Sumerait

Alkuperämaa
 Erityispiirteitä
- käsitys kunniasta elämää tärkempänä

**Sumerait** (*sume* = valo, *rai* = vartija, *sumerai* = valaistuneet vartijat) olivat kastamereläisiä eliittisotureita, jotka yleensä aloittivat alemman aatelisluokan palvelemisesta kohoten ylemmäs. Sumerai-kulttuuri kesti lähes 700 vuotta, vuodesta 1320 jAk, kunnes se lakkautettiin Suuren maailmansodan jälkeen vuonna 1937 jAk.

Sumeraiksi pääseminen kesti kymmenen vuotta. Kaikki alkoi alemman sumerain oppipojaksi tulemiseksi 15-vuotiaana, jonka jälkeen kohosi itse alemmaksi sumeraiksi, joka oli korkean sumerain oppipoika. Sumerait olivat taitavia sotureita, joilla täytyi olla myös vahvaa mielenlujuutta. Sumerait olivat kuuliaisia ja pitivät tiukasti kunniakoodistostaan kiinni, ja he lopettivat isäntiensä palvelemisen vasta kun he olivat kuolleet.

Sumeraiden täytyi puhua aina maelia, mutta kun vastapuoli ei sitä osannut, täytyi turvautua toisiin kieliin. Sumerait myös rukoilivat maeliksi, koska heidän täytyi kuulua Auringonuskoon. 1920-luvulla sumeraiden ei enää täytynyt kuulua Auringonuskoon, mutta suurinosa silti kuului.

## Historia

### Ensimmäiset sumerait

Ensimmäiset sumeraiden tyyppiset eliittisoturijoukot ilmestyivät Etelä-Eurooppaan 1100-luvun lopussa jaa. Eliittijoukot koostuivat ratsuväestä, joilla oli lievästi kaarevat miekat ja paksut nahkahaarniskat. Ensimmäinen maininta kunnian ja isännän puolesta taistelevista sumeraista on vuodelta 1320, ja tästä katsotaan sumerai-kulttuurin alkaneen.

Ensimmäiset sumerait pukeutuivat ohuista metallilevyistä ja paksuista nahkanpalasista tehtyihin haarniskoihin. Heillä olivat pelottavat maskit ja kypärät, joissa oli koukeroisia sarvia. He käyttivät lievästi kaarevia nakata-miekkoja maassa ja pitkiä gunvero-keihäitä. Sumerait palvelivat aluksi heidät palkanneita isäntiä, mutta ajan kuluessa ilmestyivät ensimmäiset sumerai-klaanit 1400-luvulla. Silloin klaanit alkoivat palvella niitä isäntiä, jotka he katsoivat parhaiksi palveltaviksi.

### Kastameren yhdistyminen

Sisilia valloitti useita maa-alueita Beltuniasta 1300-luvun alussa, joka oli sumeraiden emämaa. Sisilialaiset sotapäälliköt olivat kuitenkin sumeraiden mielestä parempia isäntiä, joten beltuanialaiset hylättiin. Sisilia ja Sardinia yhdistyivät vuonna 1340 Sariliaksi ja pian Beltunia liitettiin kuningaskuntaan sumeraiden sotajoukkojen avulla. Vuonna 1341 kuningaskuntaan liittyi Verédon kreivivaltakunta ja Sarilia muuttui Kastameren kuningaskunnaksi.

 Tiedosto:Lataus (1)-1.jpg
Sumerait häpesivät kuningaskunnan yhdistymisen aikaa, koska silloin sumerait osoittautuivat petollisiksi. Beltunialaiset alkoivat erityisesti yhdistymisen jälkeen karttaa sumeraita, jotka olivat pettäneet heidät sisilialaisten tullessa. Sota myös vaikutti sumeraihin suuresti ja sumerait alkoivatkin taistella enemmän muiden sotajoukkojen kanssa.

Sota vaikutti sumeraihin myös myönteisesti, sillä lukuisat sumerait saivat korkeampia aatelinarvoja ja hallittavia maa-alueita Beltuniasta. Sumerait alkoivat myös levittäytyä Sardiniaan ja Sisiliaan, missä heitä otettiin korkeiden aatelisten henkivartiokaartilaisiksi.

### Sumerai-sodat

Sumerait siirtyivät myöhäiskeskiajalla käyttämään nakatan ja lyömämiekan yhdistelmää, lyömänakataa. Myös levyhaarniskat alkoivat tulla näkyviin ja tuliaseista tuli jalkaväkisumeraiden pääase nakatan lisäksi. Sumarei-klaaneista johtavimman, El Pesoen, klaaninkreivi huomasi sumeraiden olevan teknisesti muiden maiden sotilaista jäljessä. Tämä johti konfliktiin uudistuksia kannattavien klaanien ja niitä vastustavien vanhoillisten klaanien välille.

