Vint-i-quatre

**Vint-i-quatre** és un joc d'agilitat mental relativament modern, en la dècada de 1960 es va fer molt popular a Xangai, on segurament s'havia originat prèviament. El joc bàsic és per a 2 jugadors encara que hi ha variants que permeten jugar-ne fins a 4.

S'hi juga amb qualsevol baralla numerada de cartes que tingui números de l'u al deu.

## Objectiu

L'objectiu de cada jugada és fer *vint-i-quatre* amb operacions aritmètiques senzilles abans que el rival. En la partida, quedar sense cartes.

## Preparació

Retirau les figures o cartes numerades que passin del deu, de manera que us quedi una baralla per al joc de quaranta cartes, amb només cartes de l'u al deu. Repartiu la baralla sencera entre els dos jugadors, que deixaran cadascú les cartes formant una pila davant seu damunt la taula, cap per avall.

## Regles

Els dos jugadors descobreixen, cadascú, dues cartes de la seva pila al centre de la taula. Cada jugador ha de pensar una manera de combinar els quatre números fent servir, únicament, operacions de suma, resta, multiplicació i divisió per tal d'aconseguir un **resultat de 24**. En l'operació, **s'han de fer servir les quatre cartes** en, un sol cop cadascuna.

El primer jugador que hi troba una solució planta la mà damunt la taula i la recita. Si és correcta, endossa les quatre cartes descobertes a l'altre, que les enterra cap per avall al fons de la seva pila. Si la solució és incorrecta o no és capaç de donar-la havent plantat la mà a la taula, s'endú ell les cartes en joc.

Una vegada retirades les cartes del centre de la taula, es descobreixen quatre cartes més i el joc continua amb els mateixos procediments **fins que un dels dos jugadors es queda sense cartes**.

Si cap jugador pot fer 24, poden acordar que no hi ha solució. En tal cas, cada jugador tria una de les dues cartes que ha descobert i la porta al fons de la seva pila per a substituir-la per una altra de dalt de la pila.

Els jugadors poden remenar o tallar la seva pila en voler, però sense mirar-ne les cartes.

## Variacions

* **Escrit**. Es juga amb paper i bolígraf, en lloc de cantar els resultats, es planta la mà per a cantar vint-i-quatre quan s'ha escrit la operació que hi porta.
* **Acumulació**. El primer jugador que dona la solució s'emporta les cartes al fons de la seva pila. Guanya qui un jugador
* **4 jugadors**. Es reparteixen les cartes equitativament entre els quatre jugadors. Cadascun destapa una carta de la seva pila. Quan un jugador té la solució, planta la mà damunt la taula, però no diu res. El següent que la tingui fa el mateix, i així fins que només en falta un. Aleshores, aquest jugador demana la solució al jugador que vulgui: si és correcta, el quart jugador s'endú les cartes, si és incorrecta, se les endú el jugador que ha designat per a donar la solució. Notau que en aquesta versió és possible fer blufs per tal de no endur-se'n les cartes. Si no es troba solució i així s'acorda, cadascú retira la seva carta i en treu una de nova.
* **3 jugadors**. Es reparteixen tretze cartes per hom i la que sobra es descobreix damunt la taula. Per a començar, cadascú descobreix una carta. En les següents jugades, el jugador que ha guanyat una mà descobrirà dues cartes en lloc d'una. Tant s'hi pot jugar seguint el mecanisme de la versió per a 4 jugadors com amb la variant d'acumulació.
* **Amb puntuació**. Només hi ha una pila i es designa un repartidor que n'anirà descobrint les cartes de quatre en quatre per a donar lloc a cada jugada. Hi poden jugar més de dos jugadors. El primer jugador a cantar la solució guanya un punt; si no hi ha solució, el primer a dir «No hi ha solució!» guanya un punt, però si es canta que no n'hi ha i un altre jugador en troba, aquest puntuarà dos punts en lloc d'un (i qui ha cantat que no n'hi havia, cap punt). Quan s'acaba la pila, guanya qui té més punts. L'interès d'aquesta variant envers les altres és que assegura un final de partida, mentre que en la modalitat bàsica una partida es pot arribar a fer molt llarga entre participants de nivell similar.
* **Amb operacions addicionals**. S'acorden altres operacions permeses en començar la partida, com pot ser l'ús de potències, arrels, logaritmes... Les aproximacions no es permeten mai, el resultat ha de ser exacte, sense arrodonir.
* **Onzes, dotzes i tretzes**. Hi ha qui inclou més cartes en el joc: onzes i dotzes, en el cas de la baralla espanyola; K, Q i J en la baralla francesa (representant els números onze, dotze i tretze).