Таємниця. Розділ 12

**Розділ 12**

Коли патруль прийшов до Вітряної території то новачка почула запах Ясносила. Вона наперед настовбурчила шерсть і випустила кігті. Раптом Ясносил зістрибнув  з дерева і пропилював поглядом новачку.

    - Ти вибрала свою матір, не думаючи про нас з братами, - прошипів вояк не знімаючи погляду

    - Вона не змогла б пережити подорож. Моя мама виношує кошенят! – нявкнула Плямолапка

Ясносил стрибнув на юну новачку. Вона швидко відхилилась.

    - Це не ваша битва! – прошипіла вона до решти патруля.

Плямолапка використала прийом стрибок з зачепом. Вона стрибнула на Ясносила та вчепилася в спину кігтями. Вояк кілька разів обтрусився, але Плямолапка досі тримала і задніми лапами вона наносила подряпини. Коли Плямолапка вже з ковзала то залишила довгий шрам на тілі свого брата.

Ясносил міцни вчепився зубами в задню лапу. Біль проносилась нестерпно, але з силою Каменешуба витривалість до болю біль була не така ж і велика. Ясносил відпустив новачку. Вона швидко підвелась і вкусила за хвіст. Новачка почула запах патруля що наближався до кордону. Ясносил відкинув Плямолапку і пішов до своєї території.

- Що тут відбувається?! – гаркнула сіра кішка

- Це воєвода Вітряного клану, Золоніжка, - нявкнула Ясносерда

Воєвода поверевела свій погляд на Плямолапку:

    - Що ти з нею зробив?! – прошипіла Золоніжка на Ясносила

    - Вона заслужила! – шикнув вояк

Золоніжка підійшла до патруля:

    - Вибачте, я за ним пригляну, щоб знову таке порозуміння не трапилось, - нявкнула вона і повернула до Ясносила, - якщо я побачу що ти виходиш з табору то я з тебе шкуру зніму! – прошипіла Золоніжка і повела вояка до табору.

На погляді Ясносила було прочитано що це ще не кінець. Патруль повернувся і пішов до табору.

Плямолапка тяжко шкутильгала, її нога нестерпно боліла. Коли вона відставала від решти патруля то вони були змушені зупинитися чи зменшувати швидкість.

    - Коли прийдемо покажешся Листоплесі, - нявкнув Орлякошуб коли Плямолапка наблизилась до патруля

Плямолапка кивнула.

    - Я ніколи не бачила що одноока новачка добре б’ється, - муркнула Ясносерда

Коли вони зайшли в табір до новачки прибіг Шипокіготь:

    - Що з тобою сталося?

    - Ясносил… - прошипіла Плямолапка, - Він хоче помсти!

В очах Шипокігтя читалися запитання *«Чому помсти?».* Плямолапка пішла в кубло Лисоплеси досі тяжко штильгаючи. Коли вона дійшла до кубла то з печери вислизнув Сойкопер:

     - Нарада, - прошипів Сойкопер на вухо Плямолапки, - Я ще покличу інших.

Плямолапка як тільки могла попрямувала за вояцьке кубло. Воно було таким маленьким що тяжко було пролізти. Новачка почула Левожара, Падуболистку та Сойкопера. Коли вони пролізли то Сойкопер нявкнув:

    - Я знаю хто є нашою справжня мати! Це Листоплеса!

Падуболистка випускала і втягувала кігті:

    - Але ж вона медикішка! Як вона могла порушити вояцький правильник!

Падуболистка поважала і любила вояцький кодекс.

