Budoucnost

*Dobrý den, vítejte na Crash Course Fyzika. Dnes se vrhneme na časoprostorové kontinuum. Děláme si legraci! Ačkoli spisovatelé science fiction a fyzikové nejsou jediní, kdo zkoumá časoprostor, což je situace, kdy jsou tři rozměry, které vidíme v prostoru, zastoupeny společně s časem. Geografové i fyzici se snaží popsat svět a vyprávět příběhy Země, takže dává smysl, že sdílíme stejný slovník.   Když jako geografové mluvíme o časoprostoru, máme na mysli spíše to, že prostor a čas se stávají jedním celkem - na vzdálenosti mezi jednotlivými prostory už tolik nezáleží a čas, který potřebují myšlenky nebo lidé k tomu, aby se rozšířili z jednoho místa na druhé, je stále kratší. Podobně jako v našem díle o průmyslové geografii jsme mluvili o globalizaci a o tom, že v globalizovaném světě se díky pohybu, tokům a spojením - ať už ekonomickým, politickým, sociálním nebo kulturním - zdá, jako bychom stlačili čas a prostor, jak kdysi řekl geograf David Harvey. S tím, jak se mění způsob našeho života a práce, se reorganizují naše prostory, místa a interakce mezi lidmi a prostředím ve všech možných měřítcích. V tomto závěrečném díle se mnou začněte vyprávět příběhy geografie budoucnosti. Jmenuji se Alizé Carrère a naposledy vám představuji Crash Course Geography.*

V našem posledním díle Crash Course Geography se zdá být vhodné uzavřít kruh a vrátit se k našim základním geografickým nástrojům: prostoru, místu a banánům - myslím tím interakce mezi člověkem a prostředím. Během naší cesty tímto seriálem jsme si povídali o mnoha různých typech prostoru.   V zásadě však prostor označuje všechny vlastnosti a vztahy, které se v dané oblasti vyskytují. A nyní digitální svět vytvořil (do jisté míry) nový virtuální prostor s vlastní krajinou nebo technokrajinou, kde můžeme vzájemně komunikovat, aniž bychom museli být fyzicky pohromadě. Třeba na to, aby se dala dohromady jedna epizoda Crash Course Geography, je potřeba mnoho lidí.   Náš terénní producent Neil a já jsme ji natáčeli v Miami na Floridě a naše redaktorka Madeline a producent Brandon ji přiblížili z Colorada a Indiany. A spolupracují s našimi scénáristy a konzultanty April a Zohrou v Ohiu a Kelly, naší ověřovatelkou faktů, v Massachusetts a Tunou, který nám dělá zvukový design, v Montaně.

A samozřejmě tým Thought Café s Meg a Tenzinem, kteří seriál ilustrují z Ontaria v Kanadě, a Monique, která ho animuje ze Sao Paula v Brazílii. Pracujeme jako tým z mnoha různých míst a časových pásem.   A i když se každý z nás nachází v absolutním nebo specifickém prostoru, jsme zároveň ve vztahovém prostoru, který je prostřednictvím sociálních médií a virtuálního světa propojen se spoustou dalších míst, když jsme ve vzájemné interakci. Třeba během schůzky se zvětšením mohu samozřejmě dávat pozor... a objednat si knihu do knihovny nebo si objednat oběd s sebou.   Nebo třeba vyřizuji pochůzky, ale zároveň si povídám se sestrou a slepicemi ve Francii.   Tolik různých druhů prostorů se sbíhá najednou. A to znamená, že způsob, jakým přemýšlíme o prostoru v geografii, se změnil a v budoucnu se změní. Rozšířili jsme své pojetí prostoru a prostorů, ve kterých se denně pohybujeme, protože všechny tyto různé typy prostorů se staly nedílnou součástí našich životů. Vzájemně se ovlivňují a ovlivňují a zásadně změní způsob, jakým žijeme, pracujeme, nakupujeme a hrajeme si. Právě teď, na počátku roku 2020, však neznáme celý příběh virtuálního prostoru.

