Hrvati ostaju Hrvati dok se drukčije ne dokaže

Piše: Tomislav Heres

Kad uzeh u ruke zadnji broj časopisa Hrvatske matice iseljenika "MATICA" (broj 6/7 - 1993.). osobitu mi pozornost na naslovnoj stranici - ispod imena Dunje Brozović - privuče upozornica napisana velikim zlatolikim slovima: *Zablude o hrvatskim iranskim korijenima*. Otvorih osamanestu stranicu i pročitah naslov: *Jesu li Hrvati Iranci* Ispod naslova podatci o auktorici: voditelj projekta "Povijesni toponimijski rječnik Hrvatske" u Zavodu za lingvistička istraživanja HAZU, diplomirala je indologiju i etnologiju te magistrirala opću lingvistiku, a u SAD studirala iranistiku (svestički, staroperzijski, pehlevi). Pročitavši ove podatke, očekivao sam ozbiljnu znanstvenu raspravu. U kojoj će nas auktorica dokazima uvjeriti da je "iranstvo Hrvata" zabluda, a "slavenstvo Hrvata" jedina istina. Čak se i poveselih! Dokaže li ona to, ne ću se više morati baviti teškim i nezahvalnim i još k tome neplaćenim poslom proučavanja nastanka ili etnogeneze Hrvata. Nu kada ispisak magistrice Dunje Brozović pročitah do kraja, začudih se i sneveselih. Umjesto očekivane ozbiljne znanstvene rasprave, nimalo neozbiljna neakademska pogrdnica. Samo zbog čitatelja "Matice" odlučio sam odgovoriti. Da ih Dunja Brozović, okićena zvučnim titulama i osjajena ugledom ustanove koju predstavlja, ne bi dovela u zabludu. Idemo redom.

Odmah u početku Dunja Brozović priznaje da je "samo ime Hrvat, prema većini znanstvenika, iranskog postanja". No na temelju samo toga se, veli ona, ne može "dokazati iranstvo Hrvata". Ako se pak to pokušava dokazati, onda etnogeneza "postaje ne samo znanstveni problem već donekle i politički". Zašto, zaboga, politički - pitanje je sad? Zato, odgovara Dunja Brozović, jer se time (to jest pokušajem dokazivanja "iranstva Hrvata") "dokazuje naše neslavenstvo". Tu smo, dakle. Već sama pomisao da bi hrvatski korijeni mogli biti neslavenski, samim tim je neznanstvena maštarija koja diši na politiku. Jer Hrvati od početka svijeta moraju biti Slaveni "bez obzira na davno etničko podrijetlo "Prahrvata' kao dijela budućeg hrvatskog etnikuma". Na pitanje Dunje Brozović: "Zbog čega bi za Hrvate uopće bilo vrednijim biti iranskog nego slavenskog podrijetla? - odgovaram protupitanjem: "A zbog čega bi za Hrvate vrjednijim bilo da su slavenskoga a ne iranskoga podrijetla?" Da se hrvatsko ime, nastavlja Dunja Brozović, "čak i spominje na proglasu perzijskog cara Darija iz VI. st.pr.n.ere (kako neki pogrešno smatraju), to nas ne bi činilo baštinicima bogate staroperzijske civilizacije." A zašto se pogrješno smatra, da se na Darijevu proglasu spominje hrvatsko ime? Zato, jer "većini plemena što se tamo spominju odavno se zameo svaki trag". Ako seje većini zameo svaki trag, kako su mogli ostati samo Hrvati? Treba, dakle, i njima zamesti svaki trag. Ne može li drugčije, zanijekat ćemo da su to Hrvati. Pa ćemo reći da se ti Darijevi Hrvati pogrješno smatraju Hrvatima, kako nas "znanstveno" pokušava uvjeriti Dunja Brozović. Nu na veliku muku ožalošćene porodice (hrvatski: tugujuće obitelji) slavjanoljubačke, Darijev spomenik-proglas još je tu. Na tvrdoj stijeni bogostanskoj. I na njemu uklesano hrvatsko ime. Pet puta u ovim oblicima: Harauvati(š), Harauvat(im), Harauvatija.