    - Вояцький правильник може й згубити життя… - почала Плямолапка

    - Як вона може згубити життя?! – прошипіла Падуболистка і підійшла до неї щоб їхні вуси торкалися одна одну

    - Плямолапко, а яка в тебе сила? – поцікавився Левожар

    - Відданість, мудрість, мисливські навички, порозуміння, швидкість бігу, шерсть була як у Річкових котів, витривалість, сила і питання до розгадок, - нявкнула новачка

    - А як ти їх всіх получила, чи ці сили були в тебе з народження? – спитав Сойкопер

    - Я їх получила від Зоряного клану, - пояснила Плямолапка

    - Тобі треба до медикота, - нявкнула Падуболистка

    - Нарада закінчилась, - оголосив Сойкопер і повів Плямолапку до кубла

Плямолапка досі тяжко шкутильгала. В кублі була Листоплеса, але якщо вона їхня мати то чий їхній батько? Раптом перед очима пролетів… *Воронокрил*! Вояк Вітряного клану! Ось як діє її сила. Плямолапка вирішила нічого не казати Сойкоперу, але поговорити з Листоплесою.

    - Лягай на підстилку, - нявкнула Листоплеса

Плямолапка лягла на м’який мох. Листоплеса дістала з своєї комори щавель і почала жувати, потім вона приклала до рани.

Щавель - це довголітня рослина має кисле, зелене та овальне за формою листя. Воно загоює подряпини та допомагає від кропивних опіків. Треба розжувати та прикласти до рани.

Плямолапка згадала як її цього вчив Ночевус і журба пішла вгору.

    - Твоє око ніколи вже не буде бачити і  ти тут будеш сім дня, щоб твоя нога повністю загоїлась, - нявкнула Листоплеса

Якщо в новачки буде одне око яке не бачить, то чому Вогнезір дав у виховними Березопат, Хоч Хмарохвіст був вихони ком Ясносердої і придумував полювання та як битися з одним оком?

Папороть зашарудів і звідси вийшов Шипокіготь з мишею в зубах. Вояк кинув мишу під лапи новачки.

    - Як її нога? – спитав рудавий вояк в Листоплесої

    - Все погано, рана глибока, залишиться тільки шрам, - нявкнула Листоплеса, - Вона має бути в кублі сім днів і не давати на ногу велику напругу.

Плямолапка досі ще не дотулилась до свіжини, бо вона сьогодні нічого не зловила і немає права на свіжину. Шипокіготь перевів погляд на Плямолапку, яка досі не до торкнулась до свіжини.

    - Тобі тре поїсти, - наполягав Шипокіготь, - Ти ранку нічого не їла.

    - Вона зараз є у стресі, в неї сперши було око, а тепер нога, - пояснив Сойкоперий, - Треба дати їй чебрець.

Чебрець – це невисокий, схожий на чагарник, має дрібне листя та рожеві квіти. Воно Знімає переляк чи стрес. Треба розжувати та проковтнути.

Сойкопер взяв з комори чебрець і кинув новачці:

    - З’їси це, тобі стане краще, - прошепотів Сойкопер на вухо Плямолапки

Плямолапка з'їла без вагань чебрець. Її тягло до сну тоді вона згорнулась калачиком і міцно заснула. Вона крізь сон чула діалог Листоплеса та Шипокігтя:

    - Що з нею буде? – переживав Шипокіготь

    - З нею все буде добре. Клянусь Зоряним кланом! – нявкнула Листоплеса

Раптом їхні голоси почалися відлунюватися і Плямолапка вже справді поглинуло в сон.

Новачка йшла стежкою яка вела до Небесного дуба. На дереві сиділо троє воєвод.

    - Плямозірко, тебе ще довго чекати? – гаркнула Бурошубка

Плямозірко? Плямолапка залізла на дерево.

    - Бурошубко, що ти тут робиш? – спитала Плямолапка, - І де є Чорнозір?

    - Чорнозір помер достойною смертю. Тепер я провідниця, Бурозірка, - нявкнула Бурозірка

    - Нехай коти всіх кланів вийдуть на Зореклан! – нявкнула Золотоніжка, - Я Золотозірка, провідниця Вітряного клану, кажу вам що є нові вояки – Хмаросерда, Небошуб та Кроленіжка! Це все. Далі ти , Плямозірка.

