A Ruhendarion Kor

Ez Aerendyl ismert történelmének hatodik és egyben jelen korszaka. Ez a kor a hosszan tartó Ruhendarion-ház uralmát öleli át, mely az időszámítás kezdetétől napjainkig tart.

## Történelem

A Ruhendarion uralom kezdetének első évében, I. Roneor királyt a Fő Yarg kente fel Deragorban, mint Aerendyl népének és a ruhendarionok királya, Yahzel választott vére, a Hit és a Nép Őre. Főnemesek, köznemesek, kisnemesek és a korábbi nagy királyok szeme láttára történt mindez, kivéve a norgardiakat. Sorlog király nem adta fel koronáját, hiszen nem hitt Yahzel küldöttjeinek tanításaiban és jövendöléseiben, míg a többi királyok megszállottjai voltak.

Elsősorban, megváltoztatta a régiók határát, és annak érdekében hogy Aerendyl fővárosa Deragor, ne tűnjön úgy mintha Easgardhoz tartozna vagy több köze lenne hozzá, ezért egy külön régiót létrehoztak, amit Rengardnaknevezett el, mely a királyi régió címet viselte. Rengard megkapta Easgard korábbi területének majdnem 90%-át, míg Easgard székhelyét a korábban Idegen-szigetnek nevezett szigetre, Philorysra helyezték át. Így hát Easgard egy szigetrégió lett.

A korábbi Sudgard és Wesgard királyság megtarthatta földjeit és azoknak nemesi családjai a címeiket, deIII. Edgar és II. Gobard királynak le kellet mondaniuk koronájukról formálisan is, ahogy azt korábban megtették már. Majd miután megtették, kinevezte Lord Edgart Teraenon Urának és Wesgard Első Pajzsának, míg Lord Gobard az Ornahan Ura és Sudgard Első Pajzsa címét kapta meg a királytól, továbbra is uralkodva a területen belül élő emberek felett.

Az új király tisztában volt az emberek természetével és hogy nem biztosíték a hit arra, hogy vére a trónon marad. Roneor királynak volt egy fia és egy lánya is,Mareon herceg és Myena hercegnő. Őket felhasználva, házassági szövetséget kötött Aerendyl korábbi királyaival, Lord Edgarral és Lord Gobarddal. Lord Edgar már öreg volt, így legidősebb unokájának, Ser Edmund Horaenalnak ajánlotta fel a király, a hercegnő kezét. Lord Edgar természetesen elfogadta a megtisztelő ajánlatot, ezzel pedig biztosítva lett Wesgard támogatása és szövetsége a következő évtizedekben. Ornahan Ura, Lord Gobard szintén megegyezett a királlyal, majd Mareon herceg magának választott a lányai közül. Végül a koronaherceg Lord Gobard legidősebb lányát vette el az eljegyzés után egy évvel.

Larella királyné sokat segített férjének az uralkodásban. Többek közt ő kezdeményezte a Királyi Tanács megalakulását, ahol az uralkodót a tanácsadói segítséget nyújtanak a királyság ügyeinek kezelésében. Elsősorban a királynak szüksége volt hűséges emberekre, akiket ismert és jól tudták végezni dolgaikat, illetve erős embereket akar maga mellé, akik képesek a királynak mást javasolni ha olyan a helyzet.

### Az északi hódítás

Közel 3 év után hogy I. Roneor Ruhendarion trónra lépett, a Birodalom még mindig nem volt teljesen egységes. Norgard függetlensége nem volt elismerve a többi nemesi család által sem, így idő kérdése volt egy nagy háború kibontakozása. A Fő Yarg figyelmeztette a királyt a közelgő bajtól, és jelezte neki hogy ne veszítsen túl sok időt Norgard elfoglalásával mert jön a veszély. A király tudomásul vette, de nem engedhette hogy vitassák egyes helyeken az uralmát. Közel 40000 emberrel indult észak felé. Sosem látott létszámmal indult meg a Ruhendarion párti sereg.

Azt beszélik, hogy amikor a Fehér Medve megtudta hogy menetelnek Norgard felé, csak felnevetett és azt mondta - *Azt hittem hogy annak a fattyú félembernek nincsenek tökei. Ezeke szerint tévedtem*.

A déli csapatok két táborban voltak. A keleti csapatokat Ser Edmund Horaenal, Myena hercegnő jegyese vezette, Lord Edgar legidősebb unokája, közel 10 000 emberrel. A nyugati csapatokat főképp Lord Gobard Argull vezette, meg maga a király.

Az első ütközet a Titánfal és a Fekete hegység közötti hegyoldalnál történt, ahol komoly rajtaütést hajtott végre a norgardi sereg a király csapatain. A titánfalnak egy részén felmásztak, és íjzáporral sorozták a király katonáit. A nyugati csapat komoly sérüléseket szenvedett, de végül győzedelmeskedtek a túlerőnek köszönhetően. Hasonló ütközet érte Roneorékat az Őserdőben, ahol sikerült a norgardiaknak hátba támadni őket. De pár óra alatt visszavonultak. Roneor látta a helyzet súlyosságát, és azon nyomban elhagyták az erdőt, majd észak helyett nyugatnak meneteltek, hogy a királyi flottát bevárják Estohyrtól délre. A keleti csapat később megérkezett Noromyrba, ahol ostrom alá vették a várost, mert tudták hogy ha Noromyr elesik, akkor Anedomyrnak is kevesebb esélye lesz a kitartásra.

