Metody Sociologického výzkumu

*Myslíte si, že jste střední třída? Pokud jste Američan, je docela pravděpodobné, že ano. V průzkumu, který v roce 2015 provedlo Pew Research Center, se 87 % dotázaných označilo za střední třídu. To je docela velká střední třída. Vaše intuice o tom, co je to střední třída - například kdo do ní patří a co představuje životní styl střední třídy - však pravděpodobně není úplná. A spousta otázek, na které se sociologové snaží odpovědět, jsou právě takovéto otázky - otázky, na které si myslíte, že už znáte odpověď. Mnoho lidí si někdy v životě zahrálo na sociology v křesle - a na základě vlastních zkušeností vyprávěli, jak si myslí, že "společnost skutečně funguje". Nebo na základě zkušeností spolubydlícího bratra svého kamaráda. Děláme to všichni. Ale to, že máte osobní názory na svět, z vás ještě nedělá sociologa. Omlouvám se. Tady přichází na řadu sociologický výzkum: Pomáhá nám pochopit společenské vzorce, i když jsou v rozporu s našimi intuicemi. Namísto toho, abychom se při zodpovídání otázek řídili svým instinktem, používáme výzkumnou metodu, systematický plán shromažďování a analýzy pozorování o světě. Tady se naučíme, jak se dělá sociologie!*

Nejdříve k věci: Výzkum začíná otázkou. A klíčem k rozhodnutí o otázce je definovat pojmy, které zkoumáte, a ujistit se, že vy i vaše publikum souhlasíte s tím, co tyto pojmy znamenají. Je to jako s tou věcí s Šaty. Někteří lidé si mysleli, že vypadají černě a modře, a jiní si mysleli, že vypadají bíle a zlatě. Ukázalo se, že některé věci, které se zdají být naprosto objektivní, prostě objektivní nejsou. A to se neskonale zkomplikuje, když pojmy modrá nebo zlatá nahradíte pojmy jako ekonomika, chudoba, rodičovství, vzdělání nebo láska. Co když tedy způsob, jakým definuji chudobu já, není tím, jak si chudobu představujete vy? Co když si každý z nás pod pojmem "chudoba" představuje jinou úroveň blahobytu, ale všechny označujeme jako "chudobu"? To nebude fungovat. Musíte tedy definovat své pojmy, což je ještě důležitější, když se dostanete k další části výzkumného procesu:

Stanovení hypotézy - tvrzení o možném vztahu mezi dvěma proměnnými. Proměnná je prostě něco, co může nabývat mnoha různých hodnot - mění se. Proto ten název! Než tedy proměnné přiřadíte nějakou hodnotu, musíte ji operacionalizovat. To znamená, že musíte přesně definovat proměnnou, kterou budete měřit, a přesně určit, jak ji budete měřit. Například proměnnou, kterou chcete použít k pochopení vztahů, můžete operacionalizovat tak, že ji definujete jako "uváděný rodinný stav". Teprve potom můžete každé osobě ve vzorku přiřadit číslo odpovídající jejímu vztahovému stavu. Například 0, pokud je vdaná, 1, pokud je rozvedená, 2, pokud nikdy nebyla vdaná atd. atd., dokud nebude každá osoba označena. A to, jakou hodnotu proměnná nabývá, se nazývá její měření. Můžete měřit něčí výšku, můžete měřit něčí příjem a můžete měřit něčí příbuzenský stav. Nezáleží na tom, kolik kategorií vaše proměnná má: 0, 1, 2, 3, 4, to je jedno.

Důležité je, aby způsob, jakým kategorie definujete, byl spolehlivý a platný. Předpokládejme, že se rozhodnete použít jako měřítko vztahového statusu mezi svými subjekty status vztahu na Facebooku. Aby bylo vaše měření spolehlivé, musíte být konzistentní ve způsobu měření proměnné. Zde je tedy uvedeno, co nedělat: Řekněme, že máte dvě kategorie pro vztahový status: Svobodný nebo Nesvobodný. Dva různí sociologové procházejí data a přiřazují hodnoty na základě stavu na Facebooku. Jeden rozhodne, že lidé, kteří uvedou "Je to komplikované", dostanou označení "Nezadaný", zatímco druhý rozhodne, že tito lidé by se měli nazývat "Nezadaný". To není konzistentní. Každé osobě se stejnými charakteristikami - v tomto případě se stejným stavem vztahu - je třeba přiřadit stejnou hodnotu. A aby bylo vaše měření platné, musí skutečně měřit něco, co přímo odráží koncept, který se snažíte zkoumat. Stav vztahu na Facebooku může být užitečným měřítkem toho, zda je někdo svobodný, nebo ne, ale není to validní měřítko například jeho politických názorů. Jakmile víte, jak chcete proměnné měřit, vaše hypotéza bude pouhým odhadem toho, jak spolu souvisejí - často pomocí příkazu if-then.