    - Ні! Я *не провідниця!* Де Вогнезір? Чому я провідниця?! – прошипіла Плямолапка, - Я новачка яка поранила ногу!

В очах воєвод майнула здивованість. Плямолапка зістрибнула з дерева і побігла до табору, її шубку роздирали кущі.

Плямолапка проснулась в кублі Листоплесої. Листоплесої не було а був Сойкопер і Шипокіготь. Вояк знову кинув мишу біля лап новачки. Погляд Шипокігтя був схвильованим, а кігті ховалися і випускалися. Плямолапка поглянула на мишу і почала трапезувати. Коли вона з'їла то Шипокіготь вмовив:

    - Як ти сьогодні?

    - Вже краще, - нявкнула Плямолапка нервово тріпаючи вухами

Шипокіготь лизнів новачки вухо і пішов на галявину. Плямолапка вже збиралась піднятись, але її нога була тяжа що ледве піднялась. Коли новачка вже піднялась вона повернулась до Сойкопера:

    - Сойкопере, а де ця зрадниця?

Плямолапка знала що Сойкопер, Левожар та особливо Падуболистка вже називають Листоплесу – зрадницею.

    - Пішла до кагату, - пробурмотів сірий учень

Черепахова новачка кивнула і подалась до кагату. Вона мала поговорити з Листоплесою про Воронокрила. З Листоплесою був Вогнезір та Вивіркострибка. Плямолапка не прислухалась про що вони говорять, але подалась до ясла.

Вже пройшло десять днів відтоді як новачка поранила свою ногу, але для неї вже краще спиратися на цю ногу. Та для новачки не давав спокій цей сон коли вона була провідниця. І те що вона проживала друге життя. « Може Зоряний клан дав мені сили через те що, я маю стати провідницею. Але як? Воєвода Громового клану Ожинокіготь, коли буде провідником то вибере мене воєводою? Сни Зореклана є про майбутнє, але Зореклан не сильний, він слабкий! Коли є пророцтво сила четерих.» Коли новачка вже була біля яслах то почула розмову біля кубла вояків, хоч Плямолапка є новачкою їй було цікаво про що вони розмовляють. Снігу в таборі не було. Серед гурту вояків були Шипокіготь, Косариконіг, Хмарохвіст, Березопад та Ясносерда.

    - Золошуба вбив Вітряний клан! – прошипів Шипокіготь

Плямолапка підійшла до вояків бо було цікаво хто це такий Золошуб, але було відомо що це є вояк Вітряного клану і ніхто не знає через що він помер.

    - Чи це може бути якийсь самітник, -  припустив Березопад

Вояки помітили що Плямолапка підійшла до них.

    - А хто це такий Золошуб? – поцікавилася новачка

Вояки перемінялися поглядами і Хмарохвіст нявкнув:

    - Це поважний вояк, та відданий тільки Громовому клану.

Плямолапка поважно кивнула і повернулась назад до новацького кубла. Новачка сіла і подумала про Золошуба, хто його вбивця.

Раптом перед очима пролетів кордон Вітряного клану і сірий кіт, походу це Золошуб. Кущі ожини зашаруділи із них вистрибнула чорна кішка з палаючими помсти зелені очі, це була Падуболистка. Вона перекусила задню частину Золошуба і кинула його в річку. Воячка чекала поки річка змиє сліди крові і потім пірнула в кущі.

Плямолапка повернулась і лісовий світ, в реальний світ. З вояцького кубла вийшов Левожар. Новачка піднялась і побрела до кагату маючи надію зустріти Листоплесу. Там досі була Листоплеса, коли новачка підійшла до неї то Листоплеса поглянула на плямисту новачку, її погляд був крижаним.

    - Листоплесо, можна я з тобою поговорю наодинці? – спитала новачка

Листоплеса нічого не кажучи кивнула і пішла до виходу з табору.