recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Незалежності площа

На місті площи Незалежності спочатку була площа Миколаївська.

У XVIII сторіччі ії перейменували у Петровську — на честь Петра I, який згідно недостовірній легенді, проводив тут військовий парад у новорічні свята 1709 р.

## Кінець XIX - початок XX сторіччя

Схема центру міста на початку XX сторіччя:

Центр міста можна побачити на цьому фото (фото 1940-х років, майбутня площа - якраз на початку вулиці Миколаївської):

На фото: Петровська площа початку XX сторіччя. Ліворуч - будинок Штайнеру. Праворуч - Миколаївська церква. Вулиця, що йде прямо - Миколаївська.

## 1960-і - 1970-і роки

В радянські часи площа зберегла назву - Петровська (Петровская площадь) - але вже на честь голови Презідіуму ЦВК СРСР від УРСР Григорія Петровського.

На фото: площа Петровського орієнтовно початку 70-их років XX сторіччя. Зліва - будинок Штайнеру (в ньому на той час був міськвиконком). Вулиця, що йде прямо - Миколаївська. У куту праворуч - мабуть, будівництво готелю Суми. Забори по обидві боки будинку Штайнеру - будівництво Сумської обласної державної адміністрації.

Поруч з будинком Штайнеру був сквер двічі Героя Радянського Союзу С.П.Супруна (його пам'ятник після перебудови площі перенесли у сквер на Троїцький вулиці). Фото І.Ройченка скверу 1960-х років (ліворуч - дзвіниця Воскресенської цекрви):

Ось кафе на вулиці Леніна десь якраз в районі нинішньої площі Незалежності (фото І.Ройченка):

Після будівничих робіт на площі та зведення будівлі Сумської обласної державної адміністрації площа змінила свій контур та ім'я, вона стала зватися площею Леніну.

## Будівництво бетонних гробів

На фото 1974 року будівництво Сумської обласної державної адміністрації, кут вулиці Соборної (на той час - Леніна; будинок не зберігся) та площі Петровського. Це той самий будинок, що направо продовжувався будинком Штайнеру. В цьому будинку у останні роки його існування було "гороно" (міській відділ народної освіти) і на фото якраз вхід до нього. А в самому будинку Штайнера був виконком міської ради (?).

Ось колаж, що висвітлює розташування цього будинку та будинку Штайнера:

На фото - руйнація будинку Штайнера (світлина І.Ройченка):

Будівництво площі Незалежності, вид з скверу "Дружба":

## 1980-і - 1990-і роки

На фото 1980-х років випуск курсантів артучилища, урочистості на площі. Ще немає будинків Київстару, будинку профспілок, є старий будиночок з плакатом на торці, на Соборній.

    Святкування 7 листопада на площі:

На фото 6 жовтня 1990 року мітинг, організований Народним Рухом України, за розрив союзного договору з СРСР:

## 2000-і - 2010-і роки

Після оголошення незалежності України площа стала зватися сьогодняшнім ім'ям - площею Незалежності.

На фото площа Незалежності у 2000-у році (ще з пам'ятником Леніну):

Дивись на мапі
Санаторна вулиця/Санаторна вулиця (садиба Штерічевої)

Садибу Параскеви Штеричевої було збудовано у 1810-х роках по проекту Олександра Паліцина. Це кмоплекс будівель.

Садиба розташована на т.з. Басах, її адреса: вулиця Санаторна , 1:

У 1890 році була реконструйована Карлом Шольцем. (Джерело тут)

В радянські часи (коли?) тут розміщувався санаторій (будинок звали Басовським санаторієм).

Головний будинок був відреставрований орендатором будівлі - фірмою ЦАНТ. Але інші будівлі знаходяться у поганому стані.

Дивись на мапі
Суми готель

Ось будинок, що стояв на перехресті провулку Краснянського та вул. Соборної (тоді - Леніна), рівно на місці нинішнього готелю (так пишуть):

Будвіництво готелю:

   На цьому фото звернути увагу на будиночок по центру: після закінчення будівництва його вже не буде. Вид з проспекту Тараса Шевченка (тоді - Карла Маркса):

   Готово:
Сумський обласний художній музей ім.Никанора Онацького

Сторінка музею у вікіпедії

Будинок розташований на площі Покровській, 1 (угол вулиці Гагаріна). Архітектор Г.Шольц.

На початку XX сторіччя і до жовтневого перевороту 1917р.(?) у будинку був розташований Державний банк Російської імперії.

На фото початку XX сторіччя спуск від Державного банку до парку Лещинських:

З 1920 року (?) в цьому будинку Сумський художньо-історичний музей, з 1939-го музей стає Сумським державним художнім музеєм, від 1994 р. музей носить ім'я Никанора Онацького.

Дивись на мапі
Воскресенська вулиця/Воскресенська вулиця 13 (Головпоштамт)

Будинок головпоштамту по вулиці Воскресенській, 13  був побудований у 1877 році, і відтоді головна пошта міста розташована саме тут.

Фото початку XX сторіччя (на дальному плані - Воскресенська церква ):

Вид на головпоштамт та Воскресенську вулицю у вересні 1944 року (головпоштамт передостанній праворуч, фото зроблено з Монастирського провулку):

Вид на головпоштамт 1960-х:

Дивись на мапі
Покровська площа/Кінотеатр Ампір

Кінотеатр "Ампір" - Один з перших кінотеатрів в Сумах.

Розташовувався на місці, де зараз будинок №8 Покровської площи (Аптека №90).

На фото Покровської площи та скверу Харитоненка початку XX сторіччя це сірий будинок ліворуч:

У радянські роки був перейменован на Кінотеатр Ленінського комсомолу (не плутати з кінотеатром Комсомол). На фото 1956 року цей будинок з червоного кирпичу зправа від пам'ятника Леніну:

На фото - вхід у кінотеатр (1950-і роки):

   Наприкінці 50-х років будинок був знесений, на його місці, а також на місці кутового двоповерхового будинку був зведений так званий "будинок хіміків" (нині вул.Соборна 43).
Покровська площа/Покровська площа 5 (Театральний)

Будівля на Покровській площі , 5 - зараз так званий "комплекс Театральний" - будувалась у 1970-х роках.

До початку 1970-х на цьому місці був старий, ще дореволюційний будинок. На фото 1930-х років, зробленого з вулиці Соборної (тоді - Шевченка) він прямо по лінії зору:

Ось його фото середини 1960-х років (проворуч - ЦУМ, ліворуч - сквер Харитоненка):

На фото середини-кінця 1930-х років якийсь парад у міському сквері. Фото зроблено від скверу Харитоненка в напрямку Покровської (Жовтневої) вулиці. На дальньому плані - будинки, що стоять вздовж скверу на зпуску до Базарної площі. Наш одноповерховий будиночок ліворуч стоїть на місці комплексу "Театральний".

