5 Глава

***Сложих слушалките и отново заслушах, в началото на този запис, както и на предишния, се чу бавна музика, която ми се стори много позната. Съвсем скоро гласът на мъртвия ми най-добър приятел разцепи музиката, която постепенно спря.***

***"Добре дошли отново! Радвам се, че все още слушате. Забавлявате ли се? Сигурно се чудите кой е следващ и защо. Дали си ти? Какво си направил? Как свърши на тези касети? Може би си направил нещо жестоко. А може би си седял отстрани и си гледал. Може би не осъзнаваш, че си бил жесток. Може да не си направил нищичко, а да е трябвало. Е, твърде късно. Мисля, че точно ти знаеш какво си сторил. И след тези касети некога не ще го забравиш. Поне аз няма. Оу, и между другото, все още съм мъртъв."***

***Думите на мъртвото момче, записало това, ме накараха да настръхна, за пореден път някой ми напомни, че него го няма и е нямам на кого да изплача мъката по неговата смърт.***

***"Приятелството... това е една сложна материя. Не се безпокой, няма да минеш през това сам. Повярвай, няма да е забавно. Знам го от опит... Не всичко е лесно. Може дори малко да заболи. Може и повече от малко. Зависи от теб. Не се плаши, ще минем през това заедно. Стъпка по стъпка, касета по касета. Ти и аз, заедно. Но не забравяй за останалите. Сигурен съм, че една от причините да продължаваш да слушаш е, че наистина много искаш да узнаеш, кои са останалите. Кой друг е отговорен за смъртта ми."***

***Тук беше прав, за това продължавам да слушам, искам истината, искам да узная защо си причини всичко това.***

***"Е, съвсем скоро ще разбереш. И, разбира се, останалите ще разберат за теб. Ако вече не са."***

***Обхвана ме параноя, започнах да се оглеждам наляво и надясно, сканирайки и обхождайки терена с бързи и педпазливи погледи. Чувствах се сякаш не бях сам, сякаш има нещо или по точно някой в обсега на близките 2-3 метра, а вече се стъмняваше и беше студено.***

***"Параноя ли те обхвана? На ръба ли си? Да, живота прави това с човека. Никога не знаеш на кого можеш да се довериш и на кого - не. Бъди съобразителен. Всичко е част от игра. Но запомни, че все пак не е игра. Никак даже."***

***-Добре, Руджеро, успокой се, всичко е наред, ще изслушаш тези касети, ще узнаеш защо е направил това най-добрият ти приятел, защо отне живота си.- мислех си, опитвайки се да си вдъхна слелост, но това сякаш не проработи. Продължих да слушам записа.***

***"За да се съзаде силно приятелство се работи дълго и осърдно, но за да се загуби е достатъчна само една лъжа, един удър, точно такъв, какъвто получих от теб, "приятелю"..."***

***Останах парализиран от думите му. Дали щях да съм аз? Започнах да се потя от притеснение, но бързо се съвзех, избърсах потта от лицето си и продължих да слушам.***

***"Време е да се запознаете със звездата на касета 1, страна Б. Без повече приказки, нека ви представя бившия ми приятел. Стъпка напред, Майкъл Ронда. Ти си следващ."***

***Направих записа на пауза. Майк? Но с Майк бяха много дълго приятели, как така е втори? Не мога да събера 2 и 2, все не ми излиза сметката, вместо 4, получавам 7.***

***"Може би ти, слушателят, се чудиш: "Какво може да е направил той?".  Съвсем скоро ще споделя, а Майкъл, ако ти си този, който в момента слуша, мога да кажа само, че ме заболя страшно много от това, което направи. Не само ме нарани телесно, но и душевно. Но нека не бързам, време е да ви разкажа какво стана, защото знаем истината само двамата, нали Майкъл? Месец след купона и онази съдбовна нощ, когато започна всичко, с теб започахме да се сприятеляваме. И двамата си имахме голямо доверие, почти такова, все едно сме братя. Но... дали не ти имах прекалено голямо доверие? Признавам ти, приятелството ни беше силно, колко жалко, че всичко приключи толкова бързо, не мислиш ли?"***

