Анаріон

**Анаріон** (англ. *Anárion*) — другий син Еленділа та молодший брат Ісільдура. Його син Менельділ був останнім чоловіком, що народився в Нуменорі до його повалення.

## Основні відомості

### Участь у

Оборона Осґіліата, Війна Останнього Союзу

## Життєпис

Анаріон народився у ДЕ 3219 році в Нуменорі і разом із своїм батьком Еленділом та братом Ісільдуром був одним із Вірних, які складали меншість серед нуменорців і чинили опір темному правлінню Ар-Фаразона та його радника Саурона.

За порадою свого батька Аманділа, який передбачив майбутнє падіння Нуменора, Еленділ наготовив біля східного узбережжя острова дев’ять кораблів і повантажив на них усіх своїх людей і майно. Коли у ДЕ 3319 році Ар-Фаразон вирішив напасти на Аман, кораблі Вірних відійшли від берегів Нуменору. Чотири належали Еленділу, три – Ісільдуру, а два – Анаріону.

"*Було там дев’ять човнів: чотири — Еленділові, Ісільдурових — три і ще два — Анаріонові. І, гнані страхітливим вітрищем, вони линули із сутінків судьби в темряву світу. Попід ними розверзлись у загрозливому гніві морські надра, і хвилі, які нагадували рухомі гори з велетенськими шапками скуйовдженого снігу, понесли їх між обривками хмар і через багато днів викинули далеко на береги Середзем’я. І всі узбережжя та межові з морем краї західного світу переживали в ту пору неймовірні переміни та руйнації: моря заливали сушу, береги йшли під воду, стародавні острови тонули, а нові зринали, гори осипались, а ріки змінювали плин.*"
–Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", Акаллабет, Повалення Нуменору
Під час морської подорожі, через жахливу бурю, кораблі розділилися; у той час як Ісільдур і Анаріон висадилися в південніших землях біля гавані у Пеларґірі, Еленділ і його люди прибули на північний захід, ближче до земель Ліндона. Після прибуття у Середзем'я Еленділ, Ісільдур та Анаріон заснували Королівства у вигнанні: Еленділ заснував Арнор на півночі, а його сини Ісільдур та Анаріон – Ґондор на півдні.

На початку існування Ґондору, Ісільдур та Анаріон разом правили південним королівством. Їхні трони стояли поруч у Великій Залі Осґіліату. Крім того, кожен з братів заснував своє місто і започаткував свою династію: Анаріон оселився в Мінас-Анорі і від нього пішов Дім Анаріона, в той час як Ісільдур осів у Мінас-Ітілі і започаткував Дім Ісільдура.

Саурон також пережив повалення Нуменору і дух його повернувся до Мордору у 3320 році Другої епохи. Дізнавшись про те, що Еленділ з синами врятувалися та досягли Середзем'я, Саурон, що ненавидів дунедайнів більш за всіх на світі, у 3429 році Другої епохи напав на Ґондор силою, достатньою для того, щоб захопити Мінас-Ітіль і змусити Ісільдура тікати.

В той час як Ісільдур, його дружина та сини відпливли з Ґондору, шукаючи допомоги в Еленділа, Анаріону вдалося не лише вистояти та захистити тодішню столицю Південного королівства – Осґіліат, а й відкинути війська Саурона назад у гори. Та Темний Лорд зібрав сили ще більші і готувався до чергової битви і Анаріон розумів, що на цей раз йому не вистояти без допомоги.

Допомога прибула вчасно. Еленділ, Ісільдур та люди Арнора в союзі з Верховним королем нолдорів Ґіл-ґаладом та іншими ельфами і навіть ґномами, об'єдналися в Останній союз і рушили на південь. Анаріон повів своє військо на рівнину між Кіріт-Горґор і Мертвими Болотами та приєднався до битви при Даґорладі разом військами Альянсу.

Війська Останнього Союзу пробилися через Чорні Ворота до самого Мордору. Там війська союзників оточили твердиню Саурона Барад-дур і тримали її в облозі сім літ. Незважаючи на те, що значна частина сил Саурона була знищена в Битві під Даґорладом, армія його все ще була численною, і сили Союзу вельми потерпали від вогню та від дротиків і стріл Ворога, і Сауронові поплічники здійснювали проти них чимало вилазок. Там, у видолинку Ґорґороту, у 3440 році Другої епохи і загинув Анаріон.

## Спадок та нащадки

Мінас-Анор і довколишні землі, що мали назву Анорієн були названі на честь Анаріона.

Анаріон був одружений і мав четверо дітей, наймолодшим з них був син Менельділ.

Подейкують, що Менельділ був задоволений від'їздом Ісільдура та його синів з Осґіліата після перемоги у Війні Останнього Союзу, сподіваючись, що справи на Півночі надовго затримають дядька та двоюрідних братів. Після Катастрофи на Ірисових луках, Менельділ став першим королем Ґондору, що правив одноосібно.

За часів його правління Королівства у вигнанні почали втрачати зв'язок і відчужуватися одне від одного.

## Джерела

1. ↑ 1,0 1,1 Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.) "Сильмариліон", Про Перстені Влади і Третю епоху
2. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, "Володар перснів", Додаток A. Хроніки королів і правителів, Королі Марки, Друга династія
3. ↑ Дж. Р.Р. Толкін, Крістофер Толкін (ред.), Народи Середзем’я, VII. Нащадки Елендила