Фото початку 1970-х років, кутовий будинок - це наш "об'єкт" (праворуч - т.з.будинок художників):

В цьому будинку в останні роки його існування розташовувався краєзнавчий музей, що потім переїхав неподалік - у будівлю старої земської управи. Вид на цей будинок з Петропавлівської вулиці (фото десь 1950-1960-х років).

    Цей же будинок - на дальньому плані фото (зліва від пам'ятнику, інший бік того ж будинку). Фото зроблено зі скверу Харитоненка на початку XX сторіччя:

Так це місце виглядало у 1980-і роки - вид зі сторони скверу Харитоненка:

Зараз (2016) у будинку на Покровській площі, 5, ресторан "Славянська трапеза", магазини.

Так виглядає кут сучасного будинку на Покровській площі, 5, зі сторони міського скверу:

Дивись на мапі
Сумський обласний краєзнавчий музей

Будинок побудований в 1885—1886 роках, він розташований на вулиці Герасима Кондратьєва, 2.

До 1917 році в будинку розташовувалася земська управа. На фото: угловий будинок — земська управа. Вид з початку Лебединського тракту (так звалася вулиця Герасима Кондратьєва до жовтневого перевороту 1917 року) на Харитоньєвський сквер.

Вид на земську управу «ан фас» (з Покровської площи):

З 1920 року в будинку розміщується художньо-історичній музей.

Засновником та першим директором музею був художник, археолог та мистецтвознавець Онацький Н. Х. В 1939 році музей розділився на дві установи: краєзнавчий музей та художній музей.

    Сайт музею.

Дивись на мапі
Привокзальна вулиця

Вулиця йде з поворотами від КРЗ до проспекту Шевченка.

## Біля Павлівського цукрового заводу (КРЗ)

Навпроти заводоуправління КРЗ розташовувалася пожарна частина (уточнювати). Зараз в цих приміщеннях магазини. Фото початку ХХ сторіччя:

Те саме місце у 1905 році (влада прислала драгунів до Павлівського цукрового заводу на випадок заворушень):

Привокзальна в районі КРЗ : ліворуч, вдалині, ті самі приміщення колишньої пожарної частини, що на світлинах вище, а праворуч - территорія стадіону "Харчовик", там тепер "Барса". Фото 1970-х рр. Смолярова Ю.А.

## Вздовж Привокзального скверу

У дореволюційні часи на місці частин Привокзального скверу було розташовно кладовище. Уздовж кладовища йшла вулиця, яку називали "Кладбищенская". Ось фрагмент мапи цього району кінця XIX сторіччя:

У 1950-і на місці сьогодняшнього готелю "Ювілейний" був маштехнікум, який знаходився в реставрованій частині будинку. Далі - до вокзалу - футбольне поле та спортмайданчики технікуму. Новий інженерний корпус, що на перетині нинішньої Леваневського та Привокзальної, та Привокзальний сквер розташовані на самому кладовищі. Десь там також, як пишуть, полюбляли зупинятися табором цигани, ще у 1950-х роках.

Олексій Степанов надав приблизну мапу Привокзальної вулиці, як вона йшла у 1950-і.

Олег Кривцов надав опорний план застройки району вокзалу та Привокзальної (рік?):

Ось сінхронізація цих двух мап:

    Перехід Привокзальної вулиці у проспект Шевченка, кут з Леваневського, 1966 р. (дерева ще маленькі):

Вид на вокзал (1970-ті, фото Смолярова Ю.А.), Привокзальний сквер та вулицю Привокзальну:

Цікаве фото 1970-х Смолярова Ю.А. нижче - на ньому можна бачити, що вулиці Леваневського ще немає (на ії місці були Сумський мелькомбінат (млин) та хлібзавод №2. А на "Дзержинку" (Троїцьку) ходили тропами). А поворот ліворуч - до будинків СНЗ (де зараз стоянка):

На сучасному фото 2014 року алея на вулиці Привокзальній, що йде від вокзалу до проспекту Шевченка (праворуч готель "Ювілейний" СМНВО, ліворуч - через дорогу - Привокзальний сквер):

Дивись на мапі
Садко фонтан та Будинок політпросвіти

Писати

З боку Псла вихід вулиці Героїв Сумщини до Харківського мосту виглядав так (фото не датоване, але, мабуть, 1930-і роки ХХ сторіччя; ліворуч спуск зі скверу Харитоненка, вдалині - Спасо-Преображенський собор, фонтану Садко ще немає):

На світлині кінця 1970-х (?) вид на Воробйовку з однієї з новобудов на Харківській вулиці. На дальньому плані, на протилежному боці Псла, вже можна бачити сходи, але фонтану Садко ще немає:

Фонтан "Садко" у 1983 році:

На світлині другої половини 1980-х - будівництво областного будинку політпросвіти (праворуч - купола Спасо-Преображенського собору, ліворуч - будинок першої жіночої гімназії):

Зараз майже той самий вид з боку Псла (приблизно з того ж напрямку, що і попередня світлина, вже з фонтаном Садко):

Дивись на мапі.
Петропавлівська вулиця/Петропавлівська вулиця 58 (садиба Суханових)

Вулиця Петропавлівська, 58.

Будинок садиби Суханових-Сумовських розташований на перехресті вулиць Петропавлівської та Думської.

Комплекс будівель, до яких входила і контора, був зведений у 1895 році купцем Сухановим Миколою Олексійовичем . До комплексу також входила сама садиба (двоповерховий жилий будинок), одноповерховий будинок службових приміщень та контора.

Потім від Суханових садиба відійшла до Олени Августівні Сумовської.

Після жовтневого перевороту 1917 року в будинках садиби розташовувався штаб Червоної армії.

В радянські часи (коли саме?) і в конторі і в садибі був розташований Сумський міський комітет КПРС. (А в одноповерхових службових приміщеннях - дитячий садок).

Зараз тут - Інститут прикладної фізики.

На цьому фото видна тільки огорожа садиби з боку Окружного суду на Петропавлівський вулиці і далі - контора садиби Суханових:

   Траурна процесія на похованні Харитоненка П.І., березень 1914р.:

Фото 1930-х (?):

Обласний комітет комуністичної партії у 1970-х в будинку:

Фото 1980-х років:

Дивись на мапі
Кооперативна вулиця/Кооперативна вулиця 2 (Різниці)

Будинок по вулиці Кооперативній, 2.

Вважається, що ім'я будинку - "Різниці" - надходить від українського слова "різне".

Один з перших універсальних магазинів у Сумах на початку XX сторіччя.

У радянські часи (коли саме?) тут був м'ясний павільон колгоспного ринку. Він на фото.

Дивись на мапі.

Джерело тут.
Монастирський провулок

З післяреволюцюйних часів (?) до 2016 року звався провулком Терезова.

