Pilot

Бабата на Мани: Хайде, духни
свещиките!

Алекс: Но първо...

Давид: ...си намисли желание!

Мани: Добре, добре .. чакайте да си
помисля.

В мислите на Мани: Хмм .. какво да си
пожелая ... незабравими моменти и приключения за мен и моите приятели илиии...нещо много лошо за хората, които не харесвам. Чакай малко ... защо не и двете ...

- 26.12.2015г. близо до Лебеда 20:05ч. -

Алекс: Между другото нашите подариха
Дартс на сестра ми и стреличките са толкова остри, че ми убодоха пръста до
кръв.

Мани: Днес вече нищо не ме очудва. Хората и на хартия се порязват.

Давид: Аз всъщност съм много добър на Дартс ..

В този момент някой уцели Давид със снежна топка по якето.

Давид: Дафък?

Давид се обърна и не далеч стоеше Иван, а до него  - Петър.

Иван: Хахахаха право в целта.

Давид: Сега ще видиш ти.

Давид бързо оформи една голяма топка сняг и я засили към Иван. Той се обърна в опит да я избегне, но тя му се заби във врата, при което всички се засмяха. В този момент покрай Иван профуча още една снежна топка, но не успя да го уцели.

Иван: Кой беше?

Тогава се чу глас изпод сянката на едно от дърветата: АЗ ХАХАХАХА!

Алекс: Ооо, това Митко ли е?

Иван: О Митак, ся ще видиш ти ..

След минути около Лебеда се разигра истинска битка със снежни топки, от която никой нямаше да излезе победител. По едно време Мани забеляза нещо.

Мани: Чакайте малко, това там не е ли Лилия?

Всички се обърнаха и видяха Лилия под една улична лампа, вероятно чакаща някого.

Митко: О да .. съвсем забравих, че трябваше да я изпратя до тях.

Иван: Бебето още ли не може само да се прибира!?

Лилия го чу, ядоса се и тръгна нагоре по баира сама.

Митко: Трябва да я настигна. Чао!

Давид: Лел..

Алекс: Ей тъй кат станиии ..

Изведнъж започна да вали сняг, а заедно с това се чу ужасен глас от близкия тротоар. Каролина говореше по телефона с нарочно висок глас.

Каролина: Децата край мен си играят в снега, представяш ли си? Ейй още ли виждате духове? ХАХАХАХА!!

При тези думи Иван се ядоса и я уцели със снежна топка.

Каролина: Как смееш?!? Ще направя живота ти ад! По-черен от краката на Обама!

Тя му показа среден пръст и си продължи по пътя, при което всички се засмяха.

Иван: Ей, искате ли да отидем до Байкал?

Мани: Сега?

Давид: Вече е прекалено късно, по-добре утре.

Петър: Да, а пък аз трябва да се прибирам след малко.

Алекс: Аз също, а и снегът се усилва.

Мани: Ами добре, хайде да те изпратим и утре може да отидем. Обаче тоя път искам да влезем вътре!

Иван: Нямаш проблеми.

Давид: Ние винаги така се нахъсваме, а
на края бягаме.

Иван: Този път ще е различно!

Давид: Да, да, добре ..

Иван и Петър се прибраха, а Мани и Давид отидоха да изпратят Алекс.

Давид: Днес всъщност беше много забавно.

Мани: Да, осъзнах, че съм доста точна. Уцелих Иван .. веднъж ..

Алекс: Ами когато той уцели Каролина, направо паднах!

Давид: Да и аз, и тя после как го наредии..

Мани: Тя си го просеше много отдавна това нещо и се радвам, че някой го направи!

В момента, в който стигнаха до къщата на Алекс, задуха силен студен вятър, а снега се усили още повече.

Мани: Ами добре Алекс, ние ще тръгваме. Утре ще се чуем.

Алекс: Добре, чао!

Давид: Баси студа човек .. чао.

Не след дълго Давид и Мани стигнаха до малкото мостче над реката.

Давид: Виж реката колко е пълна.

Мани: Леле .. какво му става на това време?

Давид: Не знам! Уж казаха, че след Коледа поне седмица нямало да вали сняг, а пък то какво ...

Мани: Снежна буря!

Изведнъж силният вятър отчупи един клон от близкото дърво и той започна да пада точно към Мани и Давид, но те прибягаха напред и го избегнаха. Клонът падна върху моста и счупи на няколко части, повечето от които паднаха в реката, а самият мост леко се напука.

Давид: Това беше на косъм!

Мани: Да се прибираме по-бързо, тук е прекалено опасно!

Давид кимна и двамата започнаха да бягат, но когато стигнаха пред къщата на Мани, всички лампи на улицата изгазнаха. Настъпи пълен мрак.

Давид: Дообре .. това вече е странно.