I. Sorlog Deranyl király nem volt ostoba, és tudta hogy emberhátrányban van. Norgard a leggazdagabb királyság volt mind közül a sok arany, ezüst és réz kitermelése miatt. Közel egy hónappal az egyesült királyi sereg Norgard területének lépése után, Ogomyrban a meralori törpök partra szálltak, majd Noromyr felé vették az irányt. A törpök megközelítették a keleti sereg létszámát, melyet Ser Edmund vezetett. A hír hallatára Ser Edmund csak elszántabb lett, hogy bizonyítsa új apósának a királynak, hogy méltó jegyese a hercegnőnek.

Igaz a hódítók komolyan benyomultak Norgard területeire, de így is vereségre álltak. I. Sorlog miután meghallotta a felmentő szövetséges törp sereg érkezését, megindult keletnek hogy Noromyrban segítsen leszámolni Ser Edmund embereivel, ezzel drasztikusan csökkenthetnék az ellenség létszámát, illetve a többoladli támadást is el lehetne ez álltal kerülni. A keleti csapat időben értesült az érkező norgardi seregről, majd visszavonulót fújtak, és Gumelyr bevett várához visszamentek.

I. Roneor király eközben hamarabb kapott erősítést a flottától, mint azt Sorlog király számította volna, majd megindultak Anedomyr felé. Sorlog komoly hátrányba került, és rögvest megfordult csapataival és visszament Anedomyrba, míg a törpöknek azt parancsolta hogy tartsák fel Ser Edmundékat. Ser Edmund serege még így is nagyobb volt a törpseregnél, majd megpróbált egy utolsó támadást mérni a törpökre. Háromezer embert küldött az Őserdő felé, hogy csalogassák oda a törpöket. A törpök elhamarkodottan cselekedtek, és az elterelő egység után mentek, ezzel körbekerítve lettek, miután a sereg másik fele a hátuk mögé tudott kerülni. Az Őserdő szélén megkezdődtek a harcok, majd az erdőn belül folytatódott az, amikor Ser Edmund megérkezett a maradék nyolcezer emberével, akik beljebb tolták a törp sereget. A törpök közel 5000-en voltak, és így is bebizonyították nagy harctudásukat.

Végül a törpök feladták a harcot, miután a vezérüket ártalmatlanná tették. Ser Edmund felajánlotta a törpöknek hogy harcoljanak mellettük, I. Roneor király oldalán, és az emberek királya megkegyelmez nekik. A törpök makacsok voltak, és túlságosan büszkék. Egyesek nem akartak belemenni, de a többség úgy döntött hogy hajlik az ajánlatra, ha ez egy nagyobb háború elkerülését jelenti. Ser Edmund a szavát adta hogy éppségben haza fognak jutni, és a király megbocsált nekik. A törpök egyébként is utálták a norgardi királyt, aki lekezelte őket és tiszteletlen volt mndvégig.

Ser Edmund ketté osztotta seregét, majd az egyik felével Anedomyrba menetelt hogy segítsen a királynak, a másik felét Ser Edgar Horaenal vette irányítása alá, aki Ser Edmund öccse volt. Feladatuk hogy biztosítsák Norgard déli vidékeinek uralmát. Ez alatt az idő alatt a törp sereg átvette Roneor király nevében az uralmat a kelet-norgard városokon.

#### Az utolsó csata

R.u.4 végén I. Roneor Ruhendarion serege ostrom alá vette Anedomyr városát. Sorlog király reménykedett a törpök segítségében egy ideig, de mikor megtudta hogy a törpök átálltak, reményvesztésébe beleőrült, majd képtelen lett a sereg irányítására. Fiai átvették az irányítást, de nem volt harci tapasztalatuk, így az ellenálló oldal reménytelen helyzetbe került. Sorlog két fia, Dorhen és Khelon hercegek 16, illetve 13 évesek voltak, tehát tapasztalatuk végképp nem volt. Dorhen idősebb volt, és értette a helyzet súlyosságát, így hűséges megmaradt embereivel a tárgyalás, vagy akár a megadás felé hajoltak.

A vár védelme teljes káoszba fulladt, majd Dorhen végül úgy döntött hogy megadja a várat. De mielőtt erre esélyük lett volna, a Ruhendarion párti sereg sikeresen betört a város kapuin, majd kifosztották azt és megöltek minden férfit. Norgard ezzel elesett. A hercegeket véletlenül megölték a katonák, ugyanis nem tudták hogy Sorlognak voltak fiai. A Fehér Medve királyt pedig a királynak szolgáltatták. Sorlog teljesen megőrült, tárgyalásra képtelen volt, örökösök nélkül maradt, így a király kivégeztette.  A király unokafivére, Sandor Deranyl maradt az egyedüli túlélő, aki végül térdet hajtott a királynak, és átadta unokatestvérének koronáját. Ezzel együtt a király kinevezte Norgard Első Pajzsának és Anedomyr Urának Lord Sandort.

A törpök még nem mehettek el, és Torkos Hurblit még találkozott Roneor királlyal, hogy tágyaljanak. Kiderült hogy Norgard főképp jó fűszereket és összeget ajánlott fel a meraloriaknak, hogy harcoljanak mellettük. De végül Roneor király megbocsátott nekik, mivel segítettek a későbbiekben, illetve egy kereskedelmi szövetséget ajánlott fel Aerendyl Királyság és Meralor között. A törpök megköszönték a királynak a kegyelmet, majd visszahajóztak a törpök földjére, ezzel pedig beteljesült az aerendyli egységesedés.

### A Háború után

R.u.5-ben Lord Sandor Deranyl, Deragorba utazott, hogy a királynak véglegesen is átadja Norgardot a nemesek előtt. Ezzel megalakult az egységes Aerendyl Királyság, a Ruhendarion uralom hajnalán.