Кубанське козацьке військо

**Кубанське козацьке військо** — частина українського козацтва (із вкрапленнями донських елементів) на службі Російської імперії. Населяла території сучасного Краснодарського краю, західної частини Ставропольського краю, а також Республік Адигея і Карачаєво-Черкесія. Центр — місто Катеринодар — сучасний Краснодар. Військо офіційно було утворене в 1860 на основі Чорноморського козачого війська і частини Кавказького лінійного козачого війська сумнозвісною імператрицею Катериною Другою.

 Файл:427px-AKubanCossack.jpg
Військо управлялося спочатку кошовими (вибраними) отаманами, пізніше наказними отаманами, що призначаються царем. Кубанська область була розділена на 7 відділів, на чолі яких стояли отамани, що призначаються наказним отаманом. На чолі станиць і хуторів стояли виборні отамани, що затверджувалися отаманами відділів.

## Історія Кубанського козачого війська

### **Чорноморське козацьке військо**

До кінця XVIII століття після численних політичних перемог Російської імперії корінним чином змінилися пріоритети розвитку південної України, що входила у той час до складу Російської імперії, і козаків, що проживали у Запорізької Січі. За висновком Кючук-Кайнарджийського договору (1774) Росія отримала вихід в Чорне море і Крим. На заході ослаблена Річ Посполита була на грані розділів.

Таким чином, подальша необхідність в збереженні присутності козаків на їх історичній батьківщині для охорони південних російських меж відпала. В той же час їх традиційний спосіб життя часто приводив до конфліктів з російською владою. Після неодноразових погромів сербських поселенців, а також у зв'язку з підтримкою козаками Пугачевського повстання, імператриця Катерина II наказала розформувати Запорізьку Січ, що і було виконано за наказом Григорія Потьомкіна про утихомирення запорізьких козаків генералом Петром Текелі в червні 1775 року.

 Файл:Kuban Cossacks 1937.jpg
Після того, проте, як близько п'яти тисяч козаків переселились в гирло Дунаю, створивши Задунайську Січ під протекторатом турецького султана, було зроблено декілька спроб інтегрувати дванадцять тисяч козаків, що залишилися, в російську армію і суспільство майбутньої Новоросії, проте козаки не бажали підкорятися вимогам суворої дисципліни.

В той же час Османська імперія, отримала додаткові сили в особі дунайських козаків, загрожувала новою війною. У 1783 році з колишніх запорожців, за підтримки Григорія Потьомкіна, було сформовано Військо вірних запорожців та Чорноморська козача флотилія.

Перехід на Кубань. Частина монументу Антону Головатому в Одесі

Російсько-турецька війна 1787—1792 виявилася вирішальною перемогою для Росії, внесок козаків був істотний. В результаті Ясського миру Росія територіально укріпила свій вплив на південних кордонах. Новий пріоритет був підставою виграної землі і потреба в козаках повністю відпала. У 1784 році до складу Росії увійшла Кубань, яка була стратегічно важлива для розширення Росії на Кавказ, але уразлива внаслідок присутності черкесів. У 1792 році Катерина II запропонувала військовому отаманові Антону Головатому переселити своє військо, (перейменоване в Чорноморське в 1791 р.), на новий кордон.

Так до 1793 року чорноморці у складі 40 куренів (близько 25 тисяч чоловік) переселилися в результаті декількох походів. Головним завданням нового війська стали створення оборонної лінії уздовж всієї області і розвиток народного господарства на нових землях. Не зважаючи на те, що нове військо було значно перевлаштоване по стандартах інших Козачих військ Російської Імперії, Чорноморці змогли зберегти в нових умовах багато традицій Запорожців, наприклад, вільне обрання і уніформу.

Спочатку територія (до 1830-х рр.) обмежувалася від Тамані уздовж всього правобережжя Кубані до річки Лаба. Вже у 1860 році військо налічувало 200 тисяч козаків і виставляло 12 кінних полків, 9 піших (пластунських) батальйонів, 4 батареї і 2 гвардійських ескадрони.

 Файл:800px-Flag of Kuban People's Republic.svg.png
Переселенці з України складали велику частину козацтва в Єйському, Катеринодарському і Темрюкському відділах Кубанської області. До 1920-х років XX століття, коли навчання в школах було переведене на російську, говорили українською (східному (полтавському) діалекті). Досі в усній мові, особливо в станицях, зберігається багато українізмів, так звана балачка.

### **Лінійні козаки**

Лінійці — це невелика частина донських козаків, хоперських козаки, а також велика кількість українців Чернігівщини, Полтавщини, Слоблжанщини, в кінці XVIII століття переселених на Кубань. Населяли Кавказький, Лабінський, Майкопський і Баталпашинський відділи Кубанської області.

### **Приписні козаки**

У першій половині XIX століття на Кубань переселялися державні селяни, кантоністи і відставні солдати, що зараховувались в козаки. Іноді вони селилися у вже існуючих станицях, іноді утворювали нові.

## Організація

Кубанські козаки були вільним воєнізованим сільськогосподарським населенням. На чолі Кубанського козачого війська стояв наказний отаман (одночасно — начальник Кубанської області), який у військовому відношенні користувався правами начальника дивізії, а в цивільному — правами губернатора. Він призначав отаманів відділів, яким підкорялися виборні отамани станиць і хуторів. Найвищим органом станичної влади був станичний схід, який обирав отамана і правління (складалося з отамана і двох вибраних суддів, з 1870 — отаман, судді, помічник отамана, писар, скарбник). Станичні суспільства виконували різні обов'язки: військову, «загальні по пошуку» (зміст поштових станцій, ремонт доріг і мостів тощо), станичні (утримання «летючої пошти», супровід арештантів, караульна служба тощо). У 1890 встановлений день військового свята — 30 серпня. З 1891 козаки обирали додаткових суддів, які були касаційною інстанцією на рішення станичних судів.

