Francia Királyság

A Francia Királyság zászlaja

A Franciaország 1190-ben II. Fülöp király uralkodása alatt lett Frank Királyságból Francia Királyság. A királyság egészen 1791-ig fennállt, ekkor viszont - a forradalom következtében - XVI. Lajos király uralkodása alatt az abszolút monarchiából alkotmányos monarchia lett. Alig egy évig maradt fenn az új rendszer, hisz a nép a király fejét követelte - az Alkotmányozó Nemzetgyűlés pedig engedett.

A király kivégzése után létrejött a köztársaság, mely nagyon gyorsan egy jakobinus diktatúrába torkollott.

A jakobinus diktatúrának 1795-ben vetettek véget, a direktórium kikiáltásakor.

Végül 1799-ben, a Brumaire 18-19-i puccs keretein belül Napoléon Bonaparte a direktórium rendszerét megszüntette és a saját maga által kidolgozott rendszert, a konzulátust vezette be.

A Bonaparte házból származó Napoléon 1804. május 18.-án kikiáltotta magát francia császárnak, majd december 2.-án végrehajtotta a legendás önkoronázást.

Napoléon hatalmának először 1813. augusztus 14.-én, majd 1814. február 12.-én vetettek véget.

A Királyságot május 10.-én restaurálták, 1815-ben.

### Története

A kudarcba fulladt Bécsi Kongresszus és a Brit Birodalom szétesésének hírére Napoléon ismételten bevetve karizmáját, egy csapat angol katonával és egy hajóval visszatért Franciaországba, ahol útközben francia hadseregeket térített át saját oldalára. A második menet végállomása Párizs volt, ahol a király a Tulierákban várt, mit sem sejtve. Napoléon betört a palotába és helyben lelövette az uralkodót. Rögvest ezután Napoléon kikiáltotta a Francia Birodalmat, ezzel effektíve császárrá téve saját magát.

Franciaország legnagyobb része ellenkezett egy újabb Napoléon-i diktatúra ellen, ezért bejelentették az országtól való elszakadásukat. Bretagne, Normandia, Ilé-de-France nagy része és Centre-France Napoléonhoz hű maradt. Kelet-Franciaország az egyesült Beneluxhoz csatlakozott.

A Francia Királyságot békésen restaurálták 1815-ben, május 10.-én.

### Politika

A hatalmi ágak szét vannak választva. Törvényeket a Nemzeti Konvent hoz, a kormány ezeket a törvényeket végrehajtja és a bíróságok, azaz az igazságszolgáltató szerv pedig ítélkezik.

A király vétójoggal rendelkezik alkotmánymódosítások esetén.

A Konvent egykamarás.

Szabad választások vannak. A nemzet a Konvent tagjait választja meg.

A Konventbe bejutó pártok közül a kormánypártot a legtöbb mandátumot elérő párt alkotja, amennyiben az eléri a mandátumok 30%-át.

1814. november 10.-i választások adatai:

száma
 Parti Royaliste (PRO)
(pártelnök, száműzetésben)
Étienne Larocque
 Loyalistes Bonaparte (LB)
 Parti Républicain (PRE)
 Party Libéral (PL)

1815. április 30.-i választások:

 Parti Républicain
 Jacobin Club
 Loyalistes Bonaparte
 Party Libéral

A Jakobinus Klub - a Rémuralom idejét figyelembe nem véve - ismét kormányzó hatalom lett Franciaországban, a nép által. I. Napoléon császár először visszautasította a Jakobinus kormány lehetőségét és 54 napig a Loyalistes Bonaparte pártot jelölte ki kormánypártnak, azonban a nép és a Klub nyomására végül kinevezte a Jakobinus kormányt, azonban a pártelnök és a párt összes tagja hűségesküt tett Napoléonnak, majd felesküdtek az alkotmányra. Mindentől függetlenül a Jakobinus Klub továbbra is radikális eszméket vall, ezenkívül a revízió legfőbb hívői. Aktívan propagálják, hogy Franciaország "természetes határait" restaurálni kell, illetve propagálják még a bosszúállást az általuk Franciaország elesésének okozói ellen, ezek többek között a Porosz Királyság, Ausztria, az Ibériai Köztársaság, a Brit szigetek nemzeteinek összessége. A császár egy elvükkel ért egyet: az erős militáns nemzet megteremtésével, azonban megtiltotta a Klubnak az olyan döntések hozását, amibe ő nem egyezett bele.

A Parti Royaliste, avagy a Royalista Párt egy 1789 óta létező párt, akik "a Királyság hű szolgái és támogatói". Egyetlen célja a Francia Királyság restaurálása és X. Károly trónra ültetése. Mérsékelt politikát folytatnak és hogy elkerüljék külhoni felháborodást, alkotmányos monarchiát vezetnének be.

A Loyalistes Bonaparte, avagy a Bonaparte Loyalisták pártot maga Napoléon Bonaparte alapította 1799-ben, a Konzulátus rendszerének létrehozásakor. A pártnak először nem volt jelentősége, hisz Napoléon teljhatalommal rendelkezett első konzulként, majd császárként, azonban Bonaparte mégis ide gyűjtötte össze leghűbb támogatóit. 1814-ben, a király visszatérésekor a Loyalistes Bonaparte volt az egyetlen csoport, aki aktívan támogatta a császár visszatértét, majd amikor Bonaparte visszatért, ők voltak akik ugrottak és megszilárdították Napoléon hatalmát.