Hrvatsko ime na Darijevu pobjedničkom spomeniku podignutu u gori Bagastana (Bogostana) našao je Stjepan Krizin Sakač. Dunja Brozović tvrdi da je "previše toga u Sakačevu radu sto je znanost do danas pobila". Što je to znanost do danas pobila u Sakačevu radu, tko je to pobio i gdje je to objavljeno Dunja Brozović ništa ne kaže. Naprotiv, danas znanost prihvaća Sakačeva odkrića. Dokazi su brojni, a mi navodimo samo dva. Izdavačka poduzeća "Kartografija- Učila" i "Školska knjiga" iz Zagreba izdala su povijesni zemljovid hrvatskih zemalja (Zagreb, 15.XI. 1992.) pod naslovom: Hrvatska prije doseljenja Hrvata (auktor dr. Josip Lučić, glavni recenzent dr. Agneza Szabo). U popratnu tekstu piše: "Ime Hrvat, a po njemu i narod Hrvati (istaknuo T.H.), kako se javlja na današnjem etničkom i političkom području, zasvjedočeno povijesnim dokumentima, nije slavenskog podrijetla (istaknuo T.H.). Znanstvenici najvećim dijelom tumače ga s pomoću iransko-kavkaskih korijena. Potvrdu tom stajalištu daje naziv naroda HARAUVAT uklesan na kamenom natpisu kralja Darija (522-486. pr. Krista) i zapisan u perzijskim svetim knjigama Avasta kao narod HARAHVATI... Živjeli su u južnom dijelu Afganistana, te u Beludžistanu i istočnom Iranu. Kasnije se premještaju oko planine Kavkaza, gdje se spominje pleme HVARTIN, i dalje prema istočnoj obali Azovskog mora. U II. i III. st. poslije Krista žive na utoku Dona oko grada Tanaisa (danas Azov). To potvrđuju dva grobna natpisa:CHOROATHOS i HOROVATOS iz g. 175- 211. i 220. u značenju HORVAT. tj. HRVAT." A prof. dr. Eduard Kale piše u svom članku Kulturni identitet Hrvatske ("Hrvatska revija", god. XLII/ svezak 3/4 (167-168) - rujan-prosinac 1992., str. 392.): "Povijest hrvatskoga naroda ne počinje (istaknuo T.H.) njegovim doseljenjem na Balkanski poluotok, na prostor između Jadranskog mora i rijeke Drave, te rijeke Drine i istočnih obronaka Alpa, u VI-VII. stoljeću, a zatim stvaranjem države na ovom prosotru. Znana povijest hrvatskoga naroda počinje mnogo prije (istaknuo T.H.). Najraniji pouzdani podaci, iz prvih tisućljeća prije K. (istaknuo T.H.), dokazuju to brojne činjenice, govore o iranskom području kao ranoj postojbini Hrvala (istaknuo T.H.) - (što su odavno prihvatili i mnogi nehrvatski ugledni istraživači, kao Müller, Vasmer, Ramovš, Vaillant, Hauptmann, Jireček i drugi)." Ne mogavši zaobići neke neosporne činjenice, Dunja Brzović pobija svoje vlastite slavenoljubačke zaključke. Prihvaća mišljenje većine daje ime Hrvat "iranskoga postanja" i da se "uklapa u iranski imenski sustav". Zatim priznaje da prvobitni Hrvati ili "Prahrvati" nisu bili Slaveni: "Nadalje, ukoliko s pravom pretpostavimo (istaknuo T.H.) da Protohrvati, kao jezgra budućeg hrvatskog naroda (istaknuo T.H.) nisu bili Slaveni (istaknuo T.H.), još uvijek nismo u stanju ustvrdili kada su oni jezično poslavenjeni, u pradomovini prije seoba, ili je pak slavizacija konačno dovršena nakon seobe."S ovim se slažu i "iranoljupci", pa nam nije jasno zbog čega ih Dunja Brozović tako žučljivo napada? Iranoljubci također ne niječu, o tome je pisac ovih redaka već davno pisao, da u genima i duhovnoj baštini današnjih Hrvata udioničtvuju i narodi koje Rimljani prozvaše skupnim imenom Iliri i Romani i Goti i Kelti i drugi narodi s kojima se u svom višetisućljetnom povijesnom hodu kroz prostor i vrijeme susretosmo i stopismo. Čemu, dakle, tolika i tako žestoka zaglušna vika na te odiozne (neugodne, neželjene, odvratne, gadne, mrske, odbojne, omrznute) "iranoljupce". Nije li tomu razlog nečija povrijeđena taština prikrivena tobožnjom brigom za "čistoću" i "ćudoređe" hrvatske znanosti?