Вид на Спасо-Преображенський собор з провулка (початок XX сторіччя). Будинки лiворуч належали Софронієвському монастирю та були його подвір'ям:

На фото - одне з фотоательє на Монастирському провулку 1930 року:

Руїни 1943 року будинку на розі Соборної та провулку (там зараз порожнє місце):

Те саме місце, що і на першій фотографії, у 1960-і (фото з родини Константина Кариха):

У 1970-і (?) роки майже з того ж місця (тролейбуси на Соборній, дивись - дерева):

Вид на провулок із дзвіниці Спасо-Преображенського собору в 2000-і (?):

Восени 2012 року перед виборами у ВРУ (на розі із Соборною вулицею, Спасо-Преображенський собор - праворуч):

Дивись на мапі.
Бандери Степана вулиця/ Бандери Степана 40 (Автовокзал)

Площа перед сучасним автовокзалом аж до 1952 року звалась Кінною (рос. — «Конная площадь»). Зараз це старе місце «розподілено» між вулицею Бандери та площею жертв Голодомору.

«Конная площадь» з'явилась у Сумах на початку XX сторіччя. Тут був «Конный рынок» (торгували лошадьми).

Ще був і «Сенной» ринок, там продавався фураж, птиця та інша дрібна живність, він знаходився на Ільїнський вулиці. Ринки робили не щоденно, а в визначені дні.

(Джерело)

За радянськів часів площа і вулиця мали назву Баумана.

Площа Баумана, 1970-і, фото Смолярова Ю. А. (автовокзал позаду та ліворуч від точки зйомки):

Фото не можу датувати (мабуть, 1970-і):

   Вид на вокзал та площу (теж, мабуть, 1970-і):

Фото середини 1970-х:
Нижня соборна вулиця

В радянські часи і до 2016 року вулиця звалася Червоноармійською вулицею ("Красноармейская").

Нижньособорна вулиця йде приблизно паралельно вулиці Соборної, ближче до Псла, від нинішньої площи Незалежності (старої Миколаївської площи) майже до будинку нинішньої Банківської академії (старої першої жіночої гімназії). А до новобудов - площі Незалежності та комплексу з фонтаном Садко - вона й шла так.

На куту Миколаївської площі та Нижньої соборної стояв будинок міської управи.

На фото: будинок міської управи (не існує зараз) на куті Миколаївської площі та вулиці **Нижньої соборної** (зараз це приблизно біля "Акрополю")

Рештки будівлі Міської управи на Нижній Соборній (2017р., на передньому плані):

Дві вулиці (Соборну та Нижню соборну) розділяє масивна стіна з червоної цегли. Стіна була зведена у XIX сторіччі для укріплення берегу, бо раніше Псел під час паводків доходив до самих стін фортеці (ще вище, ніж ця стіна).

Ось фрагмент цієї стіни на фото 2017 року (це кінець Нижньособорної з тилу Будинку профспілок):

Забудована вулиця була у XIX сторіччі, вона заняла частину старого Вільного (Миколаївського) лужку.

Джерело тут.

На перетині провулку 9 Травня та Нижньособорної вулиці - крута стіна складів купця Скрипниченка. Ось вона на фото початку 1990-х років (самої Нижньої Соборної вулиці на фото не видно, стіна складів стоїть якраз на куті Нижньої Соборної та провулку 9 Травня. До Спасо-Преображенського собору уходить якраз провулок 9 травня):

Світлина початку ХХ сторіччя (дивись коментарі, місце розташування цих будинків не очевидне):

Є точка зору, що на фото вище крайній ліворуч будинок - це будинок №5, він зберігся (дивись коментарі зі схемами). Ось фото цього будинку №5 у 2017 році:

Вільний лужок у 1944 році (фото зроблене, вочевидь, зі Спасо-Преображенського собору, праворуч - Харківський міст. Є також припущення, що на фото фрагмент саме вулиці Нижньої соборної, що йшла поруч з Вільним лужком):

    Нижня соборна та Вільний лужок, 1970-і, фото Смолярова Ю.А.:

Вид на Нижню соборну вулицю біля сходів на "Сотню" (Соборну вулицю) (1975 рік, фото П.Никитенка):

Ще один куточок (теж 1970-і?):

Вид на вихід Нижньособорної до фонтану Садко у 2017:

Дивись на мапі
Горького вулиця

Кажуть, що першою назвою вулиці була «Московський шлях».

До перевороту 1917 року звалась Суджанською (коли перейменували?).

Вид на вулицю з Петровської площі. На дальному плані — церква Різдва Пресвятої Богородиці:

Нині йде від Писарівського мосту вгору (так звана Холодна гора) до заводоуправління Сумського машинобудівного науково-виробничого об'єднання (СМНВО), та трохи далі.

З путівника Кудінова Дмитра Валерійовича «Суми. Запрошуємо до знайомства»:

> У дорадянський період забудовувалась переважно садибами звичайних обивателів і промисловими підприємствами. Щоправда, на початку вул. Горького збереглися садиби заможних городян, в яких нині розташовуються крамниці і приватні установи.
>
>

У повоєнний період вигляд вулиці (і усієї Холодної гори) докорінно змінився. Був розібраний міський тюремний замок, практично зникли одноповерхові будинки, які замінили типові багатоквартирні.

На фото 1932 р.: церква Різдва Богородиці на Холодній горі. Праворуч — стежка на Новомістенську вулицю.

Церква знищена наприкінці 1930-х (?) років, на її місці зараз Палац культури СМНВО.

Вулиця Горького (Суджанська) на фото 1937 року (точка зору навпроти церкви — вниз):

Фото 1943 року: перехрестя вулиці Горького та Промислового провулку (дивись на мапі):

Фото приблизно 1952 року приблизно з того ж місця, що і перше фото церкви: будівництво Палацу культури (удалині ще немає заводоуправління СМНВО). Вулиця ще з бруківки.

За місцем майбутнього заводоуправління СМНВО вулиця Горького йшла майже до місця сьогодняшнього моста на Курський проспект. Мапа відновлена Олексієм Степановим:

Фото вулиці 1947 року за майбутнім заводоуправлінням (у напрямку до нинішнього Курського проспекту, місце башти дивись на мапі вище, а також орієнтовно тут):

Палац культури СМНВО на початку 60-х років XX сторіччя:

На фото початку 1960-х років — люди йдуть на першотравневу демонстрацію вулицею Горького (дивись будиночок на пагорбі!). Вулиця, здається, вже заасфальтована. Це місце десь на перехресті Холодногірської та Горького:

У 1966-1967 (?) вже перекладують асфальт. Нові ліхтарі та стовпи для тролейбусу (тролейбус пішов у Сумах 1967 року). Одноповерховий будиночок праворуч, він стоїть ще у 2017 році навпроти магазину «Свіжий вітер»:

Ось світлина 2017 року одноповерхового будиночку з світлини вище:

У 1970-і роки якраз на спуску з Новомістенської вулиці був побудований «Салон мод» (дивись — троянди):

Між вулицями Леваневського, Горького, Супруна та навпроти вул. Праці понад 200 років розташовувалась тюрма. Ось вона на фото 1960-их (?):

А навпроти тюрми на тому ж перетині вулиць М. Горького та Праці — новобудови (десь 1970-і роки):

Вид на заводоуправління СМНВО десь у 1970-х роках (той самий одноповерховий будиночок праворуч, що й на світлинах вище, він стоїть і у 2017 році)

Вулиця Горького за заводоуправлінням СМНВО у 1970-і (вулиця йде у бік Курського проспекту):

Вид на вулицю Горького та Воскресенську церкву у 1980-у році:

Дивись на мапі
Друга жіноча гімназія (стара школа №8)

Будівля розташована на вулиці Троїцькій, буд. 5.