El Pesoen klaaninkreivi Andrias Gregoreus päätti vuonna 1504 muuttaa koko sumarei-kulttuurin nykyaikaisemmaksi. Jalkaväen jokaiselle soturille annettiin musketti ja rautapaita, kun ratsuväkisumeraille annettiin normaalia käyremmät nakatat ja raskaammat suojukset, kuten levyhaarniska.

 Tiedosto:Battle of Taharazaka.JPG
El Pesoen sumerait joutuivat kohtaamaan vanhoillisen El Cuccio -klaanin. El Cuccion klaaninkreivi oli vastustanut uudistuksia ja hänen soturinsa jäivät nopeasti alakynteen muutenkin epäsuotuisassa maastossa Sisilian sisämaassa. El Pesoen sumerait eivät ottaneet vankeja, he tappoivat kaikki eloonjääneet.

Sumerai-sodat jatkuivat myös Sardinian saarella, missä monet klaanit hyökkäilivät toistensa kimppuun. Uudistuneita kannattaneet klaanit voittivat lopulta vuonna 1506 ja se muutti koko sumerai-kulttuuria. Vanhat pääosin nahkasta tehdyt suojavarusteet hylättiin osittain. Sumerait eivät kuitenkaan muuttuneet täysin ritareiksi, sillä he eivät käyttäneet ritarinhaarniskoja kokonaisina, vaan käyttivät niistä pääasiassa vain rintaa ja käsivarsia suojaavia osia. Nakata-miekat jäivät myös käyttöön eivät lyömänakatat saavuttaneet loppujen lopuksi suurtakaan suosiota.

Sotien jälkeen perustettiin sumerai-kulttuurin johtoporras, jonka ylimmäksi johtajaksi tuli suurmestari ja hänen alapuolellaan olivat mestarit, joiden kommennossa olivat klaaninkreivit ja aatelissoturit. Sotien vaikutukset laimenivat 1500-luvun lopussa, jolloin päädyttiin käyttämään taas enemmän vanhoja varusteita.

### Kulta-aika

 Tiedosto:Grandmaster Jean de la Cassiere.jpg
Sumerai-sotien jälkeen alkoi "taistelurestauraatio", jossa sumerait kehittivät vanhanaikaisia taistelutapojaan. Tämä ilmeni awersava-tyylinen syntymisessä, kamppailulajien keksimisessä ja maataistelun korostamisessa. 1500-luvun loppua kutsutaan sumeraiden "hopea-ajaksi", kun 1600-lukua kutsutaan "kulta-ajaksi".

Sumeraiden kulta-aikana Kastameren kuningaskunta laajeni Afrikkaan ja Wenetziaan. Nykyisen Richerren alueelle rakennettiin linnoituksia ja satamia vahvistamaan valtakunnan dominointia Välimerellä. Vuonna 1644 sumerait hyökkäsivät Palestiinaan, mutta kyprit torjuivat hyökkääjät. Sen jälkeen sumerait kävivät tuloksettomia taisteluita Etelä-Wenetziassa, joita kutsuttiin "Kunnian taisteluiksi".

Vuonna 1695 katsotaan kulta-ajan päättyneen, kun hyökkäyksiin kyllästyneet Baleria ja Wenetzia lähtivät sotaretkelle kohti Sardiniaa. Fedrionan kaupunki hävitettiin eivätkä ratsain kulkeneet Sardinian sumerait pystyneet vastaamaan iskuun. Kastamereläiset alkoivat uskoa, että sumerait eivät kyenneet suojelemaan heitä, jonka vuoksi lukuisia sumeraiden temppeleitä tuhottiin. Lopulta kuningas rauhoitti tilanteen ja vähensi sumeraiden yhteiskunnallisia ja militarisia oikeuksia

### Sumerai-kulttuurin hiipuminen

Sumeraiden kulta-ajan jälkeen katsotaan alkaneen "Hiljaisen kauden" (1700-1800). Sinä aikana sumerait oleskelivat vain keskenään ja välttivät muiden säätyjen ihmisten tapaamista. He kuitenkin jatkoivat entisiä toimiaan, kuten metsästivät ja harjoittelevat taistelutaitoa. Sumeraiden taistelutaitojenkin katsotaan kehittyneen suojavarustuksen lisäksi huimasti tällä ajalla.

Eliittisotureina toimineet sumerait eivät kuitenkaan olleet hyödyttömiä. Monet varakkaat valtataistelua käyneet aateliset alkoivat palkata sumeraita henkivartijoikseen. Suurin osa sumeraista kuitenkin matkusti Pohjois-Afrikkaan, jossa he saivat harjoittaa kulttuuriaan ja uskontoaan rauhassa. Samaan aikaan Kastamerea vaivasivat sisällissota ja siirtomaiden kapinointi.