Мани: Само не ставай параноичен, защото и мен плашиш!

Давид: Няма да крия, че усещам отрицателна енергия, но както и да е.

Мани: Стига с тези глупости, чао!

Давид: Чао!

След минутка, Мани и Давид вече бяха в безопасност или поне те така мислеха.

- Къщата на Алекс 22:15ч. –

Сестрата на Алекс: КАКООО НЕ МИ СЕ СПИИ!

Алекс: Няма такива, лягай си.

Сестрата на Алекс: Е добре, лека нощ.

Алекс: Лека!

Алекс изпрати снап на всички с текст „Приспах малката  \*Хепи емотиконии\*“, след което отиде до кухнята и си напълни чаша портокалов сок. Понеже токът на целия град бе спрял, тя си светеше с фенерчето на телефона. Както си пиеше сока изведнъж чу шум от стаята си. Тя веднага изпрати снап до всички с текст „Чува се шум от стаята ми! Най-вероятно е дух, който ще ме убие и това е последния снап, който изпращам в живота ми! \*сад емотикони\*“. След няколко минути Алекс преглътна страха и влезе в стаята си. Там тя видя, че наистина има човек!

Алекс: КОЙ СИ ТИ?

Артур: Аз съм крал Артур и явно ти си моята господарка.

Алекс: WTF?!?

Алекс бързо изпрати снап с текст „Духът се оказа на Крал Артур!! Май няма да се мре днес! \*хепи емотикони\*“.

Артур: Моля те, само не изпадай в паника и не викай!

Алекс: ЗАЩО ДУХЪТ НА КРАЛ АРТУР Е В СТАЯТА МИ?

Артур: Първо наричай ме просто Артур или Арти, второ аз не съм дух, а съм тук от плът и кръв и трето – моля те успокой се!

Артур хвана Алекс за ръката и тя усети топлината му.

Алекс: О БОЖЕ МОЙ! Но как така си тук .. мисля, че трябва отдавна да си мъртав.

Артур: Аз дори не съм от този свят. Как така си чувала за мен?

Алекс: Ъмм .. всеки е чувал легендата за Артур.

Артур: Оо има легенда за мен!?! Разкажи ми я! Но всъщност не .. сега нямаме време. Имам да ти обеснявам много.

- В къщата на Мани –

След като се прибра, Мани раши да отиде да затвори прозореца в мазата, за да не е студено на котенцата. Понеже нямаше ток, тя си светеше с телефона. Мани отвори вратата на стаята с котенцата, но прозореца беше затворен. Тя си помисли, че баба й го е затворила, но тогава чу глас зад себе си.

Момичето: Ти трябва да си Мани, моята господарка.

Мани се изплаши и отиде назад, но след няколко секунди разпозна момичето.

Мани: ЕЛЗА? КАКВО ПРАВИШ С АЛЕКС, ГОШО и .. и третото там?

Елза: Ами аз всъщност дойдох тук, за да се порадвам на котенцата, но ...

Мани: НЕ ГИ БУТАЙ! МАЙКА ИМ ПОСЛЕ ЩЕ ГИ БИЕ!!

Мани отиде взе котенцата от ръцете на Елза и ги метна на леглото.

Мани: Добре, вече можем да говорим спокойно по въпроса как попадна тук?

Елза: Нека седнем на по чаша горещ шоколад и ще ти обясня всичко.

- В апартамента на Давид –

След като Давид се прибра завари целия апартамент в свещи. Той веднага се сети, че сигурно майка му ги е запалила и влезе в стаята си, където видя мишена за стрелба върху бюрото му.

Давид: Как това нещо се е озовало тук?

Давид хвана мишената, за да я премести, когато до ухото му мина стела. Той се обърна и видя някакво момиче.

Мерида: Остави мишената на мястото й или следващата стрела ще се забие в едно от очите ти!

Давид: САМО НЕ И ОЧИТЕ!

Мерида: Та..Ти ли си моя господар?

Давид чак сега се осъзна ,  че всъщност Мерида стои пред него.

Давид: ТИ КАКВО ПРАВИШ ТУК? ТА ТИ СИ ИЗМИСЛЕНА!!

Мерида си пое въздух.

Мерида: Преди да ти обясна всичко , имам един въпрос.

Давид: Питай.

Мерида се усмихна и попита .

Мерида: Момче... Готов ли си за неприятности?

- В къщата на Алекс –

Алекс и Артур бяха седнали на леглото.

Алекс: Искам да ми обясниш всичко, така че започни от начало.

Артур: Явно си запозната с доста от хората от моя свят, но все пак чувала ли с и за Злата Кралица?

Алекс: Ъмм .. коя от всички? Онази, на която сърцето й пукнало от завист, защото Снежанка получила щастлив край?