Зводилася наприкінці ХІХ ст. для потреб численної німецької громади міста. Другий поверх займала лютеранська церква (пастором був Лоренц Еблін, спиртозаводчик, а попечительницею — його супруга). У 1900—1902 рр. тут тимчасово розташовувався кадетський корпус.

На фото початку ХХ сторіччя вивіска поруч з входом у будинком (лютеранське училище):

В 1903 році був арендований місцевою владою і в ньому відкрилася 2-а жіноча гімназія (в місті не вистачало навчальних закладів для дівчат).

Вид на будинок з Чугуєвського провулку початку XX сторіччя:

   Вхід до гімназії (фото теж початку XX сторіччя):

Фото з книги М. В. Сергієнко «Путшествие с дилетантом, или Мой Дом в интерьере Троицкой». 1910-і роки. Гімназісти Олександрівської гімназії очікують виходу гімназісток Другої жіночої гімназії. На кожному куту — ізвозчик.

Фото 1939 року (в будинку розташовувался школа № 5):

У другу світову війну, по словам краєзнавця Ріти Сергієнко, в приміщеннях гімназії розташовувався табір для пересильних чи навіть концентраційний табір.

На фото кінця 1943 року колишній концтабір на території школи (за школою):

Під час визволення Сум у другу світову війну, як пишуть, будинок був зруйнований, а після війни відбудований, але вже без шпилів.

В післявоєнні часи комплекс будівель другої жіночої гімназії та Олександрівської гімназіїї зайняв Сумський педагогічний інститут.

*...Але щось у мене не складається з розповідями про зруйнування будинку у роки Другої світової війни.*

*Ось фото (як пишуть — 1949 року), де на дальньому плані можна бачити шпилі гімназії. Отже — чи це фото довоєнне, чи перебудова будинку гімназії йшла пізніше, ніж 1949 рік, а сам будинок гімназії не був зруйнований вщент під час війни.*

Після педінституту в будинку були загальноосвітня школа № 8, а зараз будинок входить у комплекс приміщень Олександрівської гімназії.

Середня школа № 8 (без шпилів) у 1970-і роки:

Будинок на початку 2000-х років:

    Дивись на мапі
Леваневського вулиця

Вулиці до 1980-х років не було. Її будували наприкінці 1980-х років, вона пройшла по території колишнього хлібзаводу та мебельної фабрики.

Олексій Степанов та Олег Кривцов надали мапи цього району 1950-их років.
Ось сінхронізація їх мап:

Фото нижче - Привокзальна вулиця та проспект Шевченка - на ньому можна бачити, що **вулиці Леваневського** ще немає (на ії місці були Сумський мелькомбінат(млин) та хлібзавод №2. А на "Дзержинку"(Троїцьку) ходили тропами).

А поворот ліворуч - до будинків СНЗ (де зараз стоянка):

Реконструкція Леваневського (паркан праворуч та будинок, теріторія заводу ім. Фрунзе.

   Фото Ігора Швачунова (?) 1987-1989 рр.На дальньому плані - шпилі будинків на перехресті Леваневського та проспекту Шевченка (фото з дворів будинків):

    У фейсбуці писали про це фото: "В этой избушке жил приборист с ТЭЦ Роденко. Потом переехал в многоэтажку на той же улице. Домишко снесли в 90-м".

Кут вулиці Леваневського та проспекту Шевченка, на протилежньому боці проспекту ще є будівельний паркан (вочевидь, вулиця ще будується), фото 1960-х років:

Зупинка навпроти (те саме місце, але з іншої сторони Леваневського), фото другої половини 1960-х

    Школа №18 на Леваневського, 1970-і роки. Фото Смолярова Ю.А.:

Дивись на мапі
Покровська вулиця

До 2009 року - Жовтнева.

У будинку по Покровській вулиці , 6, у 1909 році було відкрито театр "Тіволі" (його ще звали "театр Корепанова", зараз в цьому будинку Театр юного глядача).

   Будинок був побудован частково на кошти антрепренера Корепанова Дмитра Митрофановича.

Це була перша в Сумах побудова, в зведенні якої використався бетон.

Кінотеатр Космос, Покровська, 12, у 1960-і роки (кінотеатр побудований у 1961 році):

Фото 1980-х років будинку по вулиці Покровській, 1 (в будівлі розташовулася якась партійна установа, у 2000-і роки - банк Аваль):

Той же будинок, що і вище, травень 2017 (банк "Аваль"):

Фото Горіна, друга половина 1980-х. Вулиця Жовтнева:
Свято-Воскресенський кафедральний собор

Площа Незалежності, 19.

Сторінка в вікіпедії.

**Свято-Воскресенський кафедральний собор** у Сумах — православний кафедральний собор (УПЦ КП) у місті Сумах, перша міська кам'яниця; тризрубна, трибанна, двоповерхова церква, що є чудовим взірцем *козацького бароко.*

Церква була зведена на рубежі XVII — XVIII ст. коштом сумських полковників Герасима і Андрія Кондратьєвих,

Автентичний вигляд Воскресенської церкви не зберігся, і сучасного вигляду храм набув в результаті численних перебудов і реставрацій — остання значна — за СРСР в 70-ті роки XX століття, у теперішній час також здійснюються окремі відновлювальні роботи.

На початку ХХ ст. з північного боку церкви було зведено дзвіницю, витриману в стилі храму. У 1978 і 2000 рр. відбулися реставрації церкви

Вид на церкву зі спуску до Писарівського моста (на фото видно, что церква оточена стіною, а дзвіниці ще немає. Фото, мабуть, кінця XIX сторіччя):

   Вид на Воскресенську церкву зі скверу Супруна (Петровської площі) у 1950-і:

Вид на Воскресенську церкву з площі Незалежності (фото Смолярова Ю. А., друга половина 1970-х років)

Дивись на мапі
Миколаївська (Николаевская) церква

Миколаївська церква (Николаевская церковь, церковь Святого Николая Чудотворца) була названа на честь однойменного храму, одного з найперших у Сумській фортеці, який не зберігся.