Dunja Brozović je osobito namrgođena na auktore "koji bez zadrške zastupaju iranstvo Hrvata". Oni su (valjda tim samim što zastupaju iranstvo Hrvata) "gotovo bez ikakve jezične naobrazbe". Pouzdanost iranskih hipoteza o podrijetlu Hrvata, veli ona, "najviše je kompromitirana upravo dilentatizmom ljudi koji ih najvatrenije zagovaraju", jer se "najčešće radi o autorima bez sustavne filološke naobrazbe". Prevedeno na razumljivi jezik to znači da o etnogenezi Hrvata mogu raspravljati samo oni, koji imaju "sutavnu filološku naobrazbu". Međutim etnogenetska problematika je višeslojna, pa se etnogeneza nekoga naroda mora proučavati višedisciplinamo. Osim jezikoslavaca najpozvaniji su u prvom redu povjesničari, pa zatim antropolozi, antropobiolozi, kulturolozi, narodopisci, arheolozi i dr.

A evo što i kako o hrvatskoj etnogenezi govore "sustavno naobraženi filolozi". Za riječ ban Dunja Brozović kaže da je "posuđenica iz avarske riječi bajan". Nu također je moguće, veli ona, daje riječ ban *"isključivi kroatizam"* (istaknuo T.H.) koji je, i kada se susreće kod ostalih susjednih naroda, uvijek posudenica iz hrvatskoga jezika". E sad si vi protumačite kako znate zašto je *isključivo* *hrvatska* *riječ* ban, koju i susjedni narodi smatraju isključivo hrvatskom, ipak posuđenica iz avarske riječi bajan. Valjda zato, kako nas uči Neven Budak, što su Hrvati narodnosni odpadak Avara (vidi. "Poljica", god. XV., Gata 1990., br. 15., str. 72.-78.). Na sličan magistralno (od magistrirati, ne od magistralis) - smušeni način tumači nam Dunja Brozović i ime Horvat, koje je po njoj "zapravo hrvatska posuđenica iz mađarske posuđenice iz panonskoslavenskog" (sve istaknuo T.H.). Odakle je to nesretno ime Horvat kao hrvatska posudenica iz mađarske posudenice dospjelo u panonskoslavenski, samo Bog zna. Mora da su ga doneli Srbi (a tko bi drugi), koji su, upozoruje nas Dunja Brozović, u II.-III.st. živjeli s Kho- ro(u)atosima na Azovskom moru: "Usput budi rečeno, i ime Srba potječe iz onih krajeva i u antičko je doba njegov ondašnji, još neslavenski oblik protumačen kao 'Glavobije"'. Nikamo mi Hrvati bez Srba. Od iskona do utona. Od izvira do uvira. Od kolijevke, pa do groba.

