Podnebí a jejich klasifikace

*Jsem si jistý, že každá kuchyně na světě přijala brambory. Z této jednoduché kořenové zeleniny máme latkes, gnocchi, salchipapas, poutine, bramborové lupínky, ooo! nebo krémové a přitom křupavé gratinované brambory s máslem a sýrem a posypané solí navrch... [zasněně odbočí] Promiňte, o čem jsme to mluvili?  Brambory mají po celém světě mnoho nároků na slávu, od ničivého irského bramborového hladomoru ve 40. letech 19. století až po slanou nádheru hranolků. Ale tato skromná hlíza nepochází ani z Irska, ani z Francie.  Byla domestikována - proces přizpůsobování rostlin a zvířat pro lidskou potřebu - asi před 7 000 až 9 000 lety poblíž jezera Titicaca, které se dnes nachází na hranicích Bolívie a Peru, ve Středoandské vysočině, kde je známá jako Mama Jatha, matka růstu. Jako geografové se tedy ptáme: "Proč byly brambory domestikovány právě zde a ne jinde?".  Příběh zahrnuje ideální podmínky potřebné pro pěstování brambor, změny klimatu v prostoru a vynalézavost andských zemědělců. Dnes se tedy pustíme do banánů - do brambor! Jmenuji se Alizé Carrère a hovořím s vámi v pořadu Crash Course Geography.*

Brambory jsou celosvětově spolu s kukuřicí, pšenicí a rýží jednou z kaloricky nejdůležitějších potravinářských plodin. Je základem potravinové bezpečnosti milionů lidí. Třeba jen v roce 2019 jsme na celém světě vyprodukovali 371 milionů tun brambor. Což je asi 96 kilogramů brambor na osobu. Dnes jsou největšími producenty brambor Čína, Indie, Ukrajina, Rusko a USA, ale brambory jsou stále nedílnou součástí své jihoamerické domoviny. Po celé délce horského řetězce And se pěstuje přibližně 2000 až 4000 odrůd brambor.  Různé plodiny potřebují ke svému růstu různé teploty, srážky a půdní podmínky, což nás přivádí k důležitému rozdílu, který potřebujeme k tomu, abychom se dostali ke kořenům našeho příběhu o bramborách: počasí a klima nejsou totéž. Počasí je to, co se v daném místě a čase děje v atmosféře. Dnes je sucho a slunečno, ale zítra může být zataženo a pršet. Stejně jako se může změnit moje nálada, když si dám čerstvé, horké hranolky, nebo studené, rozmočené, počasí se děje krátkodobě a je těžké ho předvídat.

Ale klima je průměrné počasí v regionu za mnoho let, které je mnohem předvídatelnější a vychází z trendů. Nevíme tedy, jaké počasí bude v New Yorku 20. ledna 2025, ale víme, že je obvykle chladno, protože New York má chladné zimní klima.  Je to jako to, co slavně (pravděpodobně) řekl bývalý prezident Americké meteorologické společnosti Dr. J. Marshall Shepherd: "Počasí je vaše nálada, klima je vaše osobnost." [A moje osobnost je hrdým fanouškem brambor, i když jsme všichni předtím měli zklamání z hranolek!] Stejně jako existuje nekonečné množství lidských osobností založených na naší DNA a na tom, jak vyrůstáme, všechny možné kombinace teplot, srážek, větru a mořských proudů nám dávají rozmanitost globálního klimatu. A všechny tyto procesy mají svůj počátek ve vzorcích oslunění neboli příchozího slunečního záření na celé zeměkouli.    Například hory mají komplexní klimatické vzorce neboli do jisté míry předvídatelné změny klimatu.

Tyto horské klimatické vzorce vycházejí ze způsobu, jakým se mění oslunění a teplota s rostoucí nadmořskou výškou, neboli výškou bodu na zemském povrchu nad referenčním bodem, jako je hladina moře. Bez ohledu na to, kde se na Zemi nacházíme, se teplota vzduchu na každých 1000 metrů nadmořské výšky snižuje v průměru o 6,5 stupně Celsia, což je normální rychlost poklesu. Pokud jste se někdy vydali na túru nebo vyjeli z úpatí hory, pravděpodobně jste pocítili, že vzduch je chladný, nebo jste si vzali další vrstvy, abyste zvládli nízké teploty. Normální lapse rate má velký význam pro fyzickou geografii Latinské Ameriky, zejména v blízkosti rovníku.  Když vystoupáme z pohoří And na úroveň hladiny moře, můžeme na základě nadmořské výšky vymezit hlavní klimatické zóny, které mají dramatické změny v životě rostlin.    Na úpatí hor se nachází tierra caliente neboli horká země, nížinná zóna s listnatými stálezelenými tropickými deštnými lesy. Teplo a vlhko zde umožňuje rozvoj rozsáhlých vysokých stromů a hustého celoročního listnatého porostu.   Ve výšce přibližně 900 m n. m. se začínáme setkávat s mírnými podmínkami mírného pásma a listnatými lesy v oblasti Tierra Templada. S dalším stoupáním se pak ve výšce asi 1800 m mírné podmínky ochlazují. Nižší teploty a jehličnaté lesy charakterizují Tierra fria.

