Faraoen under hebræernes udvandring

**Faraoen under hebræernes udvandring fra Egypten**, normalt blot kaldt **Farao**, var faraoen, som ifølge Anden Mosebog i Bibelen regerede over det gamle Egypten i den tid, hvor hebræerne udvandrede fra Egypten, anført af profeten Moses, som selv havde vokset op i den egyptiske kongefamilie med Farao, da han var prins. Der er uenighed om, hvilken farao, der var tale om. Faraoen er søn af den tidligere farao, som slavebandt hebræere, der havde bosat sig i Egypten med lov fra faraoen før ham.

## Historie

### Ifølge Bibelen

Israelitterne havde bosat sig i landet Goshen i Egypten dengang Josef og Jakob (der på dette tidspunkt havde fået navnet Israel) levede. De havde fået lov at bo der af Josef, der var blevet den tids faraos visir, og af farao selv. Tolv af Jakobs sønner blev israelitternes stamfædre, og folket voksede sig større. Faraoen, der havde givet folket lov til at leve i Goshen døde og en farao, der "ikke kendte Josef" kom til magten. Da var israelitterne blevet så talstærke, at de var flere end egypterne, og faraoen frygtede, at de skulle gøre oprør og tage magten, så han slavebandt folket og beordrede at alle israelitternes spæde sønner skulle kastes i Nilen. På dette tidspunkt blev en levitisk søn født til sin fader Amram, der var kommet til Egypten med Jakobs husstand, og sin moder Jokebed. Forr at redde sønnen lagde hun ham i en kurv og gemte kurven mellem sivene ved Nilens bred. Moses søster Mirjam, og hans bror Aron overværede dette. Faraoens datter, Egyptens prinsesse, var ude og bade på dette tidspunkt, og hun fandt sønnen og adopteredd ham. Hun gav barnet navnet "Moses" (*Moshe* på hebraisk), fordi hun "træk ham op af vandet". Moses voksede derefter op i den egyptiske kongefamilie, uden at vide, at han i virkeligheden var en hebræer.

Da Moses var voksen fandt han ud af, at han var en hebræer. Han dræbte derefter en egyptisk slavemester, fordi han pryglede en hebræisk slave, og for at undgå faraoens dødsstraf flygtede han ud i ørkenen og over Det Røde Hav, hvor han kom til Midjan. Her giftede han sig med Zipporah, datter af den midinitiske ypperstepræst Jetro. En dag, mens Moses passede på sin families geder, fandt Moses en brændende busk, og gennem den talte Gud til Moses. Da Moses spurgte Gud om sit navn, svaredw Gud: "Jeg er den, jeg er", forklaringen af navnet "Jahve", som han derefter bliver kendt som. Gud bad Moses om at vende tilbage til Egypten, forlange at Farao løslader hans folk og lede hebræerne ind i Kanaan, landet, der blev lovet til Abraham. Med sig gav Gud Moses en stav, som han kunne udføre Guds undere med.

Da Moses vendte tilbage til Egypten for at overbevise faraoen om at lade israelitterne gå, var det en ny farao, han mødte. Det var den prins, han havde vokset op sammen med, søn af den farao, der havde slavebundet Moses' folk. Da Moses forlangte at hans folk skulle løslades nægtede Farao, for Gud havde forhærdet hans hjerte for at give en demonstration af sin magt. Farao sagde endda, at han ikke kendte til Moses' gud, Jahve. For at nægte isrelitternes frigivelse og for at bespotte Gud ved ikke at ville kendes ved ham, demonstrerede Gud sin magt yderligere ved at ramme Egypten med ti frygtelige plager: først gjorde Moses og hans bror Aaron, som Moses havde mødt i landsbyen, i Faraos tilstedeværelse al vandet i Nilen, dammene og søerne til blod med deres stave, efter ordre fra Gud. Det er første plage, og det varer i syv dage, hvor egypterne ikke kan drikke af deres vand. De næste plager var hobevis af frøer, myg, bremsesværme, pest, bylder, hagl samt lyn og torden og ildkugler, der regner fra himlen, græshopper, mørke, og endelig , efter den tiende plage, i hvilken alle Egyptens førstefødte børn og dyr dør, er Farao villig til at løslade israelitterne, som drager ud i ørkenen under Moses' ledelse. Farao fortryder imidlertid, og i et desperat forsøg forfølger han og hans hær israelitterne ud i ørkenen og når dem ved Det Røde Hav. Israelitterne er fanget mellem havet og Egyptens hær. Gud, som har ledt hebræerne til havet i form af en søjle af sky om dagen og en søjle af ild om natten, bevæger sig om bag hebræerne, i form af ildsøjlen, så egypterne ikke kan nå dem. Gud beder Moses om at række sin stav ud over havet og dele det, og da han gør dette lader Gud havet trække sig tilbage ved at sende en kraftig østenvind ud over det hele natten, så havet blev til tørt jord og vandet var på mirakuløst vis blevet delt. Hebræerne gik ud midt på den tørre jord. Da de næsten var nået over på den anden side, forhærdede Gud Farao hjerte endnu engang, så han beordrede sine soldater til at sætte efter dem. Omsider ankom hebræerne til den anden side, hvorefter Gud bad Moses om at strække sin stav ud over havet igen og lukke det. Moses gjorde, som han fik besked på, og Farao og hans soldater blev omsluttet af havet. Mange af dem døde mens Farao selv overlevede.

### Eftermæle

Efter Faraos død vides det ikke, om han kl om til Paradis eller Helvede eller et hinsides, der passer til hans egen tro. Den gamle egyptiske religion havde en underverden for afdøde mennesker. Da Moses døde, endte han i Paradis, men de ting, Farao havde gjort, fordi Gud havde forhærdet hans hjerte, og de ting, som Gud havde fået Moses til at gøre, som at lade alle de egyptiske førstefødte dø og lade de egyptiske soldater drukne ihjel i Det Røde Hav, fik Moses til at bære nag til herren, og for at komme så langt væk fra ham, som muligt, slog Moses sig ned højt oppe i bjergene ved Paradis' østlige grænse, tæt på den hvide port.

## Religiøs baggrund

Faraoen er en del af både den jødiske, kristne og islamiske tro.

Tre faraoer er nævnt i Mosebøgerne, specifikt Første og Anden Mosebog - faraoen, der inviterede Jakob ind i Egypten og lod israelitterne bosætte sig i landet Goshen, den følgende farao, der "ikke kendte Josef" og indlete undertrykkelsen af israelitterne, og hans efterfølger, Anden Mosebogs farao. Ingen af dem er navngivet. Historien fortæller, at Anden Mosebogs farao var den umiddelbare efterfølger til faraoen, der undertrykte hebræerne; dette skaber nogle vanskeligheder med kronologien, da Moses er født under undertrykkelsen, som på det tidspunkt er gammel nok til at have en datter, der vil finde og tage sig af barnet; da Moses senere står over for denne faraos efterfølger er han 80 år gammel, hvilket indebærer, at Anden Mosebogs Farao havde en fader, der styrede Egypten i mere end 80 år. Dette gælder nærmest ikke for nogle kendte faraoer.

## Referencer

1. ↑ 1,0 1,1 Bibelen
2. ↑ 2,0 2,1 2,2 Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne engel*. Høst & Søn. 2015.