Hettiták

## A Hettita Birodalom

URUḪa-at-tu-ša / 𒌷𒄩𒀜𒌅𒊭

A Hettita Birodalom címere

A Hettita Birodalom térképe (i. e. 1350–1300 körül)

## Kormányzat

### Államforma

Abszolút monarchia (Óhettita királyság)Alkotmányos monarchia (Közép- és újhettita királyság)

### Törvényhozás

pankusz, tulijasz

A **hettiták** ókori anatóliai nép volt, akik először egy kusszarai (avagy neszai) királyság (i. e. 1750 előtt), majd a kanisi királyság (i. e. 1750-1650 körül), végül az Anatólia középső részén található hattuszaszi főváros köré emelkedő birodalom (i. e. 1650 körül) létrejöttében játszottak fontos szerepet. Ez a birodalom az i. e. 14. század közepén, I. Szuppiluliumasz uralkodása alatt élte fénykorát; ekkor magába foglalta Anatólia jelentős részét, illetve Levante északi régióit és Felső-Mezopotámiát is.

A Hattuszaszi Birodalom, amelyet manapság Hettita Birodalomként emlegetünk, az i. e. 15. és 13. század között számos érdekütközésbe keveredett az Egyiptomi Újbirodalommal, a Középasszír Birodalommal és a Mitanni birodalommal, a Közel-Kelet kormányzását illetően. A Középasszír Birodalom végül uralkodói nagyhatalommá nőtte ki magát és bekebelezte a Hettita Birodalom nagy részét, a fennmaradó részeit pedig a régióba érkező phrügök fosztották ki. I. e. 1180 körül, a késő bronzkori összeomlás során a Hettita Birodalom több független szíriai-hettita államra szakadt szét, amelyek közül néhány – mielőtt végleg megadta volna magát az Újasszír Birodalomnak – egészen az i. e. nyolcadik századig fenn is maradt.

A hettita nyelv az indoeurópai nyelvcsalád anatóliai ágának egyik különálló tagja volt. A hozzá szorosan kapcsolódó luvi nyelvvel karöltve, a hettita az egyik legrégebbi, történelmileg is alátámasztott indoeurópai nyelv, amelyet a beszélői *nešili* ("Nesza nyelvén") néven emlegettek. A hettiták *Hattuszasz Királyságának* (akkádul *Hatti*) nevezték az országukat; a nevet a hattik, egy korábbi nép után kapták, amely az időszámításunk előtti második évezred elejéig uralta a közép-anatóliai régiót. A hattik a saját nyelvüket beszélték, ami nem állt rokonságban a hettitákéval. A modern "hettiták" elnevezés annak köszönhető, hogy a 19. századi régészek kezdetben a bibliai hettitákkal azonosították Hattuszasz lakosságát.

A hettita civilizáció történelmét leginkább a királyságuk területén talált ékírásos szövegekből, valamint asszír, babilóniai, egyiptomi és közel-keleti levéltárakban felfedezett diplomáciai és kereskedelmi levelezésekből ismerjük, amelyek megfejtése szintén kulcsfontosságú volt az indoeurópai nyelvészet történetében.

A tudósok egykor az anatóliai hettitáknak tulajdonították a vaskohászat késő bronzkori fejlődését; a késő bronzkori összeomlás egyben a vasmegmunkálási technológia lassú, de viszonylag folyamatos terjedését is jelentette a régióban. Bár fennmaradt néhány vasból készült tárgy a bronzkori Anatóliából, a számuk hasonló azokhoz a korabeli vastárgyakéhoz, amelyek Egyiptomban és más területeken előkerültek, ráadásul ezeknek a tárgyaknak is csupán elenyésző része volt fegyver. A hettiták nem az olvasztott vasat, hanem a meteoritot részesítették előnyben az eszközeik elkészítését illetően, a hadseregük pedig nagy sikerrel alkalmazta a harci szekereiket.