V geografii je stále co studovat, protože i tyto virtuální prostory mohou být plné mocenských bojů a možností, stejně jako prostory fyzické. A jak se naše chápání prostoru mění a roste, musíme přemýšlet také o dalším základním konceptu: o místě a o tom, co to znamená v budoucnosti.  Místo je oblast v prostoru, které lidé dali význam nebo ke které se nějakým způsobem připoutali.   Místa jsou tedy něco jako lokace plus mnohem víc - jsou také prostředím každodenního života. Místa zažíváme a existují proto, že existujeme my, což z místa činí sociální konstrukt, který je jedinečný pro konkrétní lidi a který se může v průběhu času měnit. Vzhledem ke sbližování prostoru a času jsou dnes místa více než kdy jindy propojena s jinými místy a regiony spíše v globálním než lokálním kontextu a jsou na sobě velmi závislá. Například New York a Londýn jsou v některých ohledech těsněji propojeny jako důležitá ekonomická místa než řekněme New York a moje rodné město Ithaca, ležící o něco výše na severu státu.

Ve skutečnosti se někteří lidé kvůli globalizaci obávají, že směřujeme ke světu, kde globální konzumní společnost učiní všechna místa stejnými. Ať už jsme v Denveru nebo v Dubaji, setkáváme se se stejným letištěm, hotelem nebo kanceláří a se stejnými obchody, stejnými značkami a stejnými výrobky. Někteří lidé zjišťují, že tato homogenizace neboli splývání s ostatními způsobuje, že se cítí bez místa a vykloubení. Jiné lidi však tato stejnost uklidňuje. A další škola myšlení říká, že tyto značky jsou globálně všudypřítomné, ale jsou různě přizpůsobovány vkusu, přáním, potřebám a kultuře místních obyvatel. Ať tak či onak, znamená to, že místa nejsou ztracená. Znamená to však, že lidé, kteří žijí v místech postižených globalizací - tedy na většině světa -, se musí rozhodnout, čím chtějí, aby jejich místo bylo, ať už jde o znovupotvrzení identity a nároku na území s cílem obnovit konkrétní čas a místo v minulosti, nebo o novou vizi jejich budoucnosti. Podobně jako hnutí pomalých měst, které je reakcí zdola na globalizaci a příkladem toho, že se lidé snaží obnovit smysl pro místo.

Cílem pomalých měst neboli cittaslow je vytvořit místa, která si zachovají zdravé životní prostředí, dobré potraviny, udržitelnou ekonomiku a vitální komunitní život založený na sezónních a tradičních rytmech. Jako například okres Damyang v Jižní Koreji, který zlepšil své fyzické prostředí obnovením tradičních štěrkových cest a potoků a má přísné stavební předpisy, aby nová výstavba byla v souladu s historickým charakterem města.   Obyvatelé se zde mohou učit tradičním uměleckým řemeslům a každý den a každý týden se zde koná trh s místními výrobky a farmáři zde prodávají své produkty. Hájení území je placemakingová síla a je to způsob, jakým dáváme najevo, že jsme spjati s určitým místem a že jsme si vytvořili místo, o kterém máme pocit, že k němu patříme.   V některých ohledech tedy globalizace způsobila, že místní prostředí je důležitější než kdykoli předtím. A i když se zdá, že globalizace je převažující, stále existuje tolik místních rozdílů v tom, jaké zdroje jsou k dispozici nebo jak je prostor organizován. Místa se tedy skutečně neustále budují, protože lidé reagují na možnosti a omezení místa, kde se nacházejí.

