Českopardubická válka za nezávislost

Konflikt: Velká anglická občanská válka

### Výsledek

Vítězství Českopardubické republiky:* Osamostatnění  Českopardubické republiky od Anglie
* Zrušení  Protektorátu Čechy a Pardubice

## Strany

 Druhá Českopardubická republika Národní shromáždění

**Politická podpora:**
 Dunajské emiráty Demokratická lidová republika Číny

 Loyalisté Novoanglického impéria

## Velitelé

**Vládci:**
 Steve Mladý Masaryk
 Konrád Krejčí
 Rudolf Hänzmirrers

**Generálové:**
 Konrád Krejčí
 Martin Funderbanik
 Gorden Gorman

**Vládci:**
 Vilém I.
 Hamilton von Foriet

**Generálové:**
 Brand Dickenson
 Ritchie Earl

## Síla

 6 000 vojáků 51 000 vojáků

**Nejvíce:**
 6 000 vojáků
 51 000 vojáků

 18 000 vojáků

**Nejvíce:**
 18 000 vojáků

## Ztráty

 800 vojáků 200 vojáků

 4 000 vojáků

**Českopardubická válka za nezávislost** byl ozbrojený konflikt mezi Loyalisty Novoanglického impéria a Protektorátem Čechy a Pardubice (v den vyhlášení války neoficiálně osamostatněný jako Českopardubická republika). Válka se neodehrávala přímo v protektorátu, proto se jako konflikt bere doba zapojení českopardubických vojsk v boji proti vládě Viléma I. přímo v Anglii.

## Porušování smlouvy a vztah k Pravici

*Pro podrobný článek: Smlouva o protektorátu Čechy a Pardubice*

Život pod protektorátem Čechy a Pardubice nebyl špatný. Jediným problémem bylo odvádění 15% daní z veškerého zisku Novoanglickému impériu. Když 4.5.1908 odstoupil Sól II. z funkce císaře Anglie a jeho nástupce Vilém I. porušil smlouvu tím, že nedaroval protektorátu samostatnost jak se psalo ve smlouvě (*"...po odstoupení či smrti císaře Sóla II. získá protektorát stejným dnem plnou samostatnost..."*), Masaryk mu to prominul a protektorátem zůstal. Když si ale několik týdnů na to uvědomil svou chybu, rozhodl se pro opětovné porušení smlouvy a navázal kontakt s Pravicovou stranou.

Daně 15% (a později i 60% těsně před občanskou válkou) byly opakovaně neposílány. Masaryk se s Pravicí postupně tajně domlouval na pozdější spolupráci v občanské válce. Avšak tato snaha o samostatnost nebyla plně Masarykem ovládána. Masarykovi bylo mnohokrát vyhrožováno a tehdy nejsilnější opoziční strana Pravice mu hrozila genocidou protektorátu, zotročením jeho lidu a mučením jeho samotného. Když přišlo na otázku komu bude při vyhlášení samostatnosti pomáhat, neměl na vybranou.

### Role ombudsmana

Důležitým detailem historie snahy českopardubické samostatnosti, o kterém se příliš neví, byl právě odstup Sóla II. z funkce. Jeho smrt zavinil otravou tehdejší ombudsman Martin Peltrám. Ten dle všeho předával informace právě Pravici a zavinil tak velký zájem strany v Českopardubicích. Avšak v den kdy se Pravice dozvěděla o jeho smrti se z nejpravděpodobnějšího spojence stala čistě loutka. Masaryk byl v očích Pravice viděn jako zrádce.

Druhý ombudsman a zároveň generál Konrád Krejčí také podporoval Pravici ve válce, ale moc dobře si uvědomoval roli loutky v celém pravicovém plánu. Proto také Masarykovi navrhoval válku opustit co nejdříve to bude možné. Masaryk tak také udělal.