Zabrinuta za zdravlje hrvatske znanosti, Dunja Brozović ne ostavlja na miru ni "jedno društvo za etnogenezu, koje je sebi dalo za cilj da istraži što je moguće dublje korijene hrvatstva (istaknuo T.H.). To urotničko društvo čak se "nije libilo (hrvatski: ustručavalo, stidjelo) prijaviti znanstveni projekt, zatraživši i financijsku potporu od Ministarstva znanosti kako bi po Bliskom i Srednjem istoku tragalo za korijenima nekih Praprahrvata. Naravno, nisu smatrali potrebnim da u svoju 'ekspediciju' uključe i ponekog jezikoslovca (istaknuo T.H.). U tisku su se pojavile tvrdnje da je od ministarstva nešto novca društvo i dobilo" (istaknuo T.H.). Zato se "tu konačno postavlja pitanje s kojom motivacijom nastaju takvi, sa znanstvenog stanovišta bezvrijedni, a po hrvatski ugled štetni radovi. Ukoliko im je namjera da dokazuju neslavenstvo Hrvata, ideologizirajući pri tom svoj antislavizam, znanost se tu mora oštro suprotstaviti. Njihove neohrvatske megalomanije... kulturi hrvatskog naroda nisu potrebne". Opet sam prisiljen ovu načertanijsku besedu iliti novogovor s određenim ciljem prevesti na razumljivi hrvatski jezik. Mi doduše ne znamo kakve su vaše namjere, poručuju članovima napadnutoga urotničkoga društva naši sustavno naobraženi filolozi slavenoljupci, ali iako to ne znamo mi smo posve sigurni da je vaš cilj istražiti što je moguće dublje korijene hrvatstva. A to istraživati samim tim znači dokazivati neslavenstvo Hrvata ideologizirajući pri tom antislavizam. Nu ako vi u svoju ekspediciju koja polazi u lov na Prahrvate uključite i ponekoga jezikoslovca i dadete mu ono nešto novca koje je vaše društvo dobilo, oni će se oštro suprotstaviti nekulturnoj raboti neohrvatskoga megalomanskoga istraživanja što je moguće dubljih korijena hrvatstva što sramoti hrvatsku znanost. Umjesto te nekulturne protuznanstvene i protunarodne rabote (lošega posla) sustavno naobraženi filolozi obavit će dobar posao istraživanja što je moguće dubljih korijena slavenstva u Hrvata, jer je taj neoslavenski megalomanski posao kulturi hrvatskoga naroda potreban i bit će na diku hrvatske znanosti.

Moramo razočarati sustavno naobražene slavenoljubačke filologe. Na žalost iranoljubaca, rečeno urotničko društvo za istraživanje što dubljih korijena hrvatstva ni od koga nije dobilo niti jednoga hrvatskoga dinara a kamoli marke ili dolare. Društvo za proučavanje etnogeneze Hrvata siromašna je "neovisna neprofitabilna društvena organizacija djelatnika koji se bave proučavanjem i širenjem znanja o podrijetlu i etnogenezi hrvatskog naroda" (čl. 1. statuta). Nigdje u statutu Društva ne piše, da se ono bavi samo proučavanjem i širenjem znanja o iranskom podrijetlu i etnogenezi hrvatskoga naroda. Društvo je osnovano "radi poticanja i provođenja znanstvenih istraživanja i promicanja znanja te koordinacija djelatnosti korisnih za širenje spoznaja o etnogenezi Hrvata" (čl.90. statuta), dakle ne samo i ne obvezatno iranoljubačkih istraživanja što je moguće dubljih korijena hrvatstva. Ne pravi se društvena razlika između iranoljubaca i slavenoljubaca ili kojih drugih inoljubaca. Tako auktor ovih redaka nije (više) "iranoljubac" kako ga "sramotnim" užarenim žigom obilježuje Dunja Brozović, nego tvorac "babilonsko-kasitske hipoteze koji zastupa ishodište Hrvata iz ranih mezopotamskih Babilonaca" (Encyclopaedia moderna, god. XIV., br. 1 (41), 1993., str. 29.). Iako je i ovo netočno, što će se vidjeti iz moje rasprave Podrijetlo i značenje imena Hrvat koja je u tisku, ne odričem se ja ni iranoljubaca. Na svom putu do Dunava, Drine i Jadrana Hrvati su na svojim brzim konjima prejezdili i Iransku visoravan i mezopotamske doline i tamo stotinama godina imali svoje države. Članom Društva za proučavanje etnogeneze Hrvata može postati svaka fizička ili pravna osoba, pa tako i jezikoslovci i njihove organizacije. Među utemeljiteljima toga društva bilo je i sustavno naobraženih filologa. Zbog čega su oni istupili iz Društva, nisu se javno jasno i otvoreno očitovali. Moramo još i to reći da Društvo nije prijavilo nikakav znanstveni projekt – ni Ministarstvu znanosti niti bilo kojem drugom ministarstvu. Projekt pod naslovom "Geo-biološki i kulturno-povijesni uvjeti etnogeneze Hrvata" prijavio je mimo Društva kao svoj projekt Institut "Ruđer Bošković" iz Zagreba (glavni istraživač Mr. Andrija-Želimir Lovrić). Za taj je projekt Ministarstvo znanosti odobrilo tek simboličnu svotu novaca, koja nije dostatna niti za kupnju potrebne znanstvene literature, fotokopiranje i prijepis. Od toga su senzacionalističke novine "Globus" načinile i objavile "udarnu" uzbunsku vijest, da "Hrvatska vlada financira veliku ekspediciju Društva za etnogenezu Hrvata u potrazi za Prahrvatima i da je 150 članova Društva za veliki safari na Prahrvate u Iranu već u prva dva mjeseca istraživanja potrošilo 400 tisuća dolara! Pročitavši tu vijest, pametni su se čitatelji nasmijali shvativši je kao neslanu šalu i prozirnu obmanu koja ima za cilj prodati neupućenima što veći broj primjeraka novina. Izgleda da je na tu obmanu ipak nasjela Dunja Brozović, jer znanstveni projekt Instituta "Ruđer Bošković" povezuje s Društvom za proučavanje etnogeneze Hrvata.