Což znamená, že se jako geografové budeme i nadále snažit pochopit, čím se lidé, místa a regiony od sebe navzájem liší. Jednou z oblastí, kde se naše nové chápání prostoru a místa projevuje, je nový svět dat.   Mnoho našich interakcí je součástí informačních prostorů tvořených datovými body, které ovládá jen hrstka organizací. A data jsou novou ropou. Ať už nakupujeme, jsme ve škole, v práci nebo se jen procházíme, můžeme za sebou zanechat virtuální stopu nebo digitální otisk prostřednictvím webových stránek, které navštěvujeme, zpráv, které posíláme prostřednictvím různých platforem, a dokonce i kamer - ať už jde o bezpečnostní kameru v místním obchodě nebo monitor zvonku u dveří vašeho souseda.   V tomto sledovacím prostředí se naše poloha a naše identita používají k získávání dat.   A stejně jako u ropy znamená těžba zisk.

Tomuto novému kolu těžby se říká sledovací kapitalismus a nikde není tento dohled tak zřejmý jako v našich městských prostorech. Dnešní města jsou také chytrá města, nasycená kamerami a senzory, které zabezpečují domy, pracoviště a vše mezi nimi, s cílem učinit naše města bezpečnějšími a efektivnějšími. Vytváření chytrých měst však také znamená, že necháváme shromažďovat obrovské množství dat.   Tyto technologie mají schopnost shromažďovat detailní údaje o místním počasí, znečištění a dopravních vzorcích. A mohou také shromažďovat osobní údaje, když se pohybujeme po veřejných prostranstvích - osobní údaje, které mohou být komerčně využity. Ale to, že můžeme, ještě neznamená, že bychom měli. Nebo přinejmenším neznamená, že bychom měli, aniž bychom se nejprve kriticky zamysleli nad tím, které komunity mohou mít z technologických řešení největší prospěch - a kdo by naopak mohl být poškozen. Stejně jako to, že se města stále více zaměřují na bezpečnost, to může znamenat i nové způsoby manipulace, segregace a dohledu nad našimi nejvíce marginalizovanými a zranitelnými sociálními skupinami.   Musíme přemýšlet o tom, jak budou v budoucnu poskytovány prostory a infrastruktura a jakou roli budou při utváření našich měst hrát technologie, data a privatizace.

Pokud to všechno zní trochu dystopicky, jsem s vámi. Jako geografové však můžeme tyto nové prostory a ekonomiky studovat a klást si otázky o vztazích a vzorcích, které se v nich utvářejí.   Environmentální geografové totiž velmi podrobně studovali, co se stane, když omezíme přístup do veřejných prostor, a problémy, které tím vznikají. Když komunity přestanou být zodpovědné za své vlastní prostory, zesílí to negativní důsledky - jako když rybářství začne být v soukromém vlastnictví, skončí to konsolidací a omezením toho, kdo může chytat ryby. Omezením přístupu také přicházíme o spoustu komunitních znalostí, které mohou zahrnovat neformální postupy, jež pomáhají snižovat dopady na daný zdroj. A ve světě dat tomu není jinak.  Některé komunity se brání dohledu a všem údajům shromažďovaným soukromými společnostmi tím, že prosazují, aby bylo více údajů volně přístupných. Tím se data mění ze soukromého statku na něco, co je společné a o co se staráme jako o veřejný statek, podobně jako o vodu v povodí. Společná data také dávají komunitám s nedostatečnými zdroji nové možnosti, jak si nárokovat prostor a moc.

