Pruinos

**Pruinos** a Déli Királyság területén garázdálkodó - és jobbára ahhoz hűséges - falánkságdémon. Nagy visszhangot ezidáig még nem vert a világban, de az Északi Királyságban több bűntettet is kötnek a nevéhez, így ott körözés alatt áll.

## Kinézet

*A legjellegzetesebb vonásai mindenképp az arcán lelhetőek fel, már ha azt a tényt figyelmen kívül hagyjuk, hogy nem nagyon vannak neki olyanjai. A bőr teljesen lerohadt róla, csupán az izomkötegek látszódnak a koponyáján, a hajdani vörös hajából is csak formázhatatlan szőrcsomók maradtak kobakjának legtetején. Szeme világoskékje természetellenes lényt sugall, helyesen. Végtagjai inasak, némiképp hosszúkásak és csontvázszerűen vékonyak, de ettől eltekintve - és a változatos pontokon való hiányos bőrfelszíntől is - teljesen hétköznapi embernek tűnik. Plusz a belőle áradó dögszag. Jellemzően valamilyenféle, saját készítésű maszkot visel, hogy könnyebben eltudjon vegyülni az emberek között.*

## A történet

### Prológus

Pruinosnak csak halovány emlékei vannak az Ébredése előttről; és ez is több, mint amit a legtöbb fajtársa elmondhat magáról. Zavaros kép- és hangfoszlányok, amik akkor szoktak feltörni, amikor éppen az álmok sekélyes és nyugtalan birodalmában barangol.
Kissé ironikusan, az álmaiban mindig épp felkel, valahol egy végtelen havas táj egy pontján; vagy egy széjjel fagyott katonai sátorban, vagy egy félreeső barlangban, ahol a kialudt tűz csatát vesztett a hideggel szemben. Bűntudat, szégyen és az éhség sohasem múló érzete hajszolja ezekben a pillanatokban, de konkrét eseményt nem tud felidézni egyben sem, talán csak egyet - ahol egy holtest fölé hajol, remegő kezében egy késsel, miközben küzdelmet vív a gyomorgörcseivel. Kérdéses, hogy az undor vagy más okozta-e.

### Az Ébredés

Az alcím csalóka, mert magáról az Ébredéséről nem tudunk sokat, sőt, azon kívül hogy megtörtént, szinte semmit. A legkorábbi feljegyzések is jóval utána húsz évvel születtek, amikor is találkozott a mentorával, Hochberggel. Egy jó két méter magas és több mint száz éves háborúdémonnal, aki megtanította az alapokat neki, hogy hogyan is kéne együtt léteznie a halandó fajok társadalmával, és, úgy általában, hogyan kéne túlélnie ebben a világban. Az azelőtti elmúlt két évtizedben csak vakon vadászott és teremtett káoszt, amerre sodorta a vérszomja és az éhsége; csak a vakszerencse mentethette meg attól, hogy egy szentlelkű ember fegyverén találja magát felnyársalva. Egészen biztosan csak az...

### Az első visszhang

A neve ismerté válása azzal kezdődött, amikor belopódzott egy Északi Királyságbeli gróf maszkabáljára, ahol sikeresen becserkészte, elcsábította (erős túlzással) és szobára vitte a nemes leányát. Az ilyesfajta megszégyenítés, hiszen, nem volt rangos démon (bár igazából nemes emberférfinak tettette magát), önmagában is felháborító, de hogy még csak nem is tette magáévá, hanem egyszerűen meggyilkolta, majd még a testet, amihez az élet egy apró fonállal még ragaszkodott, elkezdte felfalni, kissé feltornázta a kedélyeket.
A tetthelyről való menekülés közben végzett az őt vendéglátó gróffal is, ártalmatlanná tett egy szakácsot, bolonddá vagy féltucat őrt, megrémített egy báltermi arisztokratát, majd távozott a helyszínről. Az akció előtt előételként elfogyasztott egy kocsist is, így hivatalosan az egészet egyedül tervelte és végezte el; és hogy a fogatvezető mit árult el vagy mennyire volt együttműködő vele előtte, nos, az vesszen a múlt homályába.

### A Mocsárvidék

Bár a pontos részleteit nem tudjuk, de az incidens után a falánkságdémon elhagyta az Északi Királyságot, és átköltözött délre. Az emberuradalmak közül ez volt az elfogadóbb a démonokkal szemben, így kérdéses, hogy egyáltalán mit keresett ezelőtt a másik oldalon - csak abban lehetünk biztosak, hogy megvoltak rá az indokai.

Itt az első útja a Mocsárvidékre vezette, ahol egy félreeső faluban sikerült találkoznia a Dieter von Rotmantellel, az orvosvámpírok családjának egyik képviselőjével.