A Török Köztársaság 1923-as megalapulásával a hettiták iránti érdeklődés is megnövekedett, és olyan török régészek figyelmét is felkeltették, mint Halet Çambel és Tahsin Özgüç. A hettitológia új szakterületként még a török intézmények elnevezését is befolyásolta. Innen ered ugyanis az állami tulajdonban lévő *Etibank* ("Hettita Bank") elnevezése, az Ankarában alapított Anatóliai Civilizációk Múzeumában pedig a világ legszéleskörűbb, hettita művészetet és műtárgyakat bemutató kiállítása tekinthető meg.

## A régészeti felfedezés

### Bibliai háttér

*Bővebben: Bibliai hettiták*
A civilizációjukat leleplező régészeti felfedezések előtt az Ószövetség volt a hettitákkal kapcsolatos egyetlen információforrás. A 19. század elején terjedt el Francis William Newman (angol klasszika-filológus, erkölcsfilozófus) kritikus álláspontja, miszerint "egyetlen hettita király sem hasonlíthatta volna a hatalmát Júda királyáéhoz...".

Ahogy a 19. század második felében végzett ásatások felfedték a Hettita Királyság valódi nagyságát, Archibald Sayce kijelentette, hogy ezt az anatóliai civilizációt nem Júda királyságával, hanem inkább "a kettészakadt egyiptomi királysággal érdemes összehasonlítani", amely "jócskán hatalmasabb volt, mint a Júdai Királyság". Sayce és más tudósok azt is megjegyezték, hogy a héber szövegek szerint Júda királysága és a hettiták sosem álltak ellenséges viszonyban egymással, sőt, a Királyok könyve szerint a hettiták cédrusfával, szekerekkel és lovakkal látták el az izraelitákat, és Mózes első könyvében Ábrahám barátai és szövetségesei voltak. A hettita Uriás Dávid király seregének kapitánya volt, és a *Krónikák könyve* szerint a király egyik "leghatalmasabb emberének" számított.

### Az első felfedezések

Az első hettita romokat egy francia tudós, Charles Texier találta meg 1834-ben, azonban nem azonosította őket.

A hettitákra vonatkozó első bizonyítékokat a manapság Kültepeként ismert Kanis városának kereskedőtelepén (*kárumában*) talált táblákon fedezték fel, amelyek az asszír kereskedők és egy bizonyos "*Hatti* földje" között lezajlott kereskedelemről tartalmaztak feljegyzéseket. A táblákon látható nevek egy része nem a hattik, és nem is az asszírok nyelvén, de vitathatatlanul indoeurópai nyelven íródott.

A William Wright által 1884-ben felfedezett, boğazkale-i műemlék szövege, amelyet "Hattuszasz népe" hagyott maga után, megegyezett a Szíria északi részén, Aleppóban és Hamában talált jellegzetes hieroglif-írásokkal. Az egyiptomi Amarnában végzett 1887-es ásatások során megtalálták III. Amenhotep fáraó és fia, Ehnaton diplomáciai leveleit, amelyek közül kettő "*Kheta* Királyságból" származott (ami látszólag megegyezett azzal a területtel, amit a mezopotámiai utalások "*Hatti* földje"-ként emlegettek). Ezek a levelek szabványos akkád ékírásjelekkel, azonban egy addig ismeretlen nyelven íródtak; annak ellenére, hogy a tudósok felismerték a jelek hangértékeit, magát a szöveget senki sem tudta értelmezni. Nem sokkal ezután Sayce felvetette, hogy az anatóliai *Hatti* (avagy *Khatti*) azonos lehet az egyiptomi szövegekben említett "*Kheta* Királysággal", valamint a bibliai hettiták népével. Mások (például Max Müller) egyetértettek azzal, hogy *Khatti* azonos lehet *Khetával*, azonban nem a bibliai hettitákkal, hanem a bibliai Kittimmel hozták őket kapcsolatba. Sayce elmélete végül a 20. század elején vált széleskörűen elfogadottá, így a Boğazköy településen felfedezett civilizációhoz a "hettita" elnevezés fűződött hozzá.