Zde je příklad hypotézy založené na tom, o čem jsem mluvil dříve: Pokud někdo žije ve městě, je méně pravděpodobné, že se označí za střední třídu. V tomto případě je geografická poloha tím, čemu říkáme nezávislá proměnná; je to proměnná, o které se domníváme, že ovlivňuje změnu v tom, jak lidé sami sebe popisují. Můžete však mít také proměnné, o kterých se domníváte, že jsou ovlivněny změnami vaší nezávislé proměnné; to jsou vaše závislé proměnné. Vaše hypotéza je, že se změní, když se změní nezávislá proměnná. Musíte však být opatrní, protože korelace se vždy nerovná příčinné souvislosti. Korelace je to, co se stane, když se dvě proměnné pohybují společně. Může se snadno stát, že si korelaci špatně vyložíte a dojdete k závěru, že jedna věc způsobuje druhou, i když tomu tak ve skutečnosti není.

Například počet vražd bývá vysoký, když je vysoký prodej zmrzliny. Je však směšné si myslet, že více zmrzliny způsobuje více násilí - nebo naopak. Chybí třetí proměnná: teplo. V horkých měsících páchá trestnou činnost více lidí a také si tehdy kupuje více zmrzliny. OK! Jakmile máte svou hypotézu a víte, jaké typy proměnných potřebujete k jejímu ověření, jste u dalšího kroku: Shromáždění dat. Existují čtyři hlavní způsoby, jak sociologové shromažďují data: Experimenty, průzkumy, zúčastněné pozorování a existující zdroje. Experimenty v sociologii fungují podobně jako v přírodních vědách, jen s lidmi jako subjekty namísto myší nebo atomů berylia. Pojďme se do Myšlenkové bubliny podívat na skutečný příklad toho, jak funguje sociologický experiment! V 90. letech 20. století provedlo americké ministerstvo pro bydlení a rozvoj měst experiment známý jako studie The Moving to Opportunity. V něm sociologové náhodně rozdělili rodiny s nízkými příjmy do kontrolní skupiny nebo do jedné ze dvou experimentálních skupin. Jedna skupina byla kontrolní, což znamená, že se v jejich prostředí nic nezměnilo. To umožnilo porovnání mezi nimi a experimentálními skupinami. Dostali poukaz na bydlení, který jim umožnil přestěhovat se do levnějšího bydlení - často v lepší čtvrti, než v jaké se právě nacházeli - pokud chtěli. Poté byla shromážděna - a stále se shromažďuje - celá řada údajů o mnoha různých krátkodobých i dlouhodobých výsledcích, včetně výdělků, vzdělání dětí a zdravotních výsledků. Tyto výsledky jsou závislými proměnnými experimentu.

Máme tedy jednu nezávislou proměnnou - obdržení či neobdržení poukázky - a řadu možných závislých proměnných, jako jsou příjmy, vzdělání a zdravotní výsledky. Pokud v experimentu dojde ke změně, kterou jste předpokládali, u experimentální skupiny, ale ne u kontrolní skupiny, pak váš experiment potvrzuje vaši hypotézu. A v experimentu HUD sociologové porovnávali, jak se změnily ukazatele blahobytu u kontrolní skupiny ve srovnání s ukazateli u experimentální skupiny. Jedno ze zjištění: ti, kteří obdrželi poukázku, měli lepší výsledky v oblasti duševního zdraví - například nižší míru depresí - než ti, kteří poukázku nedostali. Údaje z projektu Moving to Opportunity se dodnes studují a jsou klíčovým zdrojem pro výzkum vlivu sousedství na životní pohodu rodin. Díky Thought Bubble! Druhou metodou, kterou výzkumníci používají, je průzkum, při němž lidé odpovídají na soubor připravených otázek. Obvykle výzkumníky zajímají odpovědi určité skupiny lidí, které říkáme zájmová populace. Ženy ve věku 18 až 35 let. Veteráni. Leváci. Youtubeři. Ať už se vaše výzkumná otázka týká kohokoli, toto je vaše populace.

