Республіка Трьох Народів (УСД)

*Це стаття про політичний проект XX століття в таймлайні Української Соборної Держави. Про однойменний проект XVII ст. див. Річ Посполита Трьох Народів, XIX - Січневе повстання (1863)*

**Республіка Трьох Народів** (*пол.* *Rzeczpospolita Trojga Narodów*, *сіл.* *Řečpospolita Třech Narodůw*, *прус. Republīka Trijjan Amzin*) - нереалізований політичний проект Польщі кінця 1939 - середини 1941 р., який передбачав трансформацію Трьохстороннього Економічного Союзу з новоутвореною Сілезією та дедойчизованою Прусією в конфедеративну державу з центром у Гданську (за зразком Литовської Конфедерації) і спільним членством у Лізі Націй (яке для Прусії як самостійного суб'єкта залишалося закритим, а Сілезія опинялася під десятирічним мораторієм).

Визнавши під тиском Ліги Націй проголошення об'єднаної в ході Чехословацької кризи Сілезією державної незалежності, Польська Республіка розпочала активну боротьбу за свій вплив. Тоді як слов'янське населення в цілому характеризувалося тяжінням до Польщі, німецьке, яке після рішучого засудження австрійської експансії мало міцну міжнародну підтримку, історично схилялося до Чехії, події ж 1938 року сприяли зросту в його середовищі антипольських настроїв. З іншого боку, дедойчизація Прусії з її окремими перегибами сприймалася політично пасивною і нейтральною під час "німецької весни" німецькомовною більшістю як дискримінація за етнічною чи мовною ознакою (що, втім, спонукало не до якихось протестів, а до здобуття довідок про прусське коріння чи активного оволодіння відродженою в міжвоєнний період балтопрусською мовою).

Тому влада Польщі, просуваючи ідею "Республіки Трьох Народів", зосередилася на німецькому питанні. Гданську, який відійшов до Польської Республіки, планувалося надати особливий статус, повернувши значну частку економічної самостійності, головне ж, за аналогією до столичного Вільна в Литовській конфедерації - осередку польської мови та культури - Гданськ-Данциг мав стати подібним осередком для німецького населення країн конфедерації і його міжнародного представництва. Обіцялося навіть в обхід діючому після Світової війни положенню про мови культурної експансії надати в Гданську офіційний статус верхньонімецькому стандарту як мові міжнаціонального спілкування (лінгва франка) між носіями нижньонімецької в Прусії та слов'янізованої середньонімецької в Сілезії (за прецедентом російської мови в Таврійській Республіці України та англійської в Індійських Штатах).

Разом з тим Польща намагалася нейтралізувати форсований лєтувський вплив на розвиток балтопрусської мови паралельним відродженням її помезанського діалекту, який пропонувала розширювати за рахунок слов'янських запозичень, кальок і псевдопраформ-реконструкцій. Це спочатку певною мірою гальмувало процес формування балтопрусської ідентичності, але в цілому справило позитивний вплив на упорядкування загального літературного стандарту шляхом живої взаємодії лєтувизовано-самбійської та полонізовано-помезанської словесності.

Проект втратив актуальність після зустрічної пропозиції Литовської Конфедерації про розширений союз за її участю, який активно лобіювало польське населення Вільна, розраховуючи на перспективу перетворення міста в ексклав Польської Республіки. Після її підтримки Українською Соборною Державою вона трансформувалася в проект Міжмор'я.