***Притеснението ми продължаваше да се надига, но трябваше да изтърпя, време е да разбера историята на Агус и Майк.***

***\*Ретроспекция - 1 месец след купона - 4 януари 2016\****

***\*Гледна точка на Агус\****

***Мина месец... месец от както бях наречен женкар, сочен с пръст и обидни присмехи. Не бях на себе си, а скоро трябваше да снимам сцени с Малена... отново. Последния път като се видяхме беше преди няколко седмици, малко преди да започне ваканцията ни за Коледа и Нова Година. За щастие имахме 2-3 сцени заедно, другите бяха или с Рудже, или с Каро, която за разлика от другите явно не повярва на слуховете. Напоследък с нея се сприятелихме много, определено мога да кажа, че е различна. Разбира се Вале, най-добрата ми приятелка, също не вярва, познаваме се от дълго все пак. За другите момичета не мога да кажа същото. Малко ми е кофти за това... Но ще го преживея, все пак без тийнейджърската драма е невъзможно. Днес беше време да се връщам на снимачната площадка, още два месеца и снимките на първи сезон свършват. Преди да изляза получих съобщение от човек, когото най-малко очаквах - Майкъл. Странно, той по принцип дружи повече с Лионел и Гастон. Реших да прочета за какво става дума. В краткото съобщение ми беше написал, че е пред нас и ми предлага да ме закара до снимачната площадка. Беше странно от негова страна, но се замислих, снощи не бях спал добре и едва ли щях да карам много добре. Приех предложението му, взех якето и раницата си и излязох от апартамента си. Заключих вратата и се качих в асансьора, за да стигна по-бързо до партера, все пак живеех на шестия етаж в голяма кооперация.***

***Щом вече бях стигнал до долния етаж близо до изхода на сградата, през стъклената врата видях Майкъл, излязъл от колата си, чакащ... мен? В пълно объркване излязох от постройката, запътвайки се към чакащия ме мой връсник. Щом го стигнах си разменихме по една братска прегръдка, което ме очуди още повече. Реших да не питам, имах нужда от такава подкрепа. Качих се в колата му отпред, а той зае шофьорското място и потеглихме. Бях сравнително мълчалив, не ми се говореше, но той прекъса така прекрасната за мен тишина.***

***-Това, което направи Малена... нямам думи. Как смее да се държи така с теб, не си го заслужил.- подхвана мексиканеца, като поглеждаше ту към мен, ту към пътя.***

***-Благодаря ти, но вече няма значение какво направи Малена. Боли ме фара.- отвърнах, въпреки, че наистина все още не се бях възстановил от случката.***

***-Няма защо да ми благодариш, за това са приятелите, братле.- обърна погледа си към мен и се усмихна. Отвърнах на този приятелски жест, от това имах нужда сега, от приятели. Не очаквах с Майкъл да станем такива, но всяко едно братско рамо беше добре.***

***-На какво дължа тези жестове от твоя страна?- пристраших се да попитам. Спряхме на един светофар и той се обърна към мен.***

***-Какво искаш да кажеш с това?- запита объркан, като неговия поглед срещна моя.***

***-До сега не си искал да ходим заедно на работа, прекарвали сме сравнително малко време, защо изведнъж реши, че искаш да сме... приятели?- разпитах го, като бях леко нервен за това.***

***-Имам чувството, че ще сме много добри приятели и ще се разбираме много добре, не знам дали някога си имал такова предчувствие за някого, но определено не ми се иска да се разминаваме по коридорите на студиото и дори да не си обелваме едно "здрасти". Ще се радвам страшно много ако можем да сме... сещаш се, приятели.- обясни ми Майкъл, като заключи погледа си в моя.***

