La boda de la Isabel

***La boda de la Isabel*** és el títol del quart episodi de la primera temporada de *Temps de Silenci*, emès originalment a TV3 el 7 de febrer de 2001.

## Cronologia

L'acció d'aquest episodi té lloc entre abril i novembre de 1939.

## Sinopsi

La guerra s'ha acabat. Ara cal mirar al futur. El destí de la Isabel sembla marcat per la Victòria: no s'ha de quedar sola. Però el passat no és pas enterrat del tot. Arriben notícies... però potser arriben massa tard. La divisió és un fet: en Joaquim torna victoriós, mentre en Llorenç ha de passar comptes pels darrers anys...

## Argument

Som a l’abril de 1939 i el Llorenç i el Frederic estan empresonats per haver col·laborat amb els republicans. La senyora Victòria fa tots els possibles per treure el seu fill de la presó, visitant fins i tot el seu cosí, el Coronel Carlos Muntaner, a qui explica que el Llorenç va ser obligat a reconvertir la fàbrica per a sobreviure, però que els Dalmau han estat sempre a favor dels nacionals. El Coronel Muntaner afirma que no pot fer res més que demanar que confiïn en la justicia franquista.

Pocs dies després, la Isabel es retroba amb el Frederic al terrat, que ha estat alliberat per la seva condició de metge i per les bones referències aportades pel doctor Ribes. Tanmateix, li explica que el Tinent Coronel Rovira ha estat afusellat i que el futur és molt incert per a tots els presos que s’han catalogat com a republicans, entre els que hi figura el Llorenç, que malgrat i les influències de la família, segueix empresonat.

La senyora Victòria parla amb la Carmeta per explicar-li que ha rebut una oferta per llogar la botiga, al·legant que necessiten els diners. La Carmeta s’hi avè i decideix buidar ella mateixa el local, on es retroba amb la Isabel, que no aprova la decisió de la seva mare i s’hi encara, dient que mai no han rebut cap confirmació de que el Ramon sigui realment mort.

Sense avisar, el Joaquim torna a Barcelona on es retroba amb la seva família, qui li explica que el Llorenç està empresonat acusat de rebel·lió militar. Arriba també a Barcelona l’Hermínia, una joveneta de Sant Galdric que demana feina a la Carmeta com a membre del servei dels Dalmau, si bé en un primer moment li diu que no la pot ajudar i la fa marxar. La noia, no obstant, decideix passar la nit al repla de l’escala, explicant-li a la Carmeta que no pot tornar al poble perquè ha dit a la mare que ha trobat feina. Finalment, els Dalmau decideixen contractar-la com a minyona.

El Frederic parla amb el Joaquim i li demana que ajudi al Llorenç a sortir de la presó, tot i que inicialment s’hi nega, va a visitar-lo a La Model i li ofereix entregar una carta signada amb una confessió falsa on el Llorenç explica que, realment, va col·laborar amb els nacionals, fent-los arribar informació gràcies als documents de la Generalitat als que tenia accès. Tot i que el Llorenç no és gens partidari de la mentida, acaba accedint per poder tornar a casa amb la seva família, a qui explica la versió del Joaquim. Dies després, al Cercle, el Llorenç explica al Frederic que ha mentit, demanant-li que no el tracti com un traïdor.

A l’estiu de 1939 la situació política s’ha estabilitzat i tot torna, poc a poc, a la normalitat: el Llorenç torna a dirigir la fàbrica i la senyora Victòria decideix que la família torni a la Torreta per passar l’estiu. La Isabel, molt afectada encara per la pèrdua del Ramon, pasa els dies a casa llegint i sense gaires ganes de sortir. El Frederic, qui visita la Torreta sovint per veure el seu nebot, fa una gran amistat amb la Isabel, amb qui passa llargues hores passejant i conversant, fet que porta als Dalmau a pensar que s’estan enamorant i al Llorenç a suggerir-li que li demani matrimoni.

Al setembre, passat l’estiu i amb la família de nou a Barcelona, la Isabel i el Frederic passen cada cop més temps junts, fins que, en un sopar al Cercle després d’un concert al Palau de la Música, el Frederic li demana per casar-se. La Isabel no sap què respondre i marxa cap a casa espantada, on parla del tema amb la Carmeta, doncs ella encara s’estima el Ramon. La Carmeta la convenç dient-li que el Frederic és un bon home i que ella aprendrà a estimar-lo. Així doncs, la Isabel accepta la proposta.

Finalment, el novembre de 1939, la Isabel i el Frederic es casen a Barcelona. Quan els Dalmau ultimen els preparatius, una carta urgent arriba per la Carmeta. A la sala de la planxa, mentre busquen espelmes pel tall de llum, la senyor Victòria llegeix en veu alta la carta a la Carmeta, qui no sap llegir. La carta és del Ramon, que explica que està viu i pres en un camp de concentració, però la senyora Victòria decideix mentir i dir a la Carmeta que ha guanyat una màquina de cosir en un concurs de la ràdio, per tal que el casament se celebri sense sobresalts.