Je však nepravděpodobné, že se vám podaří provést průzkum CELÉ populace. Dokonce ani vládní průzkumy, jako je sčítání lidu, nepostihnou všechny. Proto místo toho provedete průzkum na vzorku - menší skupině, která je reprezentativní pro celou populaci. A průzkum může mít mnoho podob. Mohou to být otevřené otázky nebo otázky typu "ano" či "ne". Otázky se mohou objevovat v různém pořadí nebo mohou být formulovány různými způsoby. Sociologové tedy musí tyto věci pečlivě promýšlet - a také to, zda struktura jejich průzkumu nezkresluje odpovědi respondentů. Některé výzkumy probíhají v mnohem méně kontrolovaném prostředí. Spousta sociologických výzkumů se provádí "v terénu", prostřednictvím naší třetí metody, zúčastněného pozorování. Zúčastněné pozorování spočívá v tom, že výzkumníci pozorují lidi tak, že se k nim připojí při jejich každodenních činnostech. Výsledek tohoto typu výzkumu se nazývá etnografie. Výzkumníci se snaží začlenit do komunity, tráví čas se svými subjekty, pracují s nimi atd. Jsou zároveň pozorovateli i účastníky. Tento typ sběru dat bývá explorativní a deskriptivní. Nesnažíte se dokázat konkrétní hypotézu. Místo toho se snažíte pochopit životní styl svého subjektu. Někteří říkají, že tento typ výzkumu je příliš subjektivní, ale hlavní výhodou terénního výzkumu je, že vám umožňuje získat vhled do chování lidí, a to v reálném světě, způsobem, který vám experimenty neumožní.

Vezměme si například terénní práci socioložky Alice Goffmanové ve Filadelfii. Šest let žila v nízkopříjmové čtvrti západní Filadelfie, která je prolezlá kriminalitou, kde se spřátelila se dvěma mladými Afroameričany a žila s nimi a dokumentovala způsoby, jakými se systém trestní justice prolíná a narušuje životy jich samotných, jejich rodin a dalších členů čtvrti. Taková dokumentace živých zkušeností může poskytnout poznatky, které nelze získat pouhým pohledem na statistiky. U těchto tří typů výzkumu je důležité upozornit na jednu věc: Když výzkumníci komunikují se svými subjekty, ať už jde o experiment, rozhovor nebo zúčastněné pozorování, musí brát vážně etiku svého výzkumu. Sociologové se zodpovídají institucionální revizní komisi, která zajišťuje, aby všichni výzkumníci při navrhování svých výzkumných metod brali v úvahu soukromí a blaho svých subjektů. Například informovaný souhlas zkoumané osoby je nutností. To znamená, že vaše subjekty musí vědět, že je pozorujete, a musí být seznámeny s veškerými riziky, která podstupují tím, že jsou součástí vaší studie. Ne všechny výzkumné metody však vyžadují, abyste se subjekty komunikovali, nebo dokonce shromažďovali vlastní údaje. Mnoho sociologů analyzuje existující zdroje dat, které shromáždili jiní.

Nejběžnějším z těchto zdrojů jsou vládní agentury, které shromažďují statistiky o příjmech, zdraví, vzdělání, zaměstnanosti, sňatcích, porodnosti - a tak bych mohl pokračovat. Jde o to, že tyto soubory dat jsou mnohem větší a pokrývají více let, než by mohl jednotlivý výzkumník shromáždit sám. Navíc šetří čas a peníze výzkumníka. Jakmile shromáždíte data pomocí jedné z těchto metod, posledním krokem je proměnit tato data v informace, které vám pomohou odpovědět na otázku, která vás zajímá. Toho můžete dosáhnout dvěma způsoby: induktivním nebo deduktivním logickým myšlením. Induktivní logické myšlení vezme vaše pozorování a použije je k vytvoření teorie. Začínáte s údaji a pak z nich vytváříte představu o tom, jak svět funguje. Například při pohledu na výsledky studie Moving to Opportunity může výzkumník dospět k teorii, že čtvrť, ve které člověk žije, je klíčovým faktorem jeho duševního zdraví. Deduktivní logické myšlení mezitím využívá existující teorii jako podklad pro hypotézu, kterou testujete. V tomto případě začínáte s teorií a shromažďujete údaje, které vám umožní teorii ověřit. Teorie o vztahu mezi místem bydliště a blahobytem dítěte je součástí toho, co přimělo vládu, aby ve studii HUD nesbírala údaje pouze o hlavách domácností, ale také o jejich dětech. A tyto dva typy úvah se navzájem nevylučují; v rámci jedné studie výzkumník použije oba typy úvah k vytvoření teorií o sociálním světě. A hádejte co? Máte hotovo!

Dnes jsme probrali výzkumnou metodu: formulujte otázku a hypotézu, shromážděte data a analyzujte je, abyste přispěli ke svým teoriím o společnosti.