Jak postupujeme výš, jednotlivé zóny se zmenšují a ve výšce 3600 m se dostáváme do větrné tierra helada neboli země mrazu. V nižších polohách této zóny přecházejí borové lesy do alpínských luk a pastvin a vyznačují stromovou linii, horní hranici, kde rostou stromy.  V nadmořské výšce kolem 4 600 m se traviny mění na odolné lišejníky a mechy. A za touto hranicí se setkáváme se sněhovou hranicí neboli nadmořskou výškou, kde zimní sníh v létě neroztaje. Jedná se o zónu věčného sněhu, který tvoří sněhové čepice na horách. V posledním pásmu se vyskytuje jen velmi málo rostlin a živočichů. V některých částech Latinské Ameriky se pro popis horského klimatu používá tato terminologie, ale na celém světě existují různé vertikální zóny a geografické termíny. Každé pohoří má také jedinečné vlastnosti - například sklon nebo celkovou nadmořskou výšku -, které vytvářejí v těchto zónách různé ekosystémy.  Proces věnování pozornosti geografickým podmínkám, jako jsou například horské klimatické vzorce, a jejich využití k zodpovězení otázek typu "Proč byly brambory domestikovány v Andách a ne kdekoli jinde?" se nazývá geogramotnost.

Geograficky gramotný člověk chápe, že svět funguje jako soubor fyzikálních, biologických a sociálních systémů a že procesy v těchto systémech propojují místa navzájem. Tato pozorování můžeme využít k interakci s naším prostředím a k vytváření konkrétních výsledků.  A i když je geograficky gramotný člověk možná moderním pojmem, zabývají se světem geograficky gramotní lidé již po tisíce let.  Například před 7 až 9 tisíci lety andští zemědělci pozorovali, jak je pohoří tvořeno prostory s různým klimatem a ekologickými nikami, tedy místy, kde se daří určitým rostlinám, ale jiným ne. A tyto znalosti si předávali po generace a využívali své zeměpisné znalosti k výběru pozemků.  I dnes musí zemědělci po celém světě promýšlet všechny "ingredience" počasí a klimatu, aby mohli pěstovat plodiny, a my máme k dispozici nejrůznější technologie, které jim pomáhají sledovat tlak vzduchu, úhrny srážek a další. Starověcí andští zemědělci však stejné nástroje neměli.

Na úpatí And a v horách se pěstuje spousta plodin, například rajčata, fazole a kukuřice.  Rozmanitost brambor je však zdrojem hrdosti a kulturním symbolem tradičního andského zemědělství, potravinových systémů, historie, komunity a identity.  Myslíme si, že historicky se zde čas měřil mimo jiné podle toho, jak dlouho trvalo uvařit hrnec brambor.  I dnes mohou být semena brambor darována mladým párům, které zakládají domácnost. A zemědělci ve vysokých Andách měří půdu podle plochy, kterou rodina potřebuje k vypěstování zásob brambor. V průběhu let si zemědělci uvědomili, že to, kdy zasadí své plodiny, může znamenat rozdíl mezi dobrou a špatnou úrodou.  Například oblasti v dnešním jižním Peru jsou náchylné k obdobím sucha.   Jako moderní geografové víme, že podél peruánského pobřeží obvykle proudí studené vody, které pomáhají přinášet déšť na andskou vysočinu.  V některých letech se však podél peruánského pobřeží nahromadí teplá voda, která může přinést sucho, dokud se oceánské proudy opět nezmění.  Bez pomoci satelitů nebo znalosti oceánských proudů si andští zemědělci začali všímat, že pokud jsou hvězdy - zejména hvězdy Plejád v souhvězdí Býka - kolem zimního slunovratu na konci června zakryty vodní párou v atmosféře a jsou špatně viditelné.  Znamenalo to, že nastal rok El Niño, který je spojen se snížením srážek o několik měsíců později.   Proto se brambory sázely dříve, aby se využil jakýkoli déšť, který spadl. Pokud viděli hvězdy jasně, věděli, že budou mít dostatek vody, aby mohli brambory zasadit o něco později.  Andští zemědělci byli v podstatě geografové, kteří pozorovali vztah mezi mraky v atmosféře a průběhem srážek v pozdějším období, což zase pomohlo lidem v Andách přežít po staletí.