Церква не зберіглася також. Вона розташовувалася там, де зараз закінчується Соборна вулиця та починається Площа Незалежності, на вулиці Миколаївський.

Розташування вулиці можна побачити на цьому фото (1940-х років):

Церква на чи не найстарішому фото (1880 рік):

На фото: зліва Миколаївська вулиця, що зпускається з Соборної до Троїцької та вид на Миколаївську церкву. Фото, здається, зняте з Воскресенської церкви.

   Неодноразово перебудовувалася. У 1908 р. в черговий раз перебудована церква (через два роки після освящення), зруйнувалась з-за того, що в ході реконструкції прибрали колонни, що підтримували ії свод.

Церква була знесена більшовиками на початку 30-их років XX сторіччя.

Наразі на місці церкви встановлений пам'ятний знак.

Дивись на мапі

Першоджерело інформації
Будь моим гостем

Разумеется, Хищник может позволить союзнику посещать его Логово даже в отсутствие хозяина. Это не требует никаких расходов – только осознанного желания Хищника видеть союзника в своём доме в любые дни.

Стоит заметить, что такой гость сможет проникать и в Чертоги других Хищников, если они связаны с Логовом протагониста. Если Хищник подарит такую возможность другому существу, не обсудив своё решение с членами выводка, его могут ждать проблемы.

Эта способность заставляет Логово принимать гостя со всем возможным дружелюбием. Таким образом, союзник может посещать Логово Хищника, не боясь попасть в одну из многочисленных ловушек или оказаться под действием гипнотических сил. Кроме того, Логово старается не пугать посетителя и скрывать от него самые жуткие образы Предвечной грёзы до тех пор, пока тот не привыкнет к новой обстановке. Даже самый кошмарный Чертог не провоцирует у гостей проверок Целостности или аналогичной характеристики, хотя с повествовательной точки зрения посетитель всё ещё может испытывать ужас перед увиденным.
Покровська площа/Покровська площа 3(Центральний універмаг)

ЦУМ розташований на Покровській площі, 3, там де Петропавлівська вулиця виходить на Покровську площу.

Будинок був побудований у 1965 році.

## До жовтневого перевороту

На жаль, поки що немає фото цього місця часів першої половини XX сторіччя.

Кажуть, що на цьому місці на початку XX сторіччя були харчевня та готель "Тихий уголок". Інші джерела (у тому числі - українська вікі про Покровську площу) пише, що "Тихий уголок" (Тихий куточок) - це будівля за ЦУМом (і вона зберіглася).

## 1930-і роки

На фото середини-кінця 1930-х років якийсь парад у міському сквері. По ньому видно, що на місці ЦУМу як мінімум після 1932 року не було ніяких споруд.

Фото зроблено від скверу Харитоненка в напрямку Покровської (Жовтневої) вулиці. На дальньому плані - будинки, що стоять вздовж скверу на зпуску до Базарної площі. Одноповерховий будиночок ліворуч стоїть на місці майбутнього комплексу "Театральний".

## 1950-і - 1960-і роки

На фото демонстрації 1957 року ми бачимо тільки куточок праворуч (за огорожею), де до ЦУМу на його місці у повоєнні часи стояв павільон "Морозиво".

Павільон - будиночок з кільцевою верандою. Був розташований не біля самої дороги, а трошки здвинутий у глибину сквера.

Веранда павільона - крита, з кованою огорожею. На веранді стояли столики. Морозиво подавалося в алюмінієвих креманках.

## 1960-і - 1970-і роки

Будівництво ЦУМу (кутовий будинок зліва на місці комплексу "Театральний" - старий краєзнавчий музей):

Фото Б.Черняка, 1964 рік:

Вид на ЦУМ, Покровську (Червону) площу та пам'ятник Леніну у сквері Харитоненка (1970-і роки?):

ЦУМ 70-і роки (вид з кута сквера Харитоненка)

Вид з зупинки біля ЦУМу на Покровську площу (1970-і роки? Прямо на фото - кутовий будинок на Соборній вулиці - так званий "будинок хіміків", праворуч - так званий "будинок художників"):

    Дивись на мапі.
Самодаєвщина

Самодаєвщина - один з хуторів, що йшли за Харківським мостом вздовж Харківської дороги.

Жилі масивы по вулиці Харківський, 9–12 мікрорайони, вулиці СКД та Прокофьєва, а також Хімгородок — все це виникло наприкінці 1970-х років. До новобудов тут були хуторки, деревні та села, а також дачі заможніх місцян.

На початку XX сторіччя Харківська дорога перетинала п'ять мостів (дивись мапу), тому що Псел в цьому місці розгалужувався на п'ять рукавів. А по обидві сторони від дороги були невелички хуторки — по ліву сторону **Самодаєвщина** та Воробйовка, по праву — Сапуховка та Філатовка, а потім, там, де поворот на вулицю Прокофьєва, розташовувалася дача купця Скубенко.

На фото 1950-х (?) років прямо - Харківська вулиця та Харківський міст, зліва - суконна фабрика, зправа - так зване Замостьє (Воробйовка та **Самодаєвщина**):

Залишки Воробйовки - це провулки 1-ий Воробйовський (його вже немає зараз) та 2-ий Воробйовский (дивись цікаву статтю про останній будинок на цьому провулку) . В цьому районі також були були дачі сумчан у післявоєнні роки.

Дивись також Воробйовка

Дивись на мапі
Покровська вулиця/Покровська вулиця 6

У будинку по Покровській вулиці , 6, у 1909 році було відкрито театр "Тіволі" (його ще звали "театр Корепанова").

   Будинок був побудован частково на кошти антрепренера Корепанова Дмитра Митрофановича.

Це була перша в Сумах побудова, в зведенні якої використався бетон.

Ще одна картка початку XX сторіччя:

У 1939 році в будинку розташувався Сумський музикально-драматичний театр (нині імені М.С.Щепкіна).

У 1981 році Сумський музикально-драматичний театр переїхав на Театральну площу , 1, а в цьому будинку відкрив двері Сумський театр юного глядача.

На фото 1943 року - ремонт театру учнями Реального училища:

Театр у 1950-і (?):

Театр у 1960-і (здається, змінювалися балкончики? чи здається?):

Театр у 1970-і:

Сторінка театру в вікіпедії

Веб-сторінка ТЮГ

Дивись на мапі.

Джерело тут
Асмолов Іван Олександровіч

Писати

Іван Олександрович Асмолов бул селекціонером, заводчиком, мандрівником. Він управляв заводами та економіями Харитоненко. Старожили пам'ятали І. Асмолова вже старим, самотнім. В нього була прийомна донька Тася, що займала другий поверх вілли. І.О.Асмолов кінчив життя істопником у Харькові.