Dunja Brozović ubraja Tomislava Heresa među trojicu "najizrazitijih predstavnika današnje hrvatske iranoljubačke škole" (druga dvojica su Mirko Vidović i Mijo N. Ćurić). Heres je dapače "jedan od vrhunaca" te današnje hrvatske iranoljubačke škole. On čak tvrdi da su Sarmati Hrvati i da se glagoljica tijekom vremena razvila od klinastoga pisma. A to je "besmisleno svojatanje tuđe povijesti" i takve tvrdnje "sramote hrvatsku povijest". Glede Sarmata moram skromno reći, da ja nisam ni prvi ni jedini koji Sarmate izjednačuje s Hrvatima. Još u XV.-XVI.st. pojavila se u nas teorija, koja je Hrvate izjednačavala s nekadašnjim iranskim Sarmatima nastanjenima na prostoru od Crnoga mora do Visle. U najnovije doba ruski znanstvenik N.S. Deržavin ime Hrvat smatra inačicom imena Sarmat. Također Rus Oleg N. Trubačev nalazi, da je očit podpuni paralelizam imena Hrvat s imenom Sarmata. Alemko Gluhak, koga Dunja Brozović ubraja među one koji "pristupačno i znanstveno valjano tumače podrijetlo imena Hrvat", kaže da mu se za tumačenje podrijetla imena Hrvat "najuvjerljivijom čini etimologija Olega N. Trubačova". A što se tiče glagoljice, pokojni Sumerani sigurno mi ne će zamjeriti što "besmisleno svojatam njihovu povijest".

Izgleda da je po Dunji Brozović najteži i neoprostivi Heresov grijeh što smatra, da su Hrvati "najstariji narod u Europi i jedan od najstarijih na Zemlji". Moj grijeh, moj grijeh, moj preveliki grijeh. Zaslužio sam da zbog njega budem na vječna vremena iztjeran iz jedinomogućega sveslavjanskoga raja. Parce mihi, Domine, quisa Croata sum. Oprosti mi, Bože, što rodih se Hrvatom. A vjerujem da ćeš mi Ti oprostiti, jer sam istočnim grijehom hrvatstva od začeća okužen po promisli Tvojoj a ne svojoj. Pa kad si već odredio da se rodim Hrvatom, ne mogu se sada odreći toga prokletoga naroda i zamrziti ga. Jer on je tijelo moga tijela, krv moje krvi, zemaljski oklop i štit moje duše. Nadam se jedino da Dunja Brozović ne će prokleti i Poljaka Jerzya Bechcickoga. Taj je neoprezni Jerzy Bechcicki u poljskom časopisu "Pamietnik Slowianski" /broj XXXVI/XXXVII, 1986/1987., str. 247.- 257.) objavio raspravu Wokol problematyki etnogenezy Bialej Chomacji (O problematiki podrijetla Bijelih Hrvata), u kojoj obilno citira rad T. Heresa *Dugo putovanje od Irana do Jadrana* ("Poljica", god. VII., Gata 1981.-1982..broj 1/6-7, str. 5.-39.; isto i posebni otisak). I još ga k tome uvršćuje u red tako uglednih znanstvenika kao što su L. Niederle, F. Dvornik, S.Sakač, D. Mandić, Z. Vana, J.Horvat, Lj. Hauptmann, J. Rus. R. Jamka. S. Grubišić, N. Županić, T. Lehr- Splawihski i V. Hruby. Tom nesmotrenošću je osramotio poljsku znanost, jer spominje T. Heresa koji "sramoti hrvatsku znanost". A što se tiče Tomislava Heresa on je kao magarac na (nezaslužene) batine otvrdnuo na pogrdnice, s kojima se sa svoga uzvišena pijedestala znanstvene nepogrješivosti (da ne kažem ex cathedra) nabacuje na njega Dunja Brozović. U onoj prošloj zlosretnoj jugokomunističkoj tvorevini politički su ga ideolozi i njihovi oznaško-udbaški izvršitelji hajkali plaćenim bijesnim psima zbog njegove iranoljubačke subverzivne djelatnosti i hrvatskoga rasizma i nacionalizma. Sada ga sveslavjanoljubački politički ideolozi prerušeni u znanstveno ruho (nemaštovito) časte pogrdnicama kao što su neohrvatski megaloman, diletant, kradljivac tuđe povijesti, sramotitelj hrvatske znanosti.