A Parti Républicain, avagy a Republikánus Párt egy konzervatív, köztársaság-párti politikai csoport. Az alkotmányt és az emberi jogokat elfogadták, azonban óckodnak a rohanó reformoktól és a köztársasági értékek megszilárdulását akarják. Vezetőjük a 48 éves Adrien Dodier, akiről úgy hírlik, hogy 26 évvel ezelőtt, 1789. július 14.-én ő volt az első, aki elsütötte a fegyverét egy katonára fordítva, ezzel megkezdve a Bastille ostromát. Dodier többször is bejelentette, hogy képes egy újabb forradalmat kirobbantani, azonban ezt az ígéretét még nem teljesítette.

A Party Libéral, avagy a Liberális Párt szintén egy köztársaságpárti, azonban liberális elvekkel bíró párt. Támogatják a politikai és szociális reformokat, ígéretet tettek a valódi demokrácia elhozására. Vezetőjük Julienne de Bourgogne, Burgundia címzetes hercegnője, legutoljára nagyapja, Philippe de Bourgogne volt Burgundia hercege, XVI. Lajos uralkodásának idején. Julienne családja erősen royalista, azonban ő - a családi nyomás ellenére is - visszautasította ezeket az elveket. Mint egyetlen örököse a titulusnak, címzetesen felvette a "Duchesse de Bourgogne" titulust, azonban nyilvánosság előtt bejelentette, hogy nem igénylője a titulusnak és ha lehetősége lesz rá - se fogja felvenni azt a címzetességen túl. A Liberális Párt vezetőjeként Julienne nagyon szabadelvű, minden esetben azt a lehetőséget keresi, ami jobb a népnek és modernnek minősülő politikát folytat, melyben a hangsúlyt a lehető legnagyobb szabadság elérésére fekteti. Többen is elítélik azonban ezt a pártot, hisz Julienne de Bourgogne bizonyos mendemondák szerint (de nem bizonyítottan) viszonyt folytat Napoléon Bonapartéval.

### Vallás és kultúra

Franciaország lakossága különböző kulturájúnak nevezi magát. Minden kultúra a francia kulturális csoportba sorolható, azonban más értékekkel rendelkezik.

A lakosság fele franciának tartja magát, kis százaléka belgának, a Bretagne-i félszigetet bretonok lakják, míg Normandiát normannok.

Franciaország rendelkezik még kisebb kulturális csoportokkal, így akvitánokkal, illetve okcitánokkal. A spanyol határon élnek katalán és spanyol kisebbségek, a német határon pedig sváb kisebbségek.

Franciaország lakosságának 85%-a katolikus. A német határon élnek protestáns kisebbségek, illetve a La Manche-csatorna mentén elhanyagolható anglikán kisebbségek. Az olasz-svájci határon élnek még református kisebbségek, azonban az Avignonban tartózkodó pápa ezeket a kisebbségeket rendszeresen katolikus térítőkkel zaklatja.

A Francia Királyságban jelenleg egy regnáló bíboros van: Grégoir Soisson Chartres-i érsek.

### Hadsereg

Franciaország hadseregét maga Napoléon restrukturálta 1802-ben. Az új felépítés annyira jól sikerült, hogy azóta folyamatosan használatban van.

A hadsereg könnyen átlátható rendszerezésbe van összeszedve:

 A Francia Királyság seregei mindig jól felszereltek, ugyanazt az egyenruhát viselik, jól vannak megfizetve és sosem éheznek. A tábornokok jellegzetességei a logisztikai képességeik. A Napoléon-i háborúk ideje alatt gyakran nevezték ezeket a tábornokokat logisztikai varázslóknak.

A hadseregeknek mindig van teendője. Ha nem éppen külföldi kampányon vannak, akkor gyakorlatoznak, építkezésbe segítenek be, lázadásokat vernek vissza.

Szolgálata megkezdésekor minden katona felesküszik először a király nevére, az alkotmányra, majd a Bibliára.

### Külkapcsolatok

A Francia Királyság békés revizionista külpolitikát folytat.

Franciaország - szinte - minden országba küldött már nagykövetet, akik az alább láthatóak felsorolva:

* Lyle Faubert - itáliai térség. (Római Köztársaság)
* Lothair Maheu - benelux térség (Benelux Nagyhercegség)
* Hamilton Flamand - német térség. (Badeni-Sváb Királyság, Porosz Királyság, Osztrák-Cseh Monarchia)
* Percy Berthiaume - kelet-közép-európai térség. (Dunai Konföderáció, Tiszai Nagyfejedelemség, Lengyel Köztársaság, Kozák Hetmánátus, Belarussziai Köztársaság, Teuton Birodalom)
* Édouard Lespérance - skandináv térség. (Skandináv Birodalom, Suomi Fejedelemség)
* Gustave Querry - balti térség. (Kurföldi Köztársaság)
* Rémy Blondlot - balkán térség. (Görög Szövetségi Állam, Új Római Birodalom)
* Vaden Pomerleau - észak-afrikai térség. (Egyiptom, Észak-Afrikai Császárság, Új Hellászi Császárság)
* Yvon Bosquet - arábiai térség. (Jeruzsálemi Konföderáció, Armenia Magna, Cantanlona)
* Éric Leblanc - szibériai térség. (Moszkvai Köztársaság, Jugra, Soumi Fejedelemség, Egyesült Föld)
* Artus Devoe - kaukázusi térség. (Kaukázusi Unió)
* Georges Gosselin - ibériai térség. (Ibériai Köztársaság, Portugál Maximális Föderáció)
* Satordi Déziel - brit térség. (Wessex-Mercia, Northumberland)
* Rule Boivin - ír-izlandi térség. (Jéghon)
* Étienne Oullet - anatóliai térség. (Ahriman Birodalom)