(М.В.Сергієнко "Путешествие с дилетантом или мой дом в интерьере")
Привокзальний сквер

У дореволюційні часи на місці частини Привокзального скверу розташовувалося кладовище. Ось фрагмент мапи цього району кінця XIX сторіччя:

Кладовище було закрите для поховань у 1892 році. До середини ХХ сторіччя на місці нинішнього скверу зберігалася вулиця "Кладбищенская".

У 1950-і на місці сьогодняшнього готелю "Ювілейний" був старий будинок маштехнікуму.

Далі - до вокзалу - футбольне поле та спортмайданчики технікуму.

Новий інженерний корпус, що на перетині нинішньої Леваневського та Привокзальної, та сам Привокзальний сквер розташовані на місці самого кладовищі. Десь там - каже Олексій Степанов - ще у 1950-х роках зупинялися табором цигане.

Олексій Степанов надав приблизну мапу Привокзальної вулиці, як вона йшла у 1950-і.

Олег Кривцов надав опорний план застройки району вокзалу та Привокзальної (1983рік?):

Ось сінхронізація цих двух мап:

Вид на сквер та Сумський насосний завод у 1970-і роки (фото Смолярова Ю.А., зроблене, вірогідно, з нового інженерного корпусу СМНВО на перетині з вулицею Леваневського):

Вид на сквер (1970-і?):

    Вид з привокзального скверу на залізничний вокзал (фото яких років?1980-х?)

Дивись на мапі
Нове місце

В кінці XVIII — початку XIX ст. Суми ділилися на три частини: стару (або центральну), де знаходились адміністративні установи, магазіни, будинки та садиби міських поважних осіб, Засумку, забудовану домами міської бідноти, та "Новое место" — к північ-сходу від центру.

В склад Нового міста входили райони вулиці Тройцькій, райони біля Сумки, район нинішньої вулиці Новомістенської.

Вид на Нове місце з-за Псла навпроти Гусинців (можна бачити Троїйцький собор на протилежному березі Псла)
Сквер Харитоненка

Місце, де тепер розташований сквер Харитоненка, знаходилось майже у центрі Суминой фортеці. Тут розташовувалось перше кладовище (XVII сторіччя). Останні поховання у XVIII сторіччі. (Джерело тут).

Сквер Харитоненка — частина старої Покровської площі.

## Кінець XIX — початок XX сторіччя

Відкриття у сквері пам'ятника Харитоненку І. Г. 1 жовтня 1899 року:

На фото вид на пам'ятник Івану Харитоненку (часів десь перед жовтневим переворотом). Пам'ятник дивиться у бік Покровської церкви (ії зараз немає). Ліворуч від пам'ятника, на дальньому плані — будинок, що був на місці теперішнього комплексу «Театральний». Позаду пам'ятника — альтанка.

З декілька іншого ракурсу фото (тих же часів, теж з видом Покровської церкви):

А ось фото (тих же часів) в ¾ пам'ятника (в центрі позаду — будинок земської управи, нині краєзнавчий музей):

    Вид на земську управу (нині краєзнавчий музей) початку ХХ сторіччя:

Памятник Івану Харитоненку тих же часів

    Альтанка (павільон Покровського скверу) придбала значення одного з символів міста Суми. Так вона виглядала на картці початку ХХ сторіччя:

## 1930-і — 1940-і роки

Так виглядали обидва сквери після руйнації Покровської та Введенської церков перед Великою Відчизняною війною (вид з-за скверу Харитоненка, звідки?) Далі — місце Міського скверу, ближній план — сквер Харитоненка):

    Сквер Харитоненка, 1930-і рр.:

## 1950-і — 1960-і роки

Світлина 1956 року — вид на сквер та початок вулиці Соборної (тоді Леніна):

Вид зі скверу Харитоненко, орієнтовно 1960-і роки (вдалині — Спасо-Преображенський собор)

Сходи зі скверу у бік парку Кожедуба (тоді — Хрущова), 1959 рік (праворуч — узвіз до Харківського мосту):

    Альтанка у 1959 році:

## 1970-і — 1980-і роки

Пам'ятник Леніну у сквері (десь 1970-ті роки, який стояв на місці пам'ятника Івану Харитоненко):

Урочистості на Червоній площі напроти скверу (1970-і роки) та пам'ятник Леніну (стояв на місці пам'ятника Івану Харитоненко):

Трансформація пам'ятників у сквері:

Дивись на мапі
Палац культури СМНВО

Палац культури Сумського машинобудівного науково-виробничого заводу ім.Фрузе будувався десь у 50-і роки XX сторіччя.

Будівництво велося на місці зруйнованої у 1930-і роки церкви Різдва Пресвятої Богородиці. Церква на початку XX сторіччя виглядала так (вулиця Суджанська, нині Горького, справа - стежка на Новомістенську вулицю):

На фото кінця 1930- 1940-х років руїни церкви:

Фото приблизно 1952 року приблизно з того ж місця, що і перше фото: будівництво Палацу культури (ще немає будівлі заводоуправління по вулиці Горького)

А ось Палац побудований (а заводоуправління СМНВО на задньому плані - ще будується):

Палац крупнішим планом на початку 60-х (?) років (дивись скульптури):

Дивись на мапі
Бельгійська вулиця

Треба писати.

У 1859 році купець Антон Розенквіст заснував поблизу озера Чеха ливарні ("литейные") майстерні. У 1895 році він передав котельні, машинобудівні та ливарні майстерні в оренду Павлу Харитоненку та його іноземним партнерам - бельгійцям Еме Робертсу, Альберту и Полю Жиленам. (Джерело тут.)

Треба розуміти так, що партнери Павла Харитоненка звали до Сум майстрів, інженерів та робітників, то ж вони селилися компактно. Тому вулиця і мала ім'я Бельгійська? Чи це не так?

На початку XX сторіччя на вулиці існував літейний завод "Вулкан". Проіснував він недовго, але залишив слід у історії міста. Чавунні ланцюги навколо памятника Харитоненку в сквері Харитоненка, вісім фігур для Спасо-Преображенського собору, решітки та сходи приміщень міста - його праця. (Джерело тут).
Псільська вулиця

Вулиця Псільська була місцем, де варили пиво. В непоказних пивоварнях німець Буган готував, з його слів, справжній баварський пінний напій.

На початку Псільської розташовувалися особняки багатих сумчан.
Старовинний будинок початку XVIII сторіччя (відразу за садибою Харитоненко) колись належав Богдановичу, що служив у Сумах городничим. Наступний будинок — Кайданському, першому концесіонеру електростанції в Сумах, а потім — представнику англійської автомобільної фірми «Мітчелл».

Далі Псільська, на відміну від мощеної Троїцької, по весні та осені потопала в багнюці – тут жили люди здебільшого прості та небагаті.