Pietro Veronese u "La Repubblica" piše: "Stanovnici bivše Jugoslavijesu Slaveni. *Prečesto se zaboravlja da su svi 70 godina živjeli mirno zajedno* (istaknuo T.H.). Sad ne samo da poriču taj dugi suživot - već se sumnja i u zajedničko slavensko podrijetlo. Jedna delegacija znanstvenika stigla je u Zagreb iz Irana da provjeri da li je možda hrvatski narod perzijskog podrijetla" ("Vjesnik" Zagreb, br.16454, 20. srpnja 1993., str. 14-15.). Sada nam je jasno zašto slavenoljubci toliko mrze iranoljubce. Subverzivni su iranoljubci srušili bivšu Jugoslaviju u kojoj smo "svi 70 godina živjeli mirno zajedno". I to im nije bilo dosta, nego i dalje siju sumnje u "zajedničko slavensko podrijetlo". I tako podkopavaju temelje na kojima slavenoljubci grade nadu u povratak propale državotvorine, koju oni ne mogu nikako prežaliti. Gdje smo "svi 70 godina živjeli mirno zajedno". U krvavu zagrljaju bratstva i jedinstva sa slobodoljubivim negenocidnim Srbima. S kojima smo "mirno zajedno" živjeli "i u antičko doba". U dugoj i mučnoj polemičkoj raspravi s predsjednikom JAZU dr. Franjom Račkim i nijekaocem hrvatske nacije ruskim akademikom A. A. Majkovom, svijestan da u isti čas izriče osudu samome sebi i svojemu djelu, Gjuro Stjepan Deželić godine 1880. napisao je ovo: "Zato tko danas u našoj domovini radi pod kojim mu dragom imenom: bilo ilirskim, jugoslavenskim, slovinskim, polusrbskim ili sasvim srbskim, taj je urotnik naše slobode i napredka, narodnosti i obstanka Hrvata, taj nogama gazi poviest i za poviest podmeće svoje izmišljotine..." (Ante Krmpotić, Zahvala Zidova Gjuri Deželiću, Vjesnikov kulturni prilog "Danica", Zagreb. 24. srpnja 1993., str. 25.). Ove opominjuće Deželićeve riječi ne ponavljam zbog Dunje Brozović. Vjerujem da je ona samo naivni zvučnik tuđih zabluda pomiješanih s povrijeđenom taštinom. Nego zbog onih "koji još i dan-danas svjetlucaju kao svjetionici ćorave jugoslavenske političke misli u nas Hrvata" (Ante Krmpotić).

Jesu li Hrvati Iranci? Nisu. Oni su samo Hrvati. Još od onih dalekih vremena, kada se za Irance nije ni znalo. I ostat će Hrvati, dok se drugčije ne dokaže. A nikada nitko ne će moći dokazati, da Hrvati nisu - Hrvati. Pa bilo to sveslavojugoslavjanoljupcima pravo ili krivo.

```
Извор: Tomislav Heres, „Hrvati ostaju Hrvati dok se drukčije ne dokaže”, u: *Matica: časopis Hrvatske matice iseljenika* 8 (1993), str. 24-26.

```