Appenzellkrigen

**Appenzellkrigen** (tyska: Appenzeller Kriege) var en serie konflikter som pågick från 1401 ända fram till 1429 i Appenzellregionen i Schweiz. Kriget var ett framgångsrikt uppror mellan samarbetande grupper, som Appenzells bönder eller hantverkarna i staden St. Gallen, mot den traditionella medeltida maktstrukturen representerade av huset Habsburg och riksprelat i Sankt Gallens kloster.

## Bakgrund

Appenzell (dess namn på latin: abbatis cella betyder "abbotens cell (med andra ord egendom)") hade varit under personlig kontroll under abboten av St. Gall. Samtidigt som riksprelaten utsåg ombud eller stämningsmän, styrdes samhällena i Appenzell av ett råd utsett av Landsgemeinde, där varje medborgare kunde rösta. Schweiziska konfederationens framgång, med liknande Landsgemeinden, mot de aristokratiska habsburgarna uppmuntrade Appenzells medborgare att överväga att bli av med abbotens ombud. Runt år 1360 orsakade konflikterna gällande betesmarksrättigheter, skatter, och tionde oro för båda parter. Såväl abboten som Appenzells bönder ville försvara sina rättigheter och intressen genom att gå med i den nybildade Schwabiska ligan. År 1377 tilläts Appenzell att gå med i ligan med stöd av städerna Konstanz och St. Gallen (staden St. Gallen bråkade vanligtvis med det närliggande klostret i St. Gall). Med hjälp av ligan vägrade Appenzell att betala för många av de gåvor och tionden som abboten Kuno von Stoffeln krävde. Som svar på inkomstförlusterna från egendomarna, nalkade sig Kuno de österrikiska habsburgarna för hjälp. År 1392 ingick han ett avtal med habsburgarna, något som han förnyade år 1402. Som svar på detta ingick Appenzell år 1401 en allians med staden St. Gallen för att försvara sina rättigheter och sin frihet.

## Krigets utbrott

Till följd av de ökande konflikterna mellan appenzellarna och abbotens ombud, inklusive Appenzells stämningsmän som krävde att en död mans kropp skulle grävas upp eftersom att han ville ha dennes kläder, planerade appenzellarna ett uppror. På en viss dag attackerade man stämningsmännen genom abbottens landområden och drev ut dem från sitt land. Till följd av ett antal misslyckade förhandlingar ingick Appenzell och St. Gallen ett traktat. Traktatet mellan St. Gallen och Appenzell markerade ett avbrott för abbotens och dennes egendomar. Med risk för att ha varit rädd för habsburgarna utvisade ligan 1402 habsburgarna. Under samma år ingick St. Gallen ett avtal med abboten och Appenzell kunde inte längre räkna med St. Gallens stöd. Appenzell förklarade sig själv redo att stå emot abboten, och 1403 ingicks en allians med kantonen Schwyz, en medlem i den gamla Schweiziska konfederationen som hade besegrat österrikarna förra årtionde. Glarus gav mindre stöd, men befogade varje medborgare som ville stöda Appenzell. Som svar upprättade ligan en armé och marscherade mot St. Gallen innan man begav sig till Appenzell. I maj 1403 marscherade abboten och ligans trupper mot Trogen. Den 15 maj 1403 angick de passet till Speicher och utanför byn Vögelinsegg där de mötte Appenzellarmén. En liten styrka på 80 appenzellare inledde attacken från en backe över dalen, med drygt 300 soldater från Schwyz och 200 från Glarus som rörde sig runt arméns flanker. När ligans kavalleri laddade upp på backen mötte de 2 000 appenzellare och tvingades till reträtt. Under reträtten dödades omkring 600 hästmän och en stor del av infanteriet på 5 000 av Appenzells armé. Ligan ingick ett fredsavtal med Appenzell i Arbon, men freden var kortlivad.

## Appenzells självständighet

Tillsammans med självständigheten fick även Appenzell en del av abbotens land i Rhendalen och runt om Konstanzsjön, något som gjorde abboten illa upprörd. Dessutom skulle staden St. Gallen och Appenzell komma närmare under de nästkommande två åren. År 1405 hade abboten upptäckt en annan allierad som var redo att återta hans land. Fredrik IV, Österrikes hertig, gav abboten två arméer för att attackera Appenzell.

Den 17 juni 1405 marscherade huvudarmén in i Stosspasset på gränsen till Appenzell där man mötte Appenzellarmén. Efter ett brutalt slag tvingades den österrikiska armén att dra sig tillbaka. Berättelsen om att österrikarna återvände när de såg en andra Appenzellerarmé, som egentligen var Appenzells kvinnor, som hade kommit för att hjälpa sina män och bröder, visas bara i senare källor och anses inte vara korrekta.

Efter Appenzells seger vid Stosspasset bildade de en allians med staden St. Gallen, som var känd som Bund ob dem See ("alliansen över havet", med hänvisning till den närliggande Bodensjön). Skapandet av Bundet skakade grunden för österrikisk makt i Bodensjön. Vid 1406 hade de tagit över 60 slott och förstört 30. Under utvidgningen hade Appenzell till och med tillfångatagit abboten av St Gall och som svar blev de förbjudna av biskopen av Konstanz.

Men under tiden som Bunden expanderas använde österrikarna freden för att återfå sin styrka. Den 11 september 1406 bildade en adelsförening en riddarordning som kallas Sankt Jörgenschild ("Sankt Görans sköldorder") för att motsätta sig Bundens upproriska ofrälse. Ordern belägrade Bundstaden Bregenz år 1407. Den 13 januari 1408 marscherade Bundtrupper mot ordern och österrikiska trupper utanför staden. Anfallet var en katastrof för Bund, när deras trupper besegrades och kördes tillbaka från väggarna. Efter nederlaget kunde Appenzell inte hålla ihop Bunden. St Gallens stad och Schwyz kanton betalade österrikarna för att undvika en attack, och Bunden upplöstes av kung Rupert den 4 april 1408.

Som en del av fredsavtalet gav abboten upp sitt ägande av Appenzell, men ägdes fortfarande av vissa skatter. Det var dock inte förrän 1410 som området stod i fred.

År 1411 undertecknade Appenzell ett försvarsavtal med hela Schweiziska förbundet (förutom Bern), vilket stärkte dess ställning mot abboten. Appenzell gick med i förbundet som en "associerad medlem" och skulle inte komma att bli fullvärdig till 1513. Under de följande åren vägrade Appenzell att betala de skatter som de var skyldiga abboten. År 1421 stödde förbundet abboten mot Appenzell i frågan om dessa skatter, och ett kejserligt förbud förklarades för att tvinga dem att betala. När detta misslyckades, placerades de i en interdikt under 1426 och en armé skickades till Appenzell för att tvinga dem att betala. Fredrik VII, greve av Toggenburg, stödda av Sankt Görans sköldorder marscherade till Appenzell. Den 2 december 1428 mötte och besegrade de Appenzellarmén bakom en tung befästning (känd som en Letzi) på fältet mellan Gossau och Herisau. Efter kampen blev Appenzell 1429 tvungen att betala tillbaka de betalade skatterna men beviljades frihet från framtida förpliktelser. Detta fördrag representerade slutet av Appenzells sista ekonomi till St. Gallens kloster och en rörelse till närmare relationer med förbundet.