Район Троїцької та прилеглих вулиць не мав магазинів, де б продавали товари першої необхідності. Тільки між 1907 та 1914 роками купець Барабаха побудував двоповерховий будинок, що виходив на Троїцьку та Новомістенську вулиці. Навіть після революції ще довгі роки це був єдиний продовольчий магазин на всю вулицю Дзержинського(Троїцьку).

(Джерело тут)

У 1911 році на Троїцькій вулиці був побудований католицький костел, адреса - Троїцька вулиця 6. Він виходить і на Псільську (фото 1980-х, з боку Троїцької):

На вулиці розташовувався так званий "Параскеевский приют", притулок для сиріт, організований родиною Суханових. Ім'я "Параскеевский" було надано притулку по імені прийомної доньки Суханових, що померла від чахотки у 1894 році. Притулок по різним даним розташовувався або на території нинішнього готелю "Хімік", або в районі теперишньої Псільської, 24а. (Дивись докладніше про притулок тут.).

Будинок №6 - це будинок Лещинських на Псільскій (він був побудован наприкінці XIX сторіччя). Фото початку ХХ сторіччя:

(Дивись на мапі.)

Вид на садибу Богдановича (Псільска, 2) у 1930-і роки (тоді тут була санепідемстанція):

На початку 1990-х садиба Богдановича (Псільска, 2) виглядала так:

На початку 2000-х років власник будинку (Щербань В.П.) надбудував другий поверх, але не добудував. Будівля зараз майже зруйнована (фото 2012 року):

Пишуть про старовинний будинок Лащенко (Псільска, 54), але фото надано тільки сучасне:

Фото будинку Кайданського (Псільска, 4) (ось інформація про Едуарда Кайданського):

Будинок був побудований у 1903-1906 роках. Тут була навіть невеличка обсерваторія. Є фото проекту цього ж будинку у книжці М.В.Сергієнко "Путешествие с дилетантом или мой дом в интерьере Троицкой". Будинок був побудований дзеркально - з баштою ліворуч:

Вид на Троїцьку та Псільську вулиці з аероплану (М.В.Сергієнко пише, що це фото 1917-1918 років) :

    На фото 1966 року - вид на Псільску вулицю (фото з книжки М.В.Сергієнко):

    Дивись на мапі.
Металургів вулиця

Сама вулиця була зведена у останній третині XX сторіччя. До цього на місці заводоуправління СМНВО вулиця Суджанська (Горького) розгалужувалась на Хворостянку та Білопільску вулицю.

Це була окраїнна місцевість і з самого початку вона була заселена найбіднішим, робочим людом.

Перша хвиля новобудов у післявоєнні часи не зробили місце престижним. Двоповерхові будинчики на вулиці Металургів, Праці, Жукова та Ковпака були побудовані заводом СМНВО для своїх робітників. Проекти будинків були прості та дешеві. Поряд з будинками відводилося місце для городів, а також сараї.

Друга хвиля будівництва прийшлася на 1960-і та 1970-і роки - будувалися так звані "хрущовки".

І вже потім прийшов час для цегляних багатоповерхівок (відома "Клюшка", наприклад).

Джерело тут

Будівництво житлового будинку на Металургів, 1976 рік:

Вид на новобудови вулиць Праці та Металургів (дивимось у бік Металургів з боку вулиці Праці - мені так здається):

Вид на вулицю Металургів біля заводоуправління СМНВО, початок 1970-х (фото Смолярова Ю.А.):

На фото 1980-х курсанти артучилища їдуть на стрільби вздовж вулиці Металургів (ось такі будинки, мабуть, тут і стояли до сучасного будівництва вулиці).

    Теж фото 1980-х - вулиці, що йдуть правруч від вул. Металлургів мали назву Новопоселенських (Перша, Друга, Сьома). Цей весь "приватний сектор" і був Новопоселенськими:
Лоретц фон Еблін

Німець-лютеранин, приїхав до Сум по запрошенню цукорозаводчиків.

Його будинок на перехресті вулиці Троїцькій та Чугуєвського провулку (провулок Чугуєвський, 2), стоїть і зараз (дивись на мапі).

Купив спиртзавод у Стецьковці. Багато робив для розповсюдження лютеранства.

Сам був пастором у лютеранській церкві, що була розташована у частині приміщень Другої жіночої гімназії.

Джерело

Багато відомостей про нього та його родину є у книжці М. В. Сергієнко «Путешествие с дилетантом, или Мой Дом в интерьере Троицкой». Зокрема там сказано, що старший фон Еблін похований на Лучанському кладовищі, його могила знаходиться на центральній алеї. Там є пам'ятник.
Бистра річка (Быстрая)

Річка Бистра - це померлий рукав Пслу.

Її русло проходило десь з району Гусинців до Харківської і далі до вулиці СКД.

Про зміни русла Псла можна почитати тут.

Можна йти від ресторану "Здибанка" (від мосту) вздовж Псла до Харківській "и вскоре вы заметите небольшой овражек, выходящий к Пслу. Вот он на фото, вид с реки"

Річка в районі Харківського мосту пробігала по хутору Воробйовка (Воробьевка), за хутором була вулиця Воробйовська та дачі сумчан.

Ось як річка віглидала на початку XX сторіччя:

На цьому фото початок ХХ сторіччя - т.з Короленків берег, місце здіяння Бистрої та Пслу (сам Псел - мабуть, темною полосою за сітями). Вдалині, на іншому березі - Друга жіноча гімназія (школа №8).

Розлив Бистрої:

Докладніше тут

Хата на Бистрій річці:

Дивись також статтю Воробйовка.

Дивись на мапі
Петропавлівська вулиця/Петропавлівська вулиця 57

Вулиця Петропавлівська, 57.

Нині один з корпусів УАБД /СумДУ.

Будівництво почалося у 1914 році.
Планувався як будинок суду (Окружного суду було замало). Архітектор - Шольц К.Г. Будівництво було завершено у 1917 році. (Дивись статтю-джерело). Будинок був освячений у березні 1917 року. Має довжину біля 100 метрів.

Цікаво, що навіть на радянских планах 1990-х років будинок позначен як "окружний суд 1917 року", хоча суд, якщо і переїзджав з будинку навпроти (Окружний суд), то хіба що на декілька місяців. За революціями пішла плутанина: в цьому будинку засідали якись комітети, петлюрівці, гайдамаки, стрільці.

У радянські часи в цьому будинку розташовувавались партійні та державні органи, в останні часи СРСР - обком КПРС.

