Чорна пляма. Перший розділ.

Я сиділа біля ясел очікуючи свого посвячення. «Я скоро не буду новачкою цього Каменевуха, а стану повноцінною воячкою». Серце в мене билося мов скажене,я очікувала цього все своє життя. І тут повз мене пройшов мій старший брат - Зеленосвіт. Він новак Сіроногого, нашого медикота. Також у мене є сестра - Тигроока, але вона буває дуже грубою. Тільки я про неї подумала, кішка зʼявилась біля мене.

- О! Та невже, це наша Шторминка з ясел вигулькнула! - посміхнулася вона. Я смикнула хвостом.

- Ой, невже це наша Тигринка уявила себе провідницею. - прошипіла я на воєводу. Так, моя сестра воєвода. Чому вона? Та поняття не маю. Вона одного віку з Зеленосвітом, але він поки що новак, бо він новак медикота.

- Ти як з воєводою заговорила?!

- Не називай мене кошеням! Я майже воячка!

- А я майже провідниця!

- То ти хочеш щоб Вітрозірка померла і ти стала провідницею? - запитала я надибвши хутро. Тигроокій було нічого на це відповісти.

- Штормолапко, підійди сюди! - Крикнула провідниця. Я впевнено підійшла до скелі, одним оком слідкуючи за сестрою. Тигроока підійшла до свого друга Червонохвоста і щось йому промурмотіла на вухо. Він посміхнувся. - Нехай усі коти, котрі здатні самі наловити собі здобичі, зберуться під скелею, на віче клану.  - коти почали тихо збиратися. - Сьогодні ми будемо раді привітати у наших рядах вояків нову кішку. Штормолапко, підійди сюди. Чи обіцяєш ти, захищати свій клан та шанувати вояцький правильник, можливо, навіть ціною власного життя?

- Обіцяю! - гучно відповіла я.

- Тоді, владою наданою мені, я міняю твоє ім'я. Віднині тебе зватимуть як Штормокрилу, Зореклан шанує твою рішучість та кмітливість. Сьогодні тобі доведеться простояти нічне чатування, а завтра ти підеш на Зборище. - Я радісно сиділа, смикаючи хвостом. Шубка в мене стала дибом від щастя. Наступну мить всі мовчали. Вітрозірка, наша провідниця, здивовано оглянула свій Клан.

- Штормокрила! - крикнув Зеленосвіт.

- Штормокрила! - продовжила Вербохмарка.

- Штормокрила! Штормокрила! Штормокрила! - продовжив Клан. Я радісно оглянула свій Клан. Тигроока лежала під кущами папороті разом з Червонохвостом та щось йому мурмотіла. Я тихо всілась біля входу в табір.

                \* \* \* \* \*

Я сиділа в кущах і чекала на Шипшинолапку. Вона моя подруга з Вітряного Клану, я зобов'язана їй розповісти про те що я завершила своє новацтво. І тут папороть розступилася.

- Ти хто? - зашипіла я. Це був незнайомий мені кіт, яскраво-рудий з смарагдовими очима. Але від нього аж тхне Громовим Кланом. Як це? - Ти що, бродяга, який вивалявся у нас на мітках?

- Штормокрило, ти чого?

- Звідки ти знаєш моє ім'я? - я вже трохи налякано шипіла на незнайомця.

- Невже ти нічого не чула про мене... Мене звати Вогнезір, я колись був провідником Громового Клану.

- Святий Зореклане! Пробачте що назвала вас бродягою. Вам щось потрібне? Може мишу?

- Ні. Я маю тобі де-що розповісти - промурмотів кіт. Він тихо усівся на орляк та продовжив говорити - Вітер і грім. Цвітіння шипшини допоможе. Вітру погано, а тигр зло. Ти маєш щось зробити, а також знайти час та місце для шторму у Кланах.

- Що? Вогнезоре, що це означає?

- З часом зрозумієш. - промурмотів Вогнезір.

Я прокинулась у своєму гніздечку в вояцькому кублі. Це був наступний день, я вже відсиділась на чатах. Вже був вечір. Я зіскочила та вилетіла кубарем із кубла та кинулась до Зеленосвіта.

- Зеленосвіте! Сіроногий тут?

- Штормолапка? А вибач, Штормокрила, ні, він не тут.

- Я бачила пророцтво!

- Що ти побачила?! - Здивовано муркнув Зеленосвіт.

- Тихіше! - Заблагала я.

- Добре, вибач - промовив кіт, узявши емоції під контроль. - розкажи про пророцтво.