Hugo Winckler régész szórványos ásatásokba kezdett Boğazköy (Hattuszasz) területén 1906-ban, amelyek során egy 10 000 táblát magába foglaló királyi levéltárra bukkant. A szövegek akkád ékírással, és ugyanazon az ismeretlen nyelven íródtak, mint az Egyiptomban talált, *Khetá*ból származó levelek, így a két név azonossága is megerősítésre került. Winckler azt is bebizonyította, hogy a boğazköy-i romok egy olyan birodalom fővárosának maradványai voltak, amely egykor Észak-Szíriát irányította.

A Német Régészeti Intézet (German Archaeological Institute) irányításával 1907 óta folynak az ásatások Hattuszaszban (a világháborúk idején megszakításokkal zajlottak). Tahsin Özgüç professzor sikeres feltárásokat hajtott végre Kültepében 1948 és 2005 között, egészen a halála napjáig. Hattuszasz városának közvetlen közelében is végeztek kisebb ásatásokat, beleértve Yazılıkaya sziklaszentélyét is, amelynek helyiségeit számos (hettita uralkodókat és a hettita panteon istenségeit ábrázoló) sziklába vájt lapos domborművekkel díszítettek.

### A hettita írás

A hettiták az ékírás egyik változatát, az úgynevezett hettita ékírást alkalmazták. A Hattuszaszban megvalósult régészeti expedíciók során olyan királyi levéltárak egész sorát fedezték fel, amelynek ékírásos táblái akkád írással, korabeli diplomáciai nyelven, vagy épp a hettita államszövetség dialektusában készültek.

### Múzeumok

A törökországi Ankarában található Anatóliai Civilizációk Múzeuma ad otthont a világ leggazdagabb hettita- és anatóliai műtárgy-gyűjteményének.

## A hettiták területi elhelyezkedése

*Bővebben: Hettita területek*
A hettita királyság arra a Hattuszasz és Nesza (Kültepe) körüli területekre összpontosult, amelyet "Hatti földjének" (URU*Ḫa-at-ti*, ékírással 𒌷𒄩𒀜𒋾) neveztek. Miután Hattuszasz fővárossá fejlődött, a Kızılırmak-folyó (hettita nyelven *Maraššanta* vagy *Maraššantiya*, ékírással 𒀀𒇉𒈠𒊏𒀸𒊭𒀭𒋫 vagy 𒀀𒇉𒈠𒊏𒀸𒊭𒀭𒋾𒄿𒀀) kanyarulata által közrefogott területet tekintették a Birodalom középpontjának, és egyes hettita törvények még "a folyó ezen oldala" és "a folyó túloldala" között is különbséget tettek. Szökött rabszolgák esetében például magasabb jutalom járt annak, aki még azelőtt elfogott egy szökevényt, hogy az átkelhetett volna a folyón; a túlparton nyakon csípett rabszolgákért már csak kisebb elismerés járt a tetten érőknek.

A Birodalom középpontjától nyugatra és délre terült el a legkorábbi hettita szövegekben *Luvija* néven ismert régió, amelyet később – ezen birodalmak felemelkedésével – Arzava és Kizzuvatna váltott fel. A névváltozás ellenére a hettiták továbbra is luviként tartották számon az ezekről a területekről származó nyelvet. A hettiták ennek a kilikiai területnek a szívét eleinte – Kizzuvatna felemelkedése előtt – Adanija néven emlegették; a Kizzuvatna nevet csak Ammunasz uralkodása alatt kapta, amikor a király fellázadt a hettiták ellen, és sikeres hadjáratokat vezetett észak felé, hogy a Torosz-hegység középső részeit is a magáénak tudhassa. Északon a hegyvidéki kaskák éltek, a hettitáktól délkeletre pedig a hurrik alapította Mitanni terült el. A Hettita Birodalom a fénykorában (II. Murszilisz uralkodása alatt) nyugatra Arzaváig, keletre Mitanniig, északra Kaskáig (beleértve Hajasa-Azzit a távoli északkeleten), délre pedig egészen Kánaáig (megközelítőleg a mai Libanon déli határáig) terjedt ki, a fennhatósága alatt tartva ezen területek mindegyikét.