У 1920-і роки. Він на першому плані (далі - перехрестя Думської та Петропавлівської  і будинок Окружного суду , а ще далі - шпилі обласної філармонії ):

Фото першотравневої демонстрації на вулиці Петропавлівській біля цього будинку 1 травня 1928 року:

Той самий вид у 1946 (?) році. Він на першому плані (далі - перехрестя Думської та Петропавлівської  і будинок Окружного суду , а ще далі - шпилі обласної філармонії ):

   Вид на будинок 1960-го року (та сама перспектива, що і вище):

Будинок полюбляли фотографувати. Той сами 1960 рік, зворотня перспектива (вдалі - Спасо-Преображенський собор, ліворуч - садиба Суханових):

    Початок 1990-х років. В цьому будинку розташовувався Сумський філіал Харківського сільгосп.інституту:

Вид на будинок сьогодні (камера дивиться зі сторони філармонії):

Фото цього ж будинку у 1980-і роки з вулиці Думської (тоді Першотравневої):

    У лютому 1996 року була підписана Постанова Кабінету Міністрів України про створення Української академії банківської справи.Через деякий час будинок було реконструйовано під навчальний корпус № 2. Було надбудовано 3-й поверх над корпусом, який виходив на вул.Думську:

Дивись на мапі
Вкус

Ваш персонаж имеет изысканный вкус и может подмечать мелкие детали в моде, еде, архитектуре и других форм художества и ремесел. Это не только позволяет быть внимательным к деталям, но и ставит персонажа в центр внимания в среде критиков. Он может оценивать вещи в пределах его области знаний. С броском Сообразительность + Навык, в зависимости от объекта (Экспрессия для поэзии, Ремесла для архитектуры), ваш персонаж может собрать незначительные детали о вещи и чем-то другом, какие пройдут мимо менее требовательных умов. За каждый успех задайте один из нижеследующих вопросов или получите +1 к любым Социальным броскам, относящихся к группе, заинтересованной в искусстве, на всю оставшуюся часть сцены.

* Какой скрытый смысл этого?
* О чем думал создатель, когда делал это?
* Что является слабым местом?
* Кто из свидетелей сильно затронут этой частью?
* Как нужно оценить этот кусок?
Привокзальна вулиця/Привокзальна вулиця 2 (Палац культури КРЗ)

Джерело тут

Палац культури КРЗ розташований на вулиці Привокзальній, 2.

Будівля зводилася наприкінці 1920‑х років у парковій зоні як клуб робітників Червонозоряного цукрорафінадного заводу (колишній Павлівський завод) за проектом архітектора В. Ляшенка. Виконана лише частина конструкторського задуму побудувати клуб у вигляді літака.

Тут були театрально-концертний та кінолекційні зали, кімнати для кружків художньої самодіяльності. Поряд з палацем - спортиний комплекс (стадіон).

У 2000 році приміщення продано церкви Ковчег, що і зараз проводить тут свої служби.

На фото - вхід у Палац культури та пам'ятник Леніну (мабуть, фото повоєнних років):

   Ще одне фото (1970-і?)

Вид на Привокзальну вулицю, Палац культури КРЗ та стадіон "Харчовик" (1970-і?):

Дивись на мапі
Безрассудная атака

Персонаж бросается на противника, забывая о самосохранении. Он делает всё, чтобы причинить врагу боль. Вы получаете две дополнительных кости на атаки своего персонажа в течение этого раунда, однако он утрачивает Защиту до его окончания. Другими словами, его становится легче ударить или покалечить, однако он сам наносит гораздо больше урона. Такую атаку можно применить при любой форме ближнего боя, будь это рукопашная или вооружённая схватка. Если Защита вашего персонажа уже использовалась в этом раунде, он не может броситься в безрассудную атаку, пока не начнётся следующий раунд.
Бешилу

**Бешилу** - духовный сонм крыс, один из самых распространенных, с которыми сталкиваются урата.

## История

Крысиные сонмы рождены из страха, и именно страх движет ими в любое время дня и ночи. Легенды урата гласят, что одним из самых упорных врагов Отца Волка был Чумной король – великий дух, процветавший везде, где распространялись болезни и хвори. Но хотя он был способен поражать смертных и духов заразой невообразимой силы, он не мог сделать подобного с самим Отцом Волком. Возможно, Чумной король обладал запретом на столкновение с Отцом или же его сила была бесполезна против великого охотника. Возможно, он попросту не получил шанса её использовать. Но когда Отец Волк уловил его запах, всё, что мог сделать Чумной Король, – это бежать. И в своём страхе он придумал отчаянный план. Он разложил себя на тысячи осколков, запечатав каждый из них в телах живых крыс. Столкнувшись со столь рассеянным запахом, Отец Волк оказался не в силах найти его и осуществить великую кару.

Однако когда Отец был убит и между мирами выросла Завеса, многие осколки Чумного короля потеряли связь с царством духов. Одни начали увядать, пока не умерли вместе со своими крысиными носителями. Другие сумели выжить и постепенно набрали сил. В конечном счёте те из них, кто сумел пережить закат Пангеи, приняли форму разрушительных монстров, напоминающих крыс.

## Описание

Как и любой другой сонм, Бешилу представляют собой единую сущность, движимую инстинктами, которые она сама не в силах понять до конца. Они привыкли действовать сообща и способны поглощать других крыс, срастаясь с ними и становясь всё сильнее. Некоторые принимают форму Крысиного короля из сказок – небольшой группы крыс, соединённых друг с другом хвостами. Более могучий Бешилу, собравший несколько осколков и поглотивший много крысиных тел, способен превратиться в юркого монстра – гибрид между человеком и крысой – или даже в странную крупную длинноногую крысу, отдалённо похожую на оборотня в обличье Уршул. Бешилу можно вполне уверенно назвать противоположностью Азлу. Там, где паучий сонм старается укрепить Завесу, крысы неистово борются за её разрушение, прогрызая в ней дыры. Там, где появляются Бешилу, граница между мирами начинает ослабевать, пропуская духов в мир плоти или, наоборот, забрасывая в Хисил ничего не подозревающих смертных.

## Министры

Самыми опасными среди Бешилу считаются так называемые "министры" – безобразные существа, управляющие целыми стаями крыс и сонмов по тем же правилам, по которым обычный рабовладелец "управляет" толпами слуг на плантации.

## Источники

* Werewolf: the Forsaken Second Edition (2015).
Великодушный тотем

Тотем принимает всю стаю и духовно связывает оборотней, волкокровных и людей вместе. Обычно дух напрямую общается с урата, которые берут прямую ответственность за его благосостояние, но стаи с этим преимуществом распределяют обязанности куда более равномерно.

На двух точках, волкокровные стаи могут покупать столько точек в преимуществе Тотем, сколько пожелают.

На трёх, люди могут брать одну точку преимущества Тотем, на четырёх - тоже сколько угодно.

## Недостаток

Стаи с этим преимуществом обычно привлекают более крупные и сильные тотемы, требующие дополнительного внимания и благодарности за своё покровительство. Вдобавок к выполнению правил преимущества Тотем, персонажи должны тратить в неделю количество часов равное их точкам в преимуществе Тотем на выказывание почтения духу. Другие члены стаи могут подменить другого члена только на неделю, после этого тотем возмущается и выказывает недовольство в подходящем по его мнению ключе.