariini oli tunnettu pippurisesta, ylevästä luonteestaan. *Minun mielestäni isoäiti Akvamariini on tosi ilkeä, epäreilu ja täynnä itseään. Ainoa hyvä puoli hänessä on se, että hän ylistää aina minua!* Vivet pohti ärsyyntyneenä.

''Äiti, älä ole aina niin härski Qwilille. Hän on vain ujo. Siinä kaikki!'' Meri ynähti turhautuneena. ''Pah.'' Akvamariini puhahti. ''Ujosta kuningattaresta on kai yhtä paljon hyötyä kuin noista vangeista tuolla nurkassa!'' ''Kyllä Qwili ajan myötä rohkaistuu!'' Meri intti vastaan. ''Ahaa? Mistäs sinä voit tietää, Meri?'' Akvamariini vastasi, ja painoi otsansa kiinni Meren otsaan. Kaksi naarasta seisoivat päät yhdessä muristen. ''Älä ole aina niin kylmäsydäminen pennuille! Olisit paljon kivempaa seuraakin.'' ''Pennut tulee kasvattaa kurin ja sääntöjen avulla!'' ''Ei sääntöjä saa olla liikaa!'' Naaraat väittelivät keskenään.

Vivet pyöritteli silmiään ärtyneenä. Hän kuuli jotakin melua, ja näki, kuinka vankeja vietiin pois. ''Isi! Minne te viette vangit?'' Vivet huudahti loikkiessaan Myrskypilven perään. ''Me viemme heidät teloitettavaksi, heistä on vain harmia. Emme saa heistä mitään tietoa irti.'' Myrskypilvi selitti, ja käski sotilaiden raahata vangit ulos. ''Haluan tulla mukaan!'' Vivet anoi. ''Mitä?'' Myrskypilvi sanoi järkyttyneenä, ja katsoi tytärtään. ''Haluan tulla mukaan, isä.'' Vivet katsoi isäänsä silmiin anova katse kasvoillaan. ''Ei! Ei missään tapauksessa! Teloitukset eivät ole pennuille sopivaa nähtävää!'' Myrskypilvi ärjäisi. Vivet murjotti, ja katsoi, kuinka vangit raahattiin pois, mäntyjen ja kuusien peittämään metsään. ''Tule Vivet, mennään leikkimään isoa pahaa karhua muiden pentujen kanssa!'' Qwili ehdotti, ja tönäisi siskoaan. ''En minä halua tulla. Ei huvita leikkiä.'' Vivet tuhahti, ja löntysteli pensaikkoon.

Vivet murjotti pensaikossa. ''Mälsää!'' Vivet tuhahti, ja järsi oksia vatukkapensaan varjoissa. Hän haistoi kaikenlaisia tuoksuja. Kostea muta, maatuvat lehdet, puiden kaarna, ja hänen laumansa jäsenien tutun tuoksun. *Hetkinen.* Vivet pysähtyi, ja nuuski ilmaa. Hän virnisti, ja pujahti ulos pensaasta, ulos metsän varjoihin. Vivet loikki ja juoksi märkää maata vasten, seuraten laumansa jäsenten hajua ulos metsästä, avaralle aukiolle, joka ei ollut minkään lauman reviiriä. Vivet hiipi pensaiden alle, niin lähelle kuin pääsi, ja katseli, kuinka Myrskypilvi ja muutama muu sotilas valmistautuivat teloittamaan vangit, joita oli syytetty Vivetin satuttamisesta. Vasta nyt Vivet tajusi kuukausia sitten tehdyn virheensä. Sotilaat eivät olleet yrittäneetkään tappaa tai edes vahingoittaa häntä, vaan päin vastoin. Nyt, kun Vivet tiesi enemmmän erilaisita eläimistä, hän tajusi, että sotilaat olivat pelastaneet hänet suuren mäyrän saaliiksi joutumiselta. Nyt viattomat, jopa sankarilliset sotilaat oltiin tappamassa, koska silloin 5 kuukautta vanha ollut Vivet oli ollut typerä ja huomionhaluinen. Vivet kauhistui. *Minun pitää pysäyttää isä!*

''SEIS! Älkää satuttako heitä!'' Vivet loikkasi pensaasta, ja iski hampaansa isänsä häntään, vetäen hänet pois vankien luota. ''Vivet, mitä tähtien nimeen olet tekemässä?!'' Myrskypilvi huudahti. ''Miksi olet täällä! JA LOPETA HÄNTÄNI PUREMINEN!'' ''Nuo sotilaat ovat viattomia! He olivat yrittäneet pelastaa minut mäyrältä, mutta en tajunnut että se mustavalkoinen olento olikin mäyrä! Älkää tappako heitä, tämä on KUNINKAALLISEN TYTTÄREN KÄSKY!'' Vivet huudahti uljaasti, ja loikkasi kivelle, jota vasten vangit oli painettu teloitusta varten.

Oli hetken hiljaista, ja sitten alkoi kaaos. Vivet yritti hätistää sotilaat, joiden oli tarkoitus tappaa vangit. Sotilaat ärsyyntyivät, ja yrittivät kirjaimellisesti heittää Vivetin kiveltä alas. Myrskypilvi yritti saada Fioxit lopettamaan, mutta silloin joukko Joen lauman Fioxeja saapui paikalle, niitä oli kolme, kaksi aikuista sotilasta ja yksi alokas, joka opetteli sotilaaksi. He tuijottivat keskenään tappelevia Havumetsän lauman Fioxeja, ja huomasivat kaksi vankia.

''Katsokaas, eivätkös nuo ole ne kadonneet Niittyjen lauman sotilaat? Se lähetti Niittyjen laumasta kertoi, että kadonneilla oli keltainen ja punaruskea turkki. Oliko Havumetsän lauma siepannut heidät?!'' Joen lauman Fioxeista vanhin, punainen naaras sähähti, ja lähti marssimaan kohti toisen lauman Fioxeja. ''Ruusu, älä!'' joku nuorempi Joen lauman jäsen älähti, ja juoksi naaraan perään. ''Ruusu tämä on vaarallista. Niillä on ylivoima, me emme voita tätä tappelua.'' alokas yritti uskotella vanhaa, punaturkkista naarasta. ''Kuono tukkoon! Minä olen vanhin, ja me menemme ottamaan nuo sotilaat ja palautamme heidät laumaansa.'' Ruusu sihisi, ja suorastaan loikki kohti keskenään tappelevia Havumetsän lauman jäseniä.

Vivet läpsi häntä töniviä sotilaita pois luotaan, kun hän huomasi vieraat sotilaat. ''Isä.'' hän henkäisi, ja Myrskypilvi kääntyi ärtyneenä siihen suuntaan, jonne Vivet osoitti. Sitten uros henkäisi hämmästyneenä, ja hänen ilmeensä muuttui uhkaavan vihaiseksi. ''Mitä te teette täällä.'' Myrskypilvi murisi. ''Me tulimme pelastamaan nämä Niittyjen lauman sotilaat, jotka vangitsitte.'' punaturkkinen naaras sanoi koppavasti. Vivet katsoi silmät järkytyksestä pyöreinä, kuinka hänen isänsä hyökkäsi naaraan kimppuun.