***При думите му ми стана толкова приятно, идеше ми да го прегърна и да останем така за известно време, но светването на зелената светлина на светофара провали момента. Майк се обърна и пое волана. Последвах примера му, като обърнах погледа си напред, но не можех да спра да мисля за думите му. Да бъдем... приятели? Предполагам ще е добре. На следващия светофар, мексиканецът пак се обърна към мен, поглеждайки ме отново с онзи така мил поглед.***

***-Съгласен ли си, Бернас? Да бъдем приятели?- подаде ми ръката си Ронда. Няма какво да губя. Има ли шанс нещо да се обърка? Може и да има, може и да няма, дреме ми на шапката. Усмихнах му се и го прегърнах, въпреки, че колана малко ме ограничаваше от възможността, но с малко усилия успях. Той отвърна на прегръдката ми, като останахме така, докато човек, който е бил зад нас не се изкряска:***

***-Аве ей, п\*дер\*с, я вземи да тръгнеш да не дойда, че ако дойда ще си имаш проблеми. - крещеше въпросния мъж в колата зад нашата. С Майк се пуснахме и той потегли, като преди да се разделим с онзи кресльо показа среден пръст през отворения прозорец. И двамата се засмяхме.***

***\*Край на ретроспекцията\****

***\*Гледна точка на Руджеро\****

***"Така започна нашето приятелство, от едно предложение. Но дали беше правилно 19-годишното ми невръсно аз да се съгласи на това приятелство? Може би ако нещата между мен и Майкъл не се бяха развили по този начин, нямаше сега да слушате касетите. Навярно ако следващите неща не се бяха случили по време на приятелството ми с мексиканеца, сега щях все още да съм жив... Но само може би."***

***Слушайки нещата, които наистина са се случили, си давах сметка колко неща не ми е споделял Агустин.***

***"Колко прекрасни времена, не мислиш ли, Майк? От този ден нататък с Ронда станахме близки приятели, при това много. Споделяхме си тайни, неща, които ни вълнуват, всичко в общи линии. Дойде и деня, в който ми сподели, че си пада по Катя."***

***Знаех си! Знаех си, че Катя е намесена.***

***\*Ретроспекция - 26 юни 2016\****

***\*Гледна точка на Агус\****

***-Чакай, чакай... Какво каза?- още бях изненадан от думите на Майкъл.***

***-Каквото чу. Не знам какво ми става, просто се чувствам така към нея. Има нещо, което силно ме привлича, дори не знам какво е.- обясни мексиканеца. Харесва Катя? Стига бе! Радвам се за него естествено, но съм очуден, че точно Катя. Мислех, че между него и най-добрата ми приятелка има нещо, но явно съм сгрешил.***

***-Ами... в такъв случай добре...- отвърнах бавно и с леко наведена глава.***

***-Според теб да я поканя ли на среща?- попита ме Ронда, като прекара пръсти през тъмния си перчем. Замислих се. Щом я харесва... това е страхотно.***

***-Да... защо да не..? Може да мине добре, пожелавам ти късмет.- подхванах и сложих ръката си на рамото на Майкъл. -Но преди това... къде мислиш да я поканиш на среща?***

***-Ами, може би на кино... или пък на разходка... или на вечеря... Нямам идея, имам нужда от помощта ти.- хортуваше приятеля ми, като започна леко да трепери.***

***-Хм... според мен трябва да я поканиш на разходка... в парка например. Можеш да я вземеш от тях, да й купиш букет цветя, трябва задължително да я разпитваш за това как се чувства, какви са интересите й... И ако успееш... да я целунеш.- споделих му, докато той кимаше съгласявайки се.***

