Flautus

Moje rodina pochází z Mramorového města. Byli jsme elfové, ale díky naším vrozeným dovednostem jsme si vydobyli dobrou pozici v městě. Můj děda byl v královské gardě a i proto se otec rychle dostal na pozici důstojníka a posléze mu bylo uděleno velení nad menší armádou čítající asi 2000 vojáků plující do Nového světa. Můj otec byl mezi prvními, co překonali hradby města, které se potom stalo novým Svatým městem Decheie.

Všude se dočtete, že král  Baldwik I. pozabíjel všechny skřety, které ve městě našel. Není to pravda. Byl to můj otec, kdo objevil podzemní skrýš, jejich kacířskou svatyni, spolu s několika honosně oděnými skřety. Chtěl je podle všechny pozabíjet, ale nějaká síla ho zastavila. Nad městem se najednou zamračilo a zvedal se vítr, když do skrýše dorazil další voják. Ten ihned zabil jednoho skřeta a ostatní v tu chvíli padli k zemi a prosebně se dívali na mého otce. Vítr ustal, mraky se rozestoupily. Když se vojín rozpřáhnul k setnutí hlavy dalšího šamana, jak skřeti říkají svým kněžím, otec ho zastavil.

Když otec popsal jejich moc Baldwikovi, rozhodl se skřety věznit a mučením z nich získat jejich pohanská tajemství. Ve svatém městě si otec našel moji matku a patnáct let po dobití města jsem se, jako třetí syn a pátý potomek, narodil já. Byl jsem posledním. Jedna moje sestra se stala pomocnicí v chrámě, druhá se provdala za jednoho z vysokých šlechticů z Primavery. Oba moji starší bratři byli vedeni k boji. Otec umřel, když mi bylo 6 let a matka si nepřála mít v rodině dalšího bojovníka. Tehdy mi ukázali skřetí šamany. Díky mým rodinným kořenům jsem byl vybrán, abych se pokusil ovládnout pohanskou sílu, protože dospělým se to zatím nepodařilo. Jeden skřet ve mně našel zalíbení a učil mě.

Naučil mě ovládat vzduch, vnímat okolí a schopnosti svého těla. Co jsem nevěděl bylo, že tím získával nade mnou moc. Jednoho dne se proti mé vůli se zmocnil mého těla a osvobodil sebe a zbylé skřety. Poté co se nepozorovaně dostali z města, se mě chystali zabít. Jejich útěk byl však brzo odhalen a byla vyslána stíhací jednotka, která skřety dohnala, při vykonávání magického rituálu.

Proběhla potyčka, kterou někteří skřeti přežili, ale mě se podařilo utéct. Zpátky jsem nemohl, při útěku jsem zabil dva strážný, nikdo by mi neuvěřil, že jsem nejednal při vědomí, čekala by mě jenom smrt. Tak jsem se vydal co nejdál od města. Cestoval jsem dál na východ, až jsem po týdnu, vyhladovělý a na pokraji sil, našel malou vesničku.

Vesnice se jmenovala U svatého kamene a byla známá dobrými léčiteli. Postarali se o mě, ukázali mi, jaké byliny používat, jak léčit a brzo se ze mě stal velice schopný léčitel a také vegetarián. Rovnováha nového světa se mezitím změnila. Skřeti začínali sílit pod novým velitelem, ačkoliv si to lidé nechtěli připustit. Tažení a intrikování proti skřetům sláblo a mě bylo jasné, že Svaté město nebude schopno držet ochrannou ruku nad okolními vesnicemi a městečky a naše vesnice byla hned u budoucí válečné hranice. Já a dva mí kamarádi, všichni vyučení léčitelé, jsme rozhodli potají vytvořit zakázaný mocný lektvar, který by nám pomohl při obraně vesnice. Stařešiny vesnice nechtěli o tom nic slyšet, ale my jsme se již rozhodli. Lektvar jsme vyrobili a nalili ho do studny, ze které se získávala pitná voda pro celou vesnici. Až za pár dní jsme pochopili, proč ostatní nechtěli tento plán podpořit. Celá vesnice kromě nás onemocněla a do týdne všichni zemřeli, kromě nás. Nechápali jsme proč, ale zděšeni jsme utekli, každý po své ose.

Opět s prázdnou, jsem se rozhodl jít do Primavery a vyhledat moji sestru, kterou jsem přes deset let neviděl. Zjistil jsem, že je její manžel je jeden z nejmocnějších a nejváženějších šlechticů v Novém Ealonu. Poznala mě, zavzpomínali jsme si a po debatě jsme se rozhodli, že bych mohl vypomáhat místnímu vyhlášenému dobrodruhovi. Přijal jsem pomocnou ruku a šel za ním, třeba budu schopen odčinit, co jsme způsobili. Dobrodruh neměl jméno, lidé ho nazývali našeptávačem. Zprvu mi přišlo, že jde o zámožného a chytrého kupce, časem jsem zjistil, že jeho práce je něco jiného. Naučil mě, že existuje více způsobů, jak přesvědčit lidi bez meče v ruce. Po asi deseti letech výhodné spolupráce jsem se mu svěřil, co se stalo s vesnicí. Byl chápavý a rozhodl se, že mi pomůže najít zbylé dva léčitele a spolu nalezneme způsob, jak odčinit co jsme způsobili.

Cestou mě učil o přírodě a její skryté magii. Neměl ani tušení, kolik toho už znám a jak může být přírodní magie temná. Po týdnech cestování jsme našli jednoho z mých kamarádů v malém městečku na okraji skřetích hranic. Snažil se místním pomáhat, řekl, že nyní je nemůže opustit, ale namířil nás za mým druhým kamarádem, který žije v Decheiově svatém městě.

Nebál jsem se vrátit, už uplynulo přes třicet let a nikdo si nepamatoval, co se stalo. Co jsme ale nevěděli bylo, že akorát v době, kdy jsme odcházeli z Primavery, dorazila ke svatému městu skřetí armáda. Zajala nás skřetí hlídka a odvedla do obléhacího tábora. Tam nás předvedli před hlavního šamana, který mě poznal. Tou dobou jsem toho znal už mnohem víc a pomocí mých a dobrodruhových schopností jsme vytvořili zmatek a dali se na útěk. Bohužel můj společník byl zasažen a obětoval se, abych já mohl přežít. Utekl jsem zpátky do Primavery, převzal jsem dobrodruhovu živnost. Po roce Decheiovo svaté město padlo, v čele s jejich vůdcem Salg-adh-Ghín a po jeho boku můj první učitel…

Opět jsem navštívil svou sestru a probrali jsme současnou situaci. Jeden z mých bratrů padl v bitvě, druhý je nezvěstný. Druhá sestra se plavila do Starého Ealonu, ale její loď se ztratila na moři. Řekla mi, že se chystá výprava, která by mohla Nový Ealon zachránit před skřetí armádou a tím bych mohl odčinit všechno zlé, co jsem v mém životě způsobil, a já jsem ten správný člověk pro tento úkol.