Белогун

**Белогун** (пол. *Belohun*) — другий король Кераку, син Осмика, і батько шістьох синів та вісьмох дочок, хоча лише чотири з його синів мають законні претензії на трон. На момент своєї смерті, він правив Кераком вже на протязі двадцяти років, і був сповнений сил, отож вважалося, що він міг правити іще двадцять.

## Біографія

Белогун прийшов до влади після того, як щонайменше чотири його братів відмовилися від права на трон Кераку, один з яких зробив це навіть добровільно, так Белогун став наступником. Як і його батько, він отримував прибутки від маленького королівства за рахунок морської торгівлі, зокрема піратством. Проте, це був явний подвійний стандарт: піратство — то цілком нормально, а ось привласнення коштів з королівської скарбниці — ні, і він ненавидів тих, хто цим займалися. Чародійка Литта Нейд, яка завітала до короля у 1245 році, використала це, щоб спонукати Белогуна кинути Ґеральта до в'язниці за фальшивим звинуваченням у казнокрадстві на чотири дні, як частину свого плану, щоб змусити відьмака виконати її волю.

У Белогуна було щонайменше чотири дружини, кожна з яких загадково вмирала, коли йому ставало нудно, і тоді він знаходив собі нову, так у нього було чотири законних сина, але усі від різних матерів. Незважаючи на це, він вигнав старшого, другий був «розумово хворий п’яничка», якого тримали подалі від очей, а останні двоє, Егмунд і Зандер, не здавалися придатними для правління, і тому король вирішив укотре одружитися, щоб спробувати народити ще одного сина і спадкоємця, не приховуючи цього факту від двох своїх останніх законних синів. Він заручився з Ільдіко Брекль і планував одружитися незабаром після цього.

Обурені цим, Егмунд і Зандер організували державний переворот, найнявши отруйника, щоб той нанести контактну отруту на кочергу Белогуна. Однак, план провалився, оскільки отруйник зрадив двох принців і розповів правду Белогуну, який потім ув'язнив Егмунда і Зандера.

Пізніше, коли Белогун одягав своє урочисте вбрання, магічний медальйон, подарований йому Ільдіко Брекль, обмотався навколо його горла і задушив його. Лікар, який прибув невдовзі після цього, помилково констатував смерть Белогуна від епілептичного нападу.

Коли ж убиті горем придворні увійшли до тронної зали, вони несподівано побачили вигнаного принца Віраксаса, який сидів поруч з Ілдіко Брекль.

## У книгах Сапковського

***Белогун**, син Осмика, був, можна сказати, королем у першому поколінні. Татко його згромадив досить значний маєток на морській торгівлі, а також, здається, на морському розбої. Прикінчивши конкурентів і монополізувавши каботажні плавання в регіні, Осмик проголосив себе королем. Акт самозванчої коронації, по суті, лише формалізував статус-кво, тож не породив великих застережень і не викликав протестів. Трохи раніше в результаті приватних війн і воєнок Осмик уладнав прикордонні та владні конфлікти із сусідами — Верденом та Цідарісом. Стало відомо, де Керак починається, де закінчується й хто там володарює. А раз володарює, то є він королем, а тому надається йому такий титул. Природним чином титул та влада переходять від батька до сина, тож нікого не здивувало, що після смерті Осмика на троні сів його син **Белогун**. Щоправда, синів Осмик мав більше — ще, здається, чотирьох, але всі вони зреклися прав на корону, один навіть начебто добровільно. Таким ото чином **Белогун** владарював у Кераці вже років бодай більше двадцяти, згідно з родинною традицією отримуючи зиски з корабельного будівництва, транспорту, риболовлі та піратства.
Тепер же, сидячи на троні, на підвищенні, у соболиному ковпаку, із берлом у руці, король **Белогун** давав аудієнції. Величний, наче жук-гнойовик на коров’ячій купі.*
— **Сезон гроз, ст. 13-14**

## Гра «ГВИНТ: Відьмацька карткова гра»

Белогун присутній у вигляді золотої карти Король Белогун фракції фракції Королівства Півночі.

 — Опис картки