***-Страхотен си, брат.- възкликна той и скочи на врата ми, прегръщайки ме силно.***

***\*Край на ретроспекцията\****

***\*Гледна точка на Руджеро\****

***"В този ден помогнах на един приятел да се събере с момиче, което харесваше и дни по-късно разбрах добрата новина... Е, не от него... Видях ги да седят заедно... Да говорят и да не могат да откъснат поглед един от друг... Държаха се за ръка... Целуваха се... Вече бяха двойка. Колко хубава при това. Но откакто се събраха... с Майк прекарвахме все по-малко и по-малко време заедно... беше като преди, когато се виждахме по коридорите си разменяхме по едно здрасти... докато един ден и думичка не си обелвахме, нито си помахвахме, нищичко. Така става в живота... Самоуверените говорят, страхливите слушат и всичко се обърква. Поне стана така при нас... Нали, Майк? Един месец след като се събраха с Катя, Майк пожела да говори с мен. Причината за мен бе неизвестна, но когато той кажеше, че трябва да говорим за нещо много важно, то наистина е много важно. Срещнахме се в един парк, парк в който преди прекарвахме много време. Но това, което стана после... Това беше нещото, от което се страхувах най-много..."***

***\*Ретроспекция - 24 юли 2016\****

***\*Гледна точка на Агус\****

***Видях Майк седящ на нашата пейка, гледаше постоянно в телефона си, сякаш не можеше да откъсне погледа си от него. Приближих се до него и седнах. Докоснах рамото му, а той рязко вдигна главата си към мен.***

***-Хей... Какво става? Искаше да говорим за нещо много важно, какво е?- запитах заинтересован.***

***-Трябваше да се усетя. Знам слуховете, Агус.- отвърна студено мексиканеца.***

***-Не можеш да знаеш слухове, можеш да ги чуеш.- приближих се малко до него, а той инстинктивно се отдръпна.***

***-Бяхме приятели. Защо ме предаде по този начин?- подхвана още по-сериозно Майкъл. За какво съм го предал? Не разбирам...***

***-Как? Какво съм направил?- попитах го, а той облиза долната си устна.***

***-Значи сега си с Катя?- започна да ме напада Майк.***

***-Не! Как можа дори да си го помислиш? Разбира се, че не! И двамата се харесвате, аз съм излишен.- отговорих му, като се опитах да потуша задаващия се скандал.***

***-И това те дразни много, нали?- задума Ронда.***

***-Да... така де, малко... искам да кажа, че... Натъжи ме. Защо просто не ми каза?- запитах го.***

***-Може би съм се страхувал, че нещо такова ще се случи.- заяви той.***

***-Какво нещо?- приближих се до него, но той рязко стана и ми подаде лист от скъсана тетрадка... онзи списък...***

***"Искаше да съм виновен... и бях..."***

***-Майк, стига, знаеш, че това не означава нищо.- погледнах към него.***

***-Не се прави на невинен!***

***-Невинен съм! Нямам нищо общо с това! Катя го е направила сама.- станах, за да остана рамо до рамо с него.***

***-Значи тя просто ей така скъса с мен от самосебе си.***

***-Не знаех.***

***-Просто ще го кажа... Доволен ли си? Няма как да не си, защото това правят женкарите!- заядливо рече той, което ме накара да не предотвратя следващото си действие.***

***-Майната ти!- още след като изрекох тези думи, усетих силната му длан налагаща силен удар върху бузата ми. Заболя ме много. Не само от удара, но и от постъпката му. Ронда се уплаши от действието си и тръгна от парка, оставяйки ме сам... С какво заслужих това?***

***\*Край на ретроспекцията\****

***\*Гледна точка на Руджеро\****

***Това не го очаквах, не очаквах, че е станало това. За Майк и за Катя знаех, че излизаха, но нямах представа, че те двамата са прекратили приятелството си заради нея. Още по-малко знаех, че Майкъл е ударил Агустин. За пореден път заслушах записа след всичките кратки почивки, които правех.***

***"Приятелството е сложна материя. Не е лесно да загубиш добър приятел. Особено ако не разбереш защо си го загубил. Само се чудя... нима посмя да направиш това?"***

***Така приключи и страна Б от първата касета. Знаех си, че има нещо гнило, но ще се справя, ще разбера цялата истина... Каквото и да ми коства.***