Nephillious “Nephi” Tækker-Bjørn

Nephillious Tækker-Bjørn voksede op i en lille landsby i region domineret af Avacyn ordenen.

Han havde en næsten normal, og kedelig, landsby barndom. Nephillious’ familie var en integral del i landsbyens hverdag hvor Nephillious’ far arbejde som tækker. På baggrund af familiens rødder blev der dog altid set skævt til dem, og Nephillious’ havde svært ved at finde venner blandt landsbyens andre børn. Grundet de stærke religiøse tendenser, blandt Avacyn ordenen, blev der set ned på Thieflings, der med deres infernalske ophav stod i stærk kontrast til de øvrige racer i regionen.

Gennem Nephillious barndom havde han derfor kun få, men meget tætte venner, de fleste blandt landsbyens andre udstødte børn.

Nephillious var som ung både ressourcestærk og skarpsindig. Han havde en tendens til at følge sine venner ud i uføre, men var samtidig god til at tale sig ud af situationer. Lavede meget ballade som ung.

Nephillious levede i landsby indtil han var 16 år gammel. Her kom en rekrutteringsofficer fra en kaperflåde, ledet af halv-orken Kaptajn Hogomash Gråhorn og officielt bemyndet af Avacyn ordenen.

Nephillious bedste ven, Liberitus, blev bjergtaget af historier om eventyr og rigdom, og lod sig derfor rekruttere ind i kaperflåden. Det tog ikke meget overtalelse at få Nephillious til at skrive sig op også, og de stak begge af hjemmefra for at tilslutte sig kaperflåden.

Hogomash Gråhorn opererede ud fra Avacyn med en mindre kaperflåde på 10 skibe, og førte en krig mod de Ravenholmske interesser i regionen, ofte ved hjælp af listige taktikker. Hans operation var tilbøjelig til grusomhed og tortur – voldtægt og mord var ikke ualmindeligt. På trods af foragt for nogle af Gråhorns handlinger blev han generelt beskyttet af højtstående personer blandt præstestyret i Avacyn, og Gråhorns togter fortsat derfor uagtet.

Efter nogle år blandt Gråhorns kapere tog Nephillious ven, Liberitus, stærkt afstand til Gråhorns metoder og søgte væk fra kaperflåden. Han forsøgte, forgæves, at få Nephillious med sig, og blev optaget i den mindre, men officielle, Avercynske teokratiske flåde.

Da den Avercynske teokratiske flåde blev udbygget, integerede de visse kapere ind i flåden. Grundet Gråhorns kaperflådes aktiviteter, der efter krigen ikke længere kunne tolereres, blev Gråhorns kapere ikke indlemmet i den teokratiske flåde. Samtidig blev de advaret om at fortsatte de deres kaperfærden ville de blevet erklæret lovløse. Gråhorn lod sig dog ikke stoppe af dette, men regnede med at det var pure sabelraslen fra Avacyn ordenen, og at hans bekendte i præstestyret ville holde deres hænder over hans ageren. Gråhorns kapere forsatte derfor med at plyndre, hærge, voldtage og myrde, hvilke resulterede i en bandlysning af Gråhorn og alle hans håndlangere. Gråhorns kapere flygtede sydpå og etablerede sig som pirater.

Et par år gik med pirateri og togter, Nephillious blev gjort styrmester af en af Gråhorns mindre korvetter. Deres pirattogter var succesfulde, omend fattigere end de havde håbet, indtil Gråhorn ledte et mindre togt mod Avacyn. Dette resulterede i at den Teokratiske flåde blev sendt efter Gråhorn og hans kapere. Denne flåde blev ledt af Nephillious ven, Liberitus, der nu var blevet admiral.

Jagten var intens men den Avercynske flåde gav ikke op. Gråhorn ledte hans kapere i flugt mellem nogle mindre øer i det Aaeriske øhav. Han signalerede til Nephillious orlogsskib at de skulle sejle ind mellem to øer for at lokke den Teokratiske flåde efter sig. Det lykkedes dem at trække flåden med sig, men indsejlingen viste sig at være en bugt, Gråhorn havde forrådt sine kapere for at redde sit eget liv.

Nephillious skib blev omringet og begyndte efter mange timers blodigt slag at tage vand ind. Skibet sank og Nephillious, samt nogle få skibskammerater, nåede i kampens hede at flygte til den nærmeste ø i en lille robåd.

Nephillious besluttede sig herefter at han aldrig ville blive forrådt igen, og at den eneste måde at undgå dette var ved at blive stærkere. Han havde i sine pirat dage hørt om en malmstrøm hvor skibe forsvandt og de få overlevende talte om en mørk og intens tilstedeværelse.

Nephillious brugte sine sidste penge på provianter og en lille enmands båd og sejlede ud mod malstrømmen. Vejen derud var fyldt med farer og Nephillious klarede knapt turen.

Ved malstrømmen begyndte Nephillious’ båd at blive trukket ned, Nephillious kæmpede imod, men strømmen var for stærk og båden kæntrede.

Nephillious kæmpede imod druknedøden, men sank mere og mere.

Han begyndte ikke at kunne holde vejret mere, han slugte mere og mere vand, det hele blev sort. Nephillious vågnede under vandet, følte en kæmpe tilstedeværelse i sit hoved, og en smerte uden lige. Tilstedeværelsen talte, lyden kom allesteds fra: “*Du er død lille tiefling, jeg bragte dig tilbage til livet, dit liv tilhører mig nu. Jeg vil give din en lille del af min umådelige magt, og du vil til gengæld gå ud i verdenen - og jeg vil se alt hvad du ser - og jeg vil høre alt du hører - og jeg vil føle alt hvad du føler. Du vil opsøge andre som dig - og du vil hverve dem til min sag - og i vil tilbede mig som jeres alfa-omega!*”.

Nephillious besvimede og mørket tog ham...