### Suuri maailmansota ja kulttuurin päättyminen

Sumerai-klaanit lakkautettiin 1800-luvulla ja sen jälkeen sumerailta vietiin heidän oikeutensa tappaa. Sumerait suuttuivat ja kuningas Andreos II pelkäsi vuonna 1902 entisten eliittisoturiensa ryhtyvän kapinaan, joten sumerai-arvot otettiin jälleen käyttöön, tällä kertaa kuninkaallisen kaartin arvoina.

Kaikki sumerait värvättiin kuninkaalliseen kaartiin vuosina 1905-1908, koska se oli sumeraille ainoa tapa palvella suurta isäntää ja pitää hallussa tappolupaa. Sumerait pakotettiin kuitenkaan luopumaan miekoista ensisijaisina aseina, joten niistä tehtiin seremoniallisia aseita. He ottivat siis 1800-luvun lopulla tulleet kiväärit kokonaisvaltaisiksi pääaseikseen.

Vuonna 1927 alkoi Suuri maailmansota, jossa myös vuonna 1925 uuden hallitsijan saanut Kastamere oli mukana. Monet sumerait värvättiin kommandojoukkoihin heidän erinomaisten taistelutaitojensa vuoksi. Sota vaati kuitenkin veronsa eivätkä juuri käyttööntulleet konepistoolit auttaneet vanhanaikaisia eliittisotureita, joita kuoli vähintään kaksi tuhatta vuosina 1927-1929. Kuningas Eduardo VI päätti lopettaa sumeraiden käytön kommandojoukoissa vuonna 1931 ja vuotta myöhemmin sumerait otettiin käyttöön kaupunkien taistelujoukkoina. He alkoivat kuitenkin jo aavistella Kastameren tappita ja sumerai-kulttuurin päättymistä.

Suuri maailmansota päättyi vuonna 1933, Kastamerelle tappiollisesti. Maan monarkia ajettiin alas ja maasta tuli tasavalta, mikä tiesi sumeraiden loppua. Hallitus virallisti sumeraiden arvojen ja oikeuksien riiston marraskuussa 1933, mikä johti jäljellä olleiden viiden tuhannen sumerain rituaaliitsemurhaan ja maailman suurimpiin tuhkaushautajaisiin.

### Sumeraiden perintö

 Tiedosto:Sumerai-elokuvan taistelukohtaus
Sumeraiden katoaminen ei johtanut sumerai-kulttuurin katoamiseen. Päinvastoin, se innoitti sumeraita ihannoineita ihmisiä jatkamaan kulttuuria toisessa muodossa. Koska sumerait olivat taitavia taistelijoita, heidän taistelutekniikkansa otettiin itsepuolustuslajeiksi. Näin syntyivät mm. zudo (keskittyy kaatamiseen ja pitelyyn) ja nenjatso (potkuihin keskittyvä).

## Kunniakoodisto

Sumerait noudattivat tiukasti heidän laatimaansa kunniakoodistua, jonkä pääpiirteet olivat kurittomuus (*Diciblia*), vahvuus (*Stroengenn*) ja taito (*Credeamo*). Kunniakoodiston rikkojan täytyi vastata teostaan paikalliselle sumerai-upseerille, pahimmassa tapauksessa jopa itse suurmestarille.

### Isäntien palveleminen

#### Isännän kuolema

Isännän kuollessa sumerain täytyi tehdä, kuten hänen testamentissaan luki. Jos isäntä oli määrännyt sumerain palvelemaan toista aatelista, sumerain täytyi jättää isännältään saamansa tavarat hänen kuolinpesäänsä ja etsiä uusi isäntä.

Toinen tapa, jossa isäntä oli määrännyt sumerain seuraamaan häntä taivaaseen, oli rituaalinen itsemurha. Itsemurha toteutettiin siten, että sumerai pisti n. jalan pituisen rituaalitikarin vatsaansa ja nosti sen aataminomenaan asti (terän sai painaa vain sentin syvyyteen), jolloin avustaja (yleensä läheinen ystävä) viimeisteli asian viiltämällä sumerain kurkun auki. Myöhempinä aikoina itsemurha suoritettiin välittömästi kurkun aukaisemisella, koska veitsen nostaminen koko ylävartalon läpi oli erittäin kivulias ja sietämätön rituaalitoimenpide.

### Hierarkia

mestari
 klaaninkreivi
soturilordi
 korkea sumerai
alempi sumerai
oppipoika

Suurin osa sumeraista kuului miehistöön, noin 82%. 15% kuului upseeristoon ja 3% johtoportaaseen. Suurin määrä sumeraita koskaan oli 1600-luvulla, jolloin klaaneihin kuuluneita sumeraita oli jopa 48 tuhatta. Sumeraiden viimeisillä vuosilla (1900-luvun alku) määrä oli tippunut muutamaan sataan.

## Koulutus

Sumeraiksi ei pääsenyt, sumeraiksi joutui. Korkeat sumerait etsivät klaaninsa alueen kylistä nuoria, noin 