- Ну я сиділа і очікувала на Шипшинолапку. Це моя подруга з Вітряного Клану. І тут до мене підійшов Вогнезір,він колись був провідником Громового Клану. І він сказав: Вітер і грім. Цвітіння шипшини допоможе. Вітру погано, а Тигр зло! Ти маєш щось зробити, а також знайти час та місце для шторму в Кланах.

-Вау! Дуже цікаво. Ну, давай думати. Вітер і грім… Може це два Клани - Вітряний і Громовий. Так, давай далі. Цвітіння шипшини допоможе. Може це кіт? Шипшиноцвіт? Цвітошипшин? Цвітошипшинка? Шипшиноцвітка?

- Гарне ім'я - Шипшиноцвітка. Хотіла б я таке мати. - я смикнула хвостом.

- У тебе і так гарне - Штормокрила. - Буркнув кіт - Ти б хотіла б мати ім'я Штормоцвітка? Чи Шипшинокрила? - хихикнув Зеленолап. - Стоп... А що якщо шторм про який йдеться в пророцтві - це ти?

- Та наврядчи. Я б про це подумала, я ж не якась мишомізка. Давай далі. Вітру погано, а тигр зло. Навіть не знаю. Може злий тигр - це Тигроока - закотила я очі.

- Ну, не знаю, мож...

- Зеленосвіт! Допоможи! - мяукала кішка на вулиці. Кішечка прострибала до кубла - А вона тобі допомагає? - закотила очі кішка. Це була Білолистка, молода воячка. - Я загнала колючку в подушечку, допоможи! А ще нам на Зборище скоро!

Я вийшла з кубла медикотів. Вітрозірка сиділа на кам'яному виступі. Під нею гралися кошенята - Тінька, Сніжко та Метелинка. Їх мама Вербохмарка сиділа та любувалась своїми кошенятами. Через декілька митей Вітрозірка наказала вирушати. Йшли ми тихо. Червонохвіст про щось тихо мурмотів з Тигроокою. Мій батько Довгокіготь говорив з Сіроногим та Кривоокою. Коли вона була воячкою її Мʼяколапка, зараз Мʼякошубка, вдарила по оку. Мʼякошубка з Вітряного Клану взагалі, але вона досі кожне Зборище просить у Кривоокої прощеня, а вона її вибачає. Каменевух, мій минулий наставник залишився в таборі, зі своєю парою - Срібноквіткою, королевою Вербохмаркою, кошенятами та Чорносердом.

По дорозі ми зустрілися з Вітряним Кланом, але я так і не змогла знайти подругу Шипшинолапку. Цікаво, як в неї справи? Як кошенята Мʼякошубки? Як Небозора, провідниця Вітряного Клану, та їх добрий воєвода Рябиношуб? От, чому в неї в Клані усі такі дружні, а мене в моєму відкинули? Це не можна враховувати як те що я не вірна Громовому Клану, бо це чиста правда! Цікаво, а що далі наш молодий медикіт вирішить про пророцтво. А чому я думала про те що Вітряний Клан дуже дружний, а через секунду думаю про пророцтво та Зеленосвіта? Може, мені Зореклан підказує?

Ми дійшли до острова, я обережно перейшла через дерево. Я сіла серед Громових вояків і стала чекати на Тіньовий Клан. Вони єдині ще не прийшли. І тут, через мить, я побачила знайому руду шубку, яка блиснула серед Громових котів, та зупинилася під деревом. Зелені очі цієї кішечки шукали когось у натовпі. Я на мить зупинилась, подумала, чи варто до неї підходити. Тепер ти Громова воячка! Ти маєш залишатися відданою Клану в будь-яких ситуаціях. Але це Зборище, тож я можу спокійно спілкуватися. Я побігла до подруги.

- Шипшинолапко! - крикнула я, підбігаючи до кішечки.

- Штормолапко! - радісним вигуком зустріла мене руда новачка.

- Вибач, що? - насупилася я, стараючись вусами прикрити сміх.

- Нічого. Я щось не так сказала? - винувато глянула на мене Шипшинолапка, але її вуса так і тремтіли від сміху.

- Давай, розказуй, що там в тебе - промяукала я.

- Ти перша! - посміхнулась кішечка.

- Добре. Тепер я не Штормолапка, а Штормокрила! - я, радісно випушив грудку, промурмотіла ці слова.

- Вау! Гарне ім'я. А я тепер не Шипшинолапка, а Шипшиноцвітка! - радісно мурмотіла кішечка. Я здивовано на неї дивилась. Шубка в мене стала дибом, хвіст засмикався із сторони в сторону, а в вухах у мене повторювалась фраза Зеленосвіта "Так, давай далі. Цвітіння шипшини допоможе. Може це кіт? Шипшиноцвіт? Цвітошипшин? Цвітошипшинка? Шипшиноцвітка?".

Чорна пляма. Другий розділ.