Bacon & Egg (serie)

**Bacon & Egg** (ursprungligen Bacon & Ägg) är en serie av Patrik Norrman. Serien publicerades för första gången i Fantomen nummer 1/1985 och var ett stående inslag i Fantomen i två års tid. Därefter gjorde serien ett uppehåll innan den återkom i Fantomen 1995. Samma år fick serien en egen tidning som kom ut med tolv nummer t.o.m. 1997 och har efter det varit en återkommande serie i tidningen Herman Hedning ända fram till 2017 när Patrik lade ner serien. Från början var serien en ensidesserie, de flesta med manus av Ulf Granberg, men i samband med återkomsten i Fantomen började serien bre ut sig på fler sidor per avsnitt med manus av Patrik själv. Då började även seriens olika karaktärer få tydligare personligheter. Totalt har det gjorts omkring 130 avsnitt med Bacon & Egg.

Förutom huvudkaraktärerna Bacon och Egg finns ett antal återkommande karaktärer i serien, t.ex. kommissarie Barskebäck, Omar Kant, Jan Milou, Algot Einstein, Per-Albin Singh, Harry Hund och H2Olsson.

2021 kungjorde Patrik att han ville ge ut ett av Bacon & Eggs äventyr i albumform, nämligen Fukt, Frukt & Frihet med hjälp av gräsrotsfinansiering på plattformen Kickstarter. Den kampanjen gick tillräckligt bra för att Patrik skulle kunna teckna ett helt nytt äventyr, en uppföljare till Fukt, Frukt & Frihet som fick namnet Fiat Fido. Albumet, som så klart fick namnet Fukt, Frukt & Frihet blev klart och gavs ut i början av 2022.

Patrik Norrman om Bacon & Egg (text hämtad från boken I själva verket, 2001):

"Häromdagen fick jag ett mail i vilket en läsare, jag gissar på att det var en liten kille, frågade på följande vis: hur känns det att ha en serie? Jag tyckte först att det var en dum fråga, men när jag tänkt ett varv till på saken insåg jag att det var en mycket rimlig och bra fråga. Jag ska försöka svara på den nu.

Men först ska jag dra ut på det hela genom att ge er hela den omständliga bakgrunden till frågan.

På hösten 1984 fick jag sätta mig vid ett ledigt skrivbord på Det Stora Serieförlaget för att med hjälp av lite varmt vax och ett hyggligt ögonmått klistra ihop nästa nummer av tidningen Fantomen. Jag fick jobbet av Ulf Granberg, jag tror att han tyckte att det var synd att jag skulle gå och dra benen efter mig på universitetet. Jag hade ju trots allt några år tidigare svarat på en annons med rubriken "är du Sveriges Neal Adams?" och hade som en följd av det blivit publicerad ett antal gånger i tidningen Svenska Serier, så någon känsla för seriemediet måste jag väl ha.

Något år senare fick vi för oss att vi skulle ha en humorserie i Fantomen. En sida i varje nummer skulle det vara, och jag skulle göra den. Jag kan säga på en gång att jag inte minns var namnen kom ifrån men Bacon & Ägg hette de, de illa tecknade figurerna utan något särskilt att säga som till allas förvåning på kort tid blev läsarfavoriter i en av Sveriges största äventyrstidningar.

Jag famlade i mörkret, både vad gäller tecknandet och skrivandet, tills Uffe fick kliva in och rädda mig. Han skrev manus till flertalet av de första 32 sidorna av Bacon & Ägg och det var han som gav serien dess lätt surrealistiska ton. Jag har aldrig varit något vidare på att handskas med framgång, inte ens en så blygsam en som den Bacon & Ägg hade i Fantomen. Jag fick alltså för mig att lägga ner serien, trots att teckningarna började se bättre ut och att läsarna fortfarande gillade den. Den lediga platsen gick till en annan ny figur vid namn Herman Hedning, tecknad av Jonas Darnell och med sitt eget öde skrivet i pannan. Pannan dock väl dold under ett sköldpaddsskal.

Själv fick jag för mig att jag var musiker och slutade mitt jobb på Semic Press för att tillbringa resten av åttiotalet och halva nittiotalet i en eller annan turnébuss.