Артур: Същата, само дето сърцето й е наред. Тя организира състезание, в което се записахме 8 героя от моя свят, след което бяхме изпратени тук при нашите господари. Ние сме длъжни да им изпълняваме заповедите.

Алекс: О значи има още 7 приказни героя тук? А как така аз бях избрана за господарка?

Артур: Мисля, че е на случаен принцип, но до колкото познавам Злата кралица тя е избрала точните хора, за да настъпи безумие и хаос. Единственото, което със сигурност знам е, че останалите 7 господаря са от този град.

Алекс: А каква е целта състезанието?

Артур: Целта е да убием останалите господари и техните слуги.

- В къщата на Мани –

Елза: Разбираш ли сега ? Ние двете ще се бием с другите господари. Важно е да убием само господарите. След като те умрат и героите им ще изчезнат .

Мани: Ами ако убием само героя?

Елза: Господарят ще продължи да се бие без него.

Мани: Какво? Как се предполага, че обикновен човек ще надвие герой от приказка?

Елза: Виж си лявата ръка.

Мани: Какво е това за Бога? Татуировка на огън?

Елза: Всеки от господарите получава и някаква способност освен слуга.

Мани: О значи притежавам силата на огъня? Това е яко!

Елза: С моя лед и твоя огън сме достойна конкуренция!

Мани: Неуспоримо, но всичко е толкова безмислено. За какво се бием изобщо? Защо си се записала за нещо толкова жестоко?

Елза: За да спася сестра си ...

- В апартамента на Давид –

Мерида: Победителите ще имат право на едно желание. Можеш да си пожелаеш абсолютно всичко.

Давид: О яко! Ако спечеля бих искал да владея силата на леда!

Давид се въодушеви и се представи как зеледява бюрото. Той го докосна и то наистина се покри с лед.

Давид: Какво стана? Да не би вече да съм победител?

Мерида: А да .. виж си лявата ръка.

Давид: Имам странна татуировка на леден кристал ...

Мерида: Както вече казах, господарите също придобиват сили. Поздравления ти контролираш ледената стихия.

Давид: Това е страхотно, но сега трябва да си намисля друго желание, а какво е твоето?

Мерида: Искам да направя така, че жените в кралството на баща ми да имат повече права и да могат да взимат по-важни професии от шивачки и готвачки!

Давид: Интересно .. о Алекс ми прати снап. ОМГ КРАЛ АРТУР Е ПРИ АЛЕКС!

Мерида: Коя е тази Алекс? Щом Артур е при нея значи тя е неговата господарка! Знаеш ли къде живее? Да отидем и да я убием докато не е подговена!

Давид: КАКВО? НЕ НЕ НЕ!

Мерида: Какво не? Няма не? Отиваме и я посичаме! Бързо и лесно!

Давид: Тя ми е приятелка! Не може ли да оформим съюз?

Мерида: Ами аз работя по-добре сама, но и идеята за съюз ме устройва.

Давид веднага звънна на Алекс.

Алекс: Ало?

Давид: Е значи и ти си господарка?

Алекс: Какво? Ти от къде разбра?

Давид: Сложила си снап с Артур с „My story”! Бързо го махни от там преди някой да го е видял!

Алекс: О непременно! А ти господар ли си?

Давид: Дам .. Мерида от „Храбро сърце“ е тук. Голяма мъжкарана е.

Мерида: КОГО НАРИЧАШ МЪЖКАРАНА? АЗ ЛИ СЪМ МЪЖКАРАНА? НЕ СЪМ МЪЖКАРАНАА!!

Алекс: Звучи забавно при теб. Ще добавя Манито към разговора.

Мани: Ало?

Алекс: Хейй!! Случайно да имаш неочакван гост?

Мани: Не ми казвайте, че и вие сте част от това ..

Давид: Мерида e при мен.

Алекс: А тук е крал Артур!

Мани: О яко .. при мен е Елза и е супер добра.

Давид: Нали сте навити за съюз?

Алекс: Естествено!

Мани: Разбира се!

Алекс: ООО НЕЕЕЕ!

Мани: Какво става??

Давид: Добре ли си?

Алекс: БАТЕРИЯТА МИ ПАДА, А НЕ СИ НАМИРАМ ЗАРЯДНОТО!

Мани: О не! Това е истинска трагедия!!

Алекс се паникьоса и единственото, което искаше в момента беше телефонът й да се зареди. Изведнъж от 2% се повиши на 20%, а след още няколко секунди на 50%.

Алекс: Какво става?

Артур хвана Алекс за лявата ръка и й показа татуировката.

Алекс: Светкавичка?

Артур: Поздравления. Имаш силата на електроенергията.

Алекс: Това добре ли е?

Артур: Не е добре, перфектно е!