## Történetük

### A hettiták gyökerei

A hettiták ősei i. e. 4400 és 4100 között érkeztek Anatóliába, amikor az anatóliai nyelvcsalád elszakadt a (proto-)indoeurópai nyelvtől; amint azt a modern genetikai és régészeti kutatások is megerősítették, a proto-anatóliai nyelvet beszélők az i. e. 5. évezred közepén érkeztek erre a vidékre. A proto-hettita nyelv később, i. e. 2100 körül alakult ki, a hettita nyelv pedig az i. e. 20. és 12. század között fordult elő a Közép-anatóliai régióban.

A hódításaikat és a fokozatos asszimilációjukat figyelembe véve a bronzkori hettiták egy időben éltek Anatóliában a hattikkal és a hurrikkal. Történészeti szempontból leginkább csak migrációs keretek között tekintettek a Balkán-félszigeti Ezero-kultúra, a kaukázusi Majkop-kultúra és a hettiták lehetséges kapcsolatára.

Bár mára már bebizonyosodott, hogy ez a népvándorlás nem a Balkánon, hanem a Kaukázuson keresztül ment végbe, David W. Anthony évekkel ezelőtt arra a következtetésre jutott az elemzéseiben, hogy az első sztyeppei pásztorok – a hajdani proto-indoeurópai nyelv beszélői – i. e. 4200-4000 körül telepedtek le a Duna alsó völgyében, Paleo-Európa összeomlását okozva (vagy csak kihasználva azt). Anthony úgy vélte, hogy ezeknek az embereknek a nyelvében "olyan letűnt proto-indoeurópai dialektusok szerepeltek, amelyek később valamelyest fennmaradtak az anatóliai nyelvben", a leszármazottaik pedig csak ezt követően, ismeretlen időben (de talán már i. e. 3000-ben) vándoroltak Anatóliába. J. P. Mallory szintén úgy gondolta, hogy az anatóliaiak észak felől, a Balkánon vagy a Kaukázuson keresztül közelítették meg a Közel-Keletet az i. e. 3. évezredben. Parpola szerint az indoeurópai nyelvet beszélők, és a hettiták megjelenése Anatóliában összefüggésbe hozható a proto-indoeurópai nyelvet beszélő Jamnaja-kultúra tagjainak későbbi (i. e. 2800 körüli) vándorlásaival. Ez a feltevés azon "szokványos" elmélet mellett is megállta a helyét, hogy az indoeurópai nyelv valamikor az i. e. harmadik évezredben terjedt el Anatóliában. Petra Goedegebuure azonban végül bebizonyította, hogy a hettita nyelv számos mezőgazdasággal kapcsolatos szót vett át a keleti szomszédjaik kultúráitól, ami erős bizonyítéka annak, hogy a népvándorlás a Kaukázuson keresztül ment végbe.

Közép-Anatólia őslakosai a nem indoeurópai nyelvet beszélő hurrik és hattik voltak. Egyesek szerint a hattik északnyugat-kaukázusi nyelvet beszéltek, de a hovatartozása továbbra is bizonytalan. A hurri nyelv ezzel szemben többé-kevésbé elszigetelt (a hurri-urartui nyelvcsalád egyike) volt. Az Óasszír Birodalom idején (i. e. 2025-1750) asszír gyarmatok is voltak jelen a térségben; a hettiták Felső-Mezopotámia asszír dialektust beszélő lakosságától vették át az ékírás használatát. Amint az itt fennmaradt szövegekből kiderült, beletelt némi időbe, mire a hettiták az Óasszír Birodalom összeomlását követően (az i. e. 18. század közepén) valóban meghatározó szerepet tölthettek be; évszázadokon át csak különálló csoportokba verődve, más-más városok köré gyűlve éltek. Hattuszasz (mai Boğazkale) erősődő uralkodói végül meghódították Közép-Anatólia jelentős részét, egyesítették ezeket a kisebb csoportokat és megalapították a Hettita Királyságot.