## Історія

* 92 Перші запорозькі козаки, які були перейменовані в 1791 році в чорноморських козаків прибувають на Тамань.
* 1793 Закладено місто Катеринодар.
* 1796 Два полки було направлено в персидський похід, внаслідок чого з голоду і хвороб втратили половину свого складу. Це викликало в 1797 році так званий персидський бунт чорноморців, що повернулися на Кубань.
* 1812 у Вітчизняній війні брали участь 9-й піший полк, 1-й збірний кінний полк і Лейб-гвардії Чорноморська козача сотня.
* 1828 Штурм козаками турецької фортеці Анапа.
* 1853—1856 В час Кримської війни чорноморські козаки успішно відбивали вилазки англо-французьких десантів у берегів Тамані, а 2-й і 8-й пластунські (піші) батальйони взяли участь в обороні Севастополя.
* 1860 Склад війська: 22 кінних полки, 3 ескадрони, 13 піших батальйонів і 5 батарей.
* 1865 Кубанському козачому війську подарований Георгіївський прапор «за Кавказьку війну», а ряду полків — Георгіївські прапори (11-у і 17-у — «за відмінність в Турецьку війну» і «в справах проти горців в 1828—1829 роках і при підкоренні Західного Кавказу в 1864»).
* 1873 Загін кубанських козаків брав участь в Хивінському поході до Середньої Азії.
* 1877—1878 Козаки билися у війні з Туреччиною, воювали в Болгарії. Особливо відзначилися козаки при обороні Шипки, Баязеті, узятті Карсу і в діях проти турок в Абхазії. За це ряд козацьких частин були нагороджені Георгіївськими штандартами.
* 1881 Три полки кубанських козаків брали участь в узятті туркменської фортеці Геок-Тепе.
* 1904—1905 Кубанські козаки брали участь в російсько-японській війні. У травні 1905 року козаки під командуванням генерала П. И. Міщенка в ході кінного рейду узяли в полон 800 японських солдатів і знищили артилерійський склад супротивника.
* 1914 Чисельність війська: 11 кінних полків і 1 дивізіон, 2,5 гвардійських сотень, 6 пластунських батальйонів, 5 батарей, 12 команд і 1 сотня міліції (всього до 19 тис. чоловік)
* Перша світова війна. Кубанське козаче військо виставило 37 кінних полків і 1 дивізіон, 2,5 гвардійських сотень, 22 пластунських батальйонів, 6 батарей, 49 різних сотень і 6 півсотень, 12 команд (всього біля 90 тис. чоловік).
* 1917—1920 Велика частина козаків на чолі з Кубанською Радою підтримала ідею незалежності Кубані, а також Добровольчу армію генерала Антона Івановича Денікіна.
* 1918 Керівництво козаків підтримало ідею про об'єднання Кубані з Українською Державою гетьмана Скоропадського на правах федерації. До Києва тут же були відправлені посли, але об'єднанню не призначено було збутися, оскільки Катеринодар був зайнятий Червоною Армією, а через деякий час влада Скоропадського впала під натиском військ Директорії.
* 1918—1920 28 січня 1918 року Кубанською Радою на землях що була Кубанською областю була проголошена незалежна Кубанська народна республіка із столицею в Катеринодарі, що проіснувала до 1920 року
* 1920 Республіка і Військо скасовані.
* Кубанські козаки на першотравневому параді в 1937р.
* 1920-1932 роки Репресії і розкуркулення.
* 1932—1933 Голод. Масові виселення. (див. «Чорні дошки»).
* Після 1933-го Репресивні заходи до Козацтва скасовано, відновлення Кубанського Козачого Хору, формування Козачих частин в Червоній Армії. У час Другої світової війни кубанські козачі частини воювали як в РКЧА так і на боці німців. В кінці 1940-х рр. на екрани вийшов художній фільм «Кубанські козаки», де життя козаків представлене в прикрашеному вигляді.
* На початку 1990-х рр. утворене козаками "Кубанське Козаче військо" на чолі з Отаманом Володимиром Громовим оголосила себе як наступника історичного Війська. Нове військо себе проявило в Абхазькому конфлікті увірвавшись першими до Сухуму в 1993-му році. Наші дні, ВКО "Кубанське Козаче військо" має реєстр в близько 30 тисяч бійців. У озброєних силах з'являються окремі Козачі частини для контрактників і призовників з Козачих сімей.
* 2007. Новим Отаманом організації, за ініціативою губернатора Олександра Ткачева, обраний віце-губернатор Краснодарського краю Микола Долуда.

## Населення

Козаки в 1916 становили 43 % населення Кубанської області (1,37 млн чоловік), тобто менше половини. Велика частина орної землі належала козакам. Козаки протиставляли себе некозацькій частині населення. Відношення до іногородніх ("гамселам"), мужикам було зарозуміло-зневажливим. На той час налічувалися 262 станиці і 246 хуторів. Основну частину їх населення становили козаки. Іногородні переважно проживали в містах, селах.

Досить високим для початку XX століття був у кубанських козаків рівень письменності — більше 50 %. Перші школи з'явилися у козаків Кубані в кінці XVIII століття.