## Průběh

### Vyhlášení války

Dnem 1.11.1908, kdy měly podle smlouvy Českopardubice získat nezávislost, byla dekretem i přes zákaz Viléma I. vyhlášena samostatnost. Loyalistické jednotky i generálové braly Českopardubice za zrádce. Bylo to podruhé za krátkou dobu co je někdo zradil. Morálka v celém loyalistickém uskupení byla zničena.

Pravice najednou zase Českopardubice viděla jako spojence, i když jen na chvíli, a Dunajské emiráty upustily od už téměř spuštěného plánu "Modrá Běluha", kterým měly pojistit, že vládci Anglie neutečou do Ank-Morporku do exilu.

### Cesta do Anglie a Invaze do Immoseusu

V moment vyhlášení samostatnosti již Masaryk vyslal své vojáky a zbraně do Anglie. Za menší finanční odměnu je byly ochotné převézt Dunajské emiráty. Všechny jednotky i zbraně byly hned při příjezdu přiděleny pod hlavního generála Národního shromáždění Martina Funderbanika. Ten se aktuálně s většinou své armády připravoval na poslední útok na Loyalisty.

Pár hodin po levicové výhře v Chesteru dne 13.11.1908 zahájila vojska Pravice koordinovaný útok na tovární region Immoseus. Jen do 30 minut bylo zabito 4 000 loyalistů a bitva skončila výhrou, když se poslední vojáci s generálem Ritchie Earlem vzdali.

### Pomalé odstoupení z války

Mezitím v Českopardubicích probíhala pro-pravicová propaganda a pro-monarchistická opozice. Téměř všichni byli spokojeni se samostatností, ale ne všichni s volbou Pravice jako spojence. Režim připadal mnohým až moc krutý a manipulativní. Proto také ombudsman Konrád Krejčí poradil přes dopis Masarykovi stáhnout jeho vojska z Anglie, již v prosinci. Loyalisté byli poraženi a poslední cíl bylo postavit Viléma I. se Sólem II. před soud. Tento cíl byl kvůli Svobodnému městu Maxograd a mnohem důležitějším vnitrostátním problémům aktuálně nepodstatný. Vojska se za opět menší poplatek skrze dunajské námořnictvo dostala těsně po Vánocích do domoviny.

### Ukončení války a nový postoj Českopardubic

Po atenrátu na Masaryka byl další postoj Českopardubic v čele s novým prezidentem Krejčím zcela očividný. Z války se po domluvě s Levicí odešlo a společně s Dunajskými emiráty a Demokratickou lidovou republikou Číny se založila "Transkhontinentská komise pro vývoj občanské války v Anglii", která měla bez dalšího zapojení řešit stav občanské války.

Pravice již tentokrát definitivně stanovila, že Českopardubice nejsou spojenec, ale příživník, který je opustil.

## Vnitrostátní problémy

### Monarchistická strana

Strana "Monarchisté Anglie" byla opozičním stranou prakticky pro všechny ostatní českopardubické strany až na Katolickou ligu, se kterou našli občas společné slovo. Za největší protesty a sabotáže mohla právě tato strana. Boj proti nim byl dlouhý, pomalý a únavný. Nedělo se žádné zatýkání ze strany vlády ani žádné větší akce ze strany monarchů. Šlo o velmi tichý konflikt, který občas připomenula nějaká drobná stávka.

### Atentát na Masaryka

V době nepřítomnosti českopardubických vojsk nebyly příliš kladeny bezpečnostní opatření na uchovávání zbraní. K tomu navíc smíšené názory občanů a strach z dalšího prohlubování války donutil občany jako byl Josef Šeneb něco udělat. Šeneb ukradl nehlídaný revolver typ 26 a při slavnosti uvítání Konrádových vojsk 25.12.1908 zastřelil prezidenta Steva Mladého Masaryka, který na místě podlehl zraněním a zemřel. Atentátník spáchal následně na policejní stanici sebevraždu, a proto příčina atentátu není plně známa. Z výpovědi jeho známých a vyšetřování bylo avšak zjištěno, že neprojevoval příslušnost k žádné opoziční straně a pouze se tak nejspíše jednalo o vystrašeného civilistu.