### A kora hettita idők

A Hettita Királyság korai időszakát négy (a KBo 3.22, a KBo 17.21+, a KBo 22.1 és a KBo 22.2 besorolású) ékírásos tábla alapján ismerjük, amelyek valószínüleg nem Hattuszaszban, hanem Kusszarában, Neszában vagy Anatólia más területein, óhettita nyelven, az i. e. 18. században készültek. Ezek közül három úgynevezett "óhettita duktusban" (angolul *Old Script* vagy röviden OS) íródott; a legtöbb megmaradt tábláról azonban csak olyan akkád másolatok maradtak fenn, amiket már az i. e. 14. és 13. században készítettek. Ezek az írások olyan rivalizálásokról számolnak be, amelyek a királyi család két ága (az északi – eleinte Calpába, később Hattuszaszba összpontosuló –, illetve a déli – máig ismeretlen helyen található kusszarai és a korábban asszír kolóniákhoz tartozó kanisi – uralkodócsalád) között, egészen a középhettita kor kezdetéig zajlottak. Ez a két csoport a nevük alapján különböztethető meg: az északiak megtartották hatti eredetű neveiket, míg a déliek indoeurópai hettita és luvi neveket vettek fel.

Calpa először i. e. 1833-ban, Uhnasz uralkodása előtt támadta meg Kanist. Ebben a kárum-korszakban (az óasszír kereskedőgyarmatok virágzása idején, illetve Pithanasz hódításai előtt) a következő királyok ültek Kanis trónján: Hurmelisz (i. e. 1790 előtt), Pahanusz (rövid ideig i. e. 1790-ben), Inar (i. e. 1790–1775 körül) és Varszamasz (i. e. 1775–1750 körül).

Az összefoglaló néven Anittasz-szövegekként ismert táblák leírják, hogyan hódította meg a szomszédos Neszát (Kanist) Pithanasz, Kusszara királya i. e. 1750 körül, a táblák valódi témája azonban Pithanasz fia, Anittasz (ur. i. e. 1745-1720), aki folytatta apja tevékenységét, és több északi várost meghódított, köztük Calpát és Hattuszaszt, amelyet meg is átkozott. Ez feltehetően nem volt más, mint a királyi család északi ágával szembeni propaganda a déli uralkodócsalád részéről. A *Calpai történet* című dokumentumban már Calpa és I. Hattuszilisz (Hattuszasz királyának) békekötéséről olvashatunk.

Anittaszt Cuccu követte a trónon (ur. i. e. 1720-1710), de Kanis városa – és vele a régóta fennálló asszír kereskedelmi rendszer – valamikor i. e. 1710 és 1705 között megsemmisült. Egy kusszarai nemescsalád ugyan átvészelte a calpai/hattuszaszi ággal folytatott hadakozást, azonban bizonytalan, hogy ez az uralkodói család Anittasz leszármazottai közé tartozott-e.

Mindeközben a calpai urak ága tovább élt; I. Huccijasz (a calpai Huccijasz leszármazottja) vette át az irányítást Hatti felett. Ezután a déli Hurmából származó I. Labarnasz (Huccijasz veje) ragadta magához a trónt, és törvényes fiául, egyben örököséül fogadta Hattusziliszt, Huccijasz unokáját.