Uffe gav sig emellertid inte så lätt. Han kom på att koppla ihop mig med ovannämnde Darnell med serien om James Hund som det lätt ängsliga men helt igenom godhjärtade resultatet. James debuterade i Svenska Serier 1987, men etablerade sig snart i tidningen Fantomen där han under ett tiotal år med ojämna mellanrum snubblade sig igenom långa rapsodiska äventyr tillsammans med sin lilla hund Moppe (jodå, James Hund hade en... öh... hund!) och sedermera den koleriske kommissarie Barskebäck. Produktionen pågick samtidigt med mitt turnerande och det är ett föga känt (och föga intressant) faktum att flertalet av de hundratals sidorna med James Hund är tecknade under djupt o-ergonomiska omständigheter på hotellrum över hela Norden. Vi älskade lille James, Jonas och jag, och jag har aldrig skrattat så mycket som när Jonas kom med ett nytt manus till honom.

1994 lade jag turnébussen på hyllan för att på allvar kämpa med min verkliga kallelse: jag skulle bli serieskapare på heltid!

Jag började skriva små korta historier om fyra sidor med Bacon & Ägg i huvudrollerna. Uffe valde ut åtta stycken och publicerade dem i Fantomen. Tillbaka där det en gång började, således, och den här gången skulle jag inte släppa taget.

Bacon & Ägg skulle få se sina namn i neon, på omslaget till en egen tidning. De skulle få tumla runt i ett sammanhållet universum skapat enkom för deras skull. Jag anar inte hur Uffe bar sig åt för att sälja in förslaget i högre instanser men plötsligt var vi på banan.

Jag tänkte att det skulle vara kul att åtminstone få göra tre nummer av tidningen Bacon & Ägg, det blev så småningom tolv utspridda över åren 1995, -96 och -97.

Under de här åren blev jag proffs på riktigt. Jag ritade serierna om Bacon & Ägg, James Hund, Jan Milou och kommissarie Barskebäck. Det blev ca 25 sidor till varje nummer. Utöver det diverse manusgöromål och illustrationer. Jag ritade och slet så att axlar och armbåge värkte, och hade ständigt minst tre historier på gång i huvudet.

Jag, Jonas Darnell, Henrik Brandendorff och det danska tecknaresset Mårdön Smet ritade och skrev i munnen på varandra under en nästan tre år lång vansinnesfärd genom Hundholmens gator och torg.

Det kunde bara sluta på ett sätt. När Semic Press köptes av Egmont, som omedelbart lade ner vår tidning, hängde vi onekligen på repen, och fast det var mycket tråkigt att bli nedlagda tror jag inte att vi hade orkat hålla på särskilt länge till.

Tiden med Bacon & Ägg-tidningen formade mig som serieskapare och utvecklade serien till det som väl egentligen är anledningen till att du köpte den här boken.

Året var alltså 1998 och Herman Hedning, den lille fete killen med sköldpaddsskalet, hade vid det här laget blivit en etablerad seriestjärna med en stor och trogen publik. Det var därför naturligt att låta honom bära facklan ett tag. Bacon & Ägg lutade sig tillbaka för att njuta av den lite mer avslappnade rollen som biseriefigurer.

Det finns de som säger att Hermans egen tidning inte är lika bra som Bacon & Ägg. Det är en orättvis jämförelse. Vi ritade och skrev Bacon & Ägg-tidningen med ett stort hjärta. Vi accepterade dålig betalning och slet nästan dygnet runt för att få ihop varje nummer. Trots vårt engagemang hade vi i längden inte kunnat fortsätta produktionen, även om vi så småningom uppnått lönsamhet. Herman Hedning har däremot lyckats med att etablera en helt ny och kommersiellt gångbar serietidning i en mycket konservativ bransch och har dessutom, liksom i förbifarten, gett mig en fortsatt möjlighet att göra min serie utan några andra direktiv från förlaget än detta: rita och skriv det roligaste du kan!

Det är ett privilegium och jag gör mitt bästa för att förtjäna det.

Hur känns det då att ha en serie? Jotack, det är mycket roligt! Bacon & Ägg har uppnått något som jag bara kunde drömma om när jag började, nämligen ett eget liv. De är som de är, och de är inte bara mina längre. Främmande människor berättar saker om Bacon & Ägg för mig som jag aldrig tänkt på. Läsare och tyckare berömmer och kritiserar, och hjälper mig på så sätt att definiera och upprätthålla ett alldeles unikt serieuniversum. Jag vet inte vad Bacon & Äggs äventyr egentligen betyder, vare sig för mig, den enskilde läsaren (du alltså) eller i någon större mening, men jag är mycket stolt över dem!

*Patrik Norrman 4 april 2001*