Jakýkoli způsob, jakým lidé pozorují atmosférické podmínky, nacházejí zákonitosti a rozhodují se na základě těchto zákonitostí, je geografie v akci!  V dnešní době mohou vědci pozorovat a předpovídat klimatické jevy v globálním měřítku, od vzorců oceánského proudění, jako je El Niño a jižní oscilace, až po to, v jakých zeměpisných šířkách mohou růst různé rostliny (například brambory). Klimatické vzorce můžeme kategorizovat mnoha různými způsoby, například pomocí teplotních a větrných vzorců. Ty však mohou být těžko pozorovatelné a něco jako růst vegetace je mnohem zřejmější.  Obecně platí, že přirozená vegetace začíná tropickým deštným pralesem na rovníku a přechází do ledu a sněhu a řídké vegetace, jak se dostáváme k pólům - tak trochu to odráží horský klimatický vzorec, o kterém jsme mluvili dříve. Tato viditelná souvislost mezi vegetací a klimatem pomohla klimatologovi a botanikovi Wladimiru Köppenovi na počátku 20. století vytvořit klasifikační systém nazvaný Köppenův systém.  Ten je dodnes hojně používán s mnoha vylepšeními mnoha lidmi a s mnoha termíny, které odkazují na typ klimatu a typ přirozené vegetace, jako je tundra nebo deštný prales! Konkrétně Köppenův systém rozděluje svět do šesti hlavních klimatických kategorií.

Na základě viditelné vegetace přišel Köppen s přesnými definicemi pro každou klimatickou oblast na základě průměrné měsíční teploty, průměrného měsíčního úhrnu srážek a celkového ročního úhrnu srážek.  První čtyři kategorie jsou založeny na vlhkostních a teplotních charakteristikách a jsou obvykle označeny velkými písmeny. Například (A) představuje tropické klimatické oblasti, které jsou známé vysokými teplotami a velkým množstvím srážek. A (E) představuje polární podnebí, které bývá chladné a suché.  Poslední dvě kategorie jsou pak založeny na vlhkosti a nadmořské výšce namísto teploty. Například (H) představuje vysokohorské podnebí v horských oblastech světa. Třeba tam, kde naši původní andští zemědělci pěstovali brambory. V rámci každé z těchto velkých kategorií pak existují podkategorie označené dalšími písmeny, které rozdělují podnebí do ještě přesnějších skupin.   Použijme tedy jako příklad brambory. Daří se jim v chladném počasí, takže když se podíváme na mapu Köppenovy klasifikace podnebí v Jižní Americe, je logické, že se jim daří v Andách.  Na západě podél And jsou pásy (H), což znamená vysočiny a BWk - což říká, že oblast je suchá, pouštní a chladná. Přechod z těchto pouštních vysočin je BSk -- což říká, že oblast je suchá, má stepní klima a je chladná. To jsou ideální podmínky pro pěstování brambor.  Pokud překryjeme celou mapu Köppenovy klasifikace podnebí s mapou, kde všude se brambory pěstují, uvidíme, že brambory jsou opravdu odolné, protože se hodně překrývají s mnoha různými klimatickými oblastmi.

Víme, že mnoho druhů brambor bylo domestikováno andskými zemědělci, ale také víme, že rostliny jsou přizpůsobivé. Tito zemědělci využili své geoinformovanosti k pěstování hojnějších plodin, ale také k tomu, aby začali šlechtit rostliny, které snášejí různé teploty.  Andské říše vzkvétaly díky potravinovému zabezpečení z plodin, jako jsou brambory. A díky globálnímu obchodu a odolnosti bramborových druhů se dnes brambory pěstují ve více než 100 zemích - od Indie v tropech až po Finsko v blízkosti polárního kruhu.  Od horkých a chladných oblastí až po suché a vlhké oblasti a všechny kombinace podnebí mezi nimi - lidé se přizpůsobili okolnímu přírodnímu prostředí a využili své rostoucí geogramotnosti k tomu, aby se jim dařilo. Životní prostředí Země je však stále více ovlivňováno také našimi rozhodnutími.  V dalších dílech se podíváme na to, jak a proč se mění mapy globálního klimatu, vegetace, půdy a ekosystémů - a jak na tyto změny reagujeme.