### A Hettita Óbirodalom

A Hettita Királyság megalapítását I. Labarnasznak vagy I. Hattuszilisznak tulajdonítják (utóbbi a Labarnasz személynevet is viselhette), akik meghódítótták a Hattuszasztól délre és északra fekvő területeket. Hattuszilisz egészen Jamhadig, a sémi amoriták királyságáig folytatott hadjáratokat; még a fővárosukat, Halabot (a mai Aleppót) is megtámadta, bár nem foglalta el azt. Hattuszaszt azonban az uralma alá vonta, és ennek a lépésnek köszönhetően alapult meg a Hettita Birodalom.

> "Hattuszilisz volt a király, és fiai, testvérei, rokonai, családtagjai és csapatai egységesek voltak. Akárhová ment hadjáratra, erőszakkal vette át az ellenség országát. Egymás után győzte le az országokat, megfosztotta őket hatalmuktól és a tengerrel tette határossá őket. Azonban amikor visszatért a hadjáratról, mindegyik fia elment valamelyik országba, és a nagyvárosok bővelkedtek a keze alatt. De amikor a hercegek szolgálói romlottá váltak, elkezdték bekebelezni gazdáik vagyonait, egyre összeesküdtek ellenük, és a vérüket kezdték ontani."
>
>

Ezek az i. e. 16. századból származó *Telipinusz kiáltványából* kiemelt részletek szemléltetik az I. Hattuszilisz (aki egyes feltételezések szerint azonos lehet I. Labarnasszal) uralkodása alatti hettiták egységét, terjeszkedését és jólétét, illetve jól illusztrálják az uralkodó fiainak udvarában megjelenő korrupciót is. A források hiánya bizonytalanná teszi a feltörő korrupció elleni lépéseket, annyi azonban bizonyos, hogy I. Hattuszilisz a halálos ágyán végül az unokáját, I. Mursziliszt nevezte ki örököséül.

Murszilisz folytatta Hattuszilisz hódításait; i. e. 1595-ben (középső kronológia) vagy i. e. 1531-ben (rövid kronológia) rajtaütéseket szervezett az Eufrátesz-folyó mentén. Megkerülte Asszíriát, kifosztotta Márit és Babilont, elűzve a babilóniai állam amorita alapítóit. Ahelyett, hogy hettita hűbérországgá tette volna, Murszilisz inkább a szövetségeseinek, a kasszitáknak adta át Babilónia irányítását, akik így az elkövetkező négy évszázadban a fennhatóságuk alatt tartották a területet. Murszilisz ezen hosszadalmas hadjárata felemésztette Hatti erőforrásait, és a fővárosban már-már anarchia-közeli állapotok uralkodtak. Nem sokkal a hazatérése után meg is gyilkolták az uralkodót, és ezzel a hettita királyság teljes káoszba sodródott. A mai délkelet-Törökország Tigris- és Eufrátesz-menti hegyvidékeken élő hurrik kihasználták a helyzetet, elfoglalták Aleppót, annak környező területeit, valamint Adanijasz tengerparti területeit, és annak nevét Kizzuvatnára (később Kilikia) változtatták. Az i. e. 16. század hátralévő részében örökösödési viszályok és a hurrikkal folytatott háborúk jellemezték a hettita királyok életét. Ezek az amurrui (mai Szíria) és dél-mezopotámiai hadjáratok egyaránt eredményezhették az ékírás újbóli bevezetését Anatóliában, mivel a hettita írásmód merőben különbözik az asszír gyarmatosítást megelőző időszakban használt ékírástól.

## Államigazgatás

*Bővebben: Hettita Birodalom#A hettita állam*

## Nyelv és írás

*Bővebben: Hettita nyelv és Anatóliai hieroglifák*
## Hadviselés

*Bővebben: Hettita Birodalom#A hettita hadsereg*

## Kapcsolódó szócikkek

* Hettita pestis
* Hettita uralkodók listája
* Yazılıkaya

## Fordítás

Ez a szócikk részben vagy egészben a Hittites című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.