Například prostřednictvím snah, jako jsou otevřená geografická data nebo snaha o mapování dříve zamlčovaných vzorců, a to prostřednictvím projektů, jako je Mapování předsudků. Ačkoli naše současná krajina dohledu a budoucnost otevřených dat nejsou jediné dvě možnosti, jak můžeme s daty nakládat.   A jako geografové můžeme pomoci zjistit, jak tyto možnosti ovlivňují prostory a místa. A konečně třetím základním konceptem geografie jsou interakce mezi člověkem a prostředím neboli jsou to všechny způsoby, jakými se lidé spojují s prostředím a jak v něm žijí, a vliv prostředí na životy, volby a zkušenosti lidí. Když vstupujeme do třetí dekády 21. století, lidská stopa se rozprostírá na naprosté většině zemského povrchu. Ve skutečnosti někteří lidé nazývají naši současnou geologickou éru v dějinách Země antropocénem. Je to období, kdy lidské činnosti, jako je zemědělství, industrializace a urbanizace, mají dalekosáhlé dopady na ekosystémy Země. A to je pro geografy důležitý poznatek, protože to znamená, že naše práce má znovu význam, protože stále více lidí si uvědomuje myšlenku, že svět přírody je neoddělitelně spjat se světem člověka. Antropocén však v sobě skrývá jak příslib, tak nebezpečí, a je důležité, jak o něm přemýšlíme.

Vezměme si například geoinženýrství neboli aktivní manipulaci s klimatem Země s cílem potlačit účinky klimatické katastrofy. Geoinženýrská řešení, jako je například zachycování uhlíku, aktivně vytlačují oxid uhličitý a další skleníkové plyny z atmosféry do zemské kůry, aby již nemohly zadržovat teplo v atmosféře.   A snížení množství oxidu uhličitého, které vypouštíme do atmosféry, je společensky a geograficky rozptýlený cíl. To znamená, že na snižování emisí oxidu uhličitého a dalších skleníkových plynů se musí podílet všechny země a společnosti. Další geoinženýrské řešení - řízení slunečního záření, které spočívá v tom, že malé množství energie ze Slunce odrážíme zpět do vesmíru, místo abychom ji nechali dopadat k nám na Zemi - je však opačné.   Jde o přidávání aerosolů nebo kosmických reflektorů do naší atmosféry, místo aby se z ní odebíraly. Takovéto geoinženýrství klimatu vyžaduje pokročilé technologické možnosti.

Znamená to také, že malá skupina států nebo soukromých společností by mohla manipulovat s klimatem celých regionů, jak by chtěla. Jako geografy nás tedy čeká spousta práce, abychom pomohli světu zorientovat se v tom, zda můžeme nebo máme drasticky manipulovat s fyzickým prostředím novými způsoby, které budou vyhovovat lidským potřebám. A protože geografové jsou odborníky na vztahy mezi fyzikálními a sociálními procesy, můžeme pomoci vyhodnotit důsledky nebo potenciální přínosy manipulace s naším životním prostředím. Antropocén vyžaduje, abychom radikálně přehodnotili představu o přírodě a dokonce i o lidech a našich vzájemných vztazích. Co je spravedlivé a co je spravedlivé, a to jak ze sociálního, tak z prostorového hlediska, jsou stále důležité otázky, protože na to, kdo bude vítězem a kdo poraženým nebo kdo bude rozhodovat o tom, co je prospěšné a co škodlivé, jsou vázány mocenské vztahy. V celém tomto seriálu jsme tedy hodně mluvili o různých zákonitostech a procesech, které utvářejí náš svět, a o tom, jak hluboce jsou ovlivněny minulostí. Nic však není vytesáno do kamene.

A jak jsme již mnohokrát řekli, Země je nádherně dynamické místo a lidská inovace a naše touha nárokovat si a vytvářet vlastní místa budou i nadále vytvářet nové krajiny a budoucnost. Ať už se jedná o klimatické změny, datové krajiny nebo pochopení pohybu lidí a myšlenek, moci a ekonomiky, geografové jsou přímo u toho, špiní si boty nebo se prohrabávají archivy a velkými daty.   Pomáháme vysvětlovat vztahy mezi fyzickými a sociálními silami a výsledky, které tyto interakce vytvářejí, abychom mohli vyprávět všechny příběhy Země. A tím jsme se dostali na konec naší cesty - kolem světa a zase zpátky, kde jsme se dozvěděli o věcech, jako jsou sopky, ledovce, zemědělské vzorce a pohyb jazyka a náboženství a samozřejmě banány.