Hlad po vědění

Hlad po vědění (PH Jan a Patrik) - zápis z deníku Jana Korvína, studenta Marigradské Univerzity:

   XX. leden r. 880 c.k.

Neslýchané! Dnes mi byl odepřen přístup do zakázané sekce univerzitní knihovny. Jako bych snad byl nějakým popleteným prvákem! Nerad to říkám, ale úroveň této instituce zřejmě není taková, jak jsem si dosud myslel. Cožpak není cílem univerzity zpřístupnění znalostí? A nemají snad být vědomosti přístupné všem bez rozdílů? Já to tak ale nenechám. Nenechám školu aby stála v cestě mému vzdělání. K těm svitkům se dostanu i kdyby mě to mělo stát poslední groš...

XX. leden r. 880 c.k.

Dnes jsem si to tak rázoval přes tržiště a dumal nad tím, jak se dostat k těm zakázaným svitkům, když v tom do mě vrazil takový neomalený vykutálený půlčík. Než jsem se vzpamatoval, byl pryč a hned jsem zjistil, že mi chyběl měšec s posledními pár groši. Běžet se mi moc nechtělo, ale kapesné od strýčka mi přijde až za týden, takže bych do té doby musel být o hladu. Nebo hůř, pracovat... Rozběhl jsem se za ním a sledoval ho postraními uličkami. Dohonil jsem ho za jedním rohem, kde ho za límec držela městská hlídka a ptala se mě, jestli mě okradl. V tom jsem dostal geniální nápad. Strážným jsem řekl, že nikoliv, že je to můj přítel a že jen závodíme. Chytl jsem půlčka za rameno a odvedl si ho pěkně k Magorovi. Tam jsem mu učinil nabídku. Když mi pomůže získat ty svitky, tak nejen že ho neudám, ale kápne mu z toho i nějaký ten stříbrňáček. Představil se jako Cvalimír Štístko a na první pohled to byl odborník, to já poznám.

XX. leden r. 880 c.k.

V podvečer jsme se s Cvaldou sešli u Univerzitní knihovny a já ho propašoval dovnitř. K mému úžasu se dal do řeči s nějakým trestancem, který byl do knihovny poslán za trest na výpomoc. Přes noc měl přerovnat celou jednu sekci knih. Cvalda říkal, že se znají z lochu a že to je tak naplánovaný, že prý má lidi všude. Jak jsem říkal, je to odborník, to se pozná. Jeho kumpán se jmenoval Albert a když jsme slíbili, že mu pak pomůžeme přerovnat ty knihy (měl to koneckonců stihnout za noc) pomohl nám odlákat knihovníka, který měl tu noc službu. Se Cvaldou jsme se dali do dveří vedoucích do zakázané sekce. Na první pohled jsem odhalil, že ty veliké železné dveře jsou chráněny magickými obrazci. Lehce jsem se zapotil u jejich nenápadného lámání (vlastně se mi to podařilo až na podruhé, napoprvé přišel knihovník a dokreslil je, ale naštěstí jsme se stihli schovat). Cvalda pak vyšperhal zámek a vstoupili jsme dovnitř. Octli jsme se ve vysoké věži kruhového půdorysu. Asi od deseti sáhů k vrcholu byly ve stěnách výklenky s uloženými svitky. Schody však nikde a výklenky navíc nebyly označeny. Zřejmě se sundávají pomocí magie větru, ale kde hledat ty správné svitky? Odvedli jsme pozornost hlídače a v naději, že najdeme nějaké vodítko, jsme se vloupali do pracovny správce knihovny. V jeho stole jsme skutečně našli plánek zakázané sekce a díky němu i výklenek, v němž byly mé svitky. Vrátili jsme se a vrháním kamenů nakonec srazili požadované svitky dolů. Sbalili jsme je, zamkli za sebou dveře a pelášili od nich pryč. Zbytek noci jsme s Albertem přerovnávali knihy.

***Pozn.:** Paralelně proběhlo i úvodní "jak se stal hrdinou" dobrodružství Leslava a Alberta.*

***Pozn.:** Následuje Kapitola I. Práce v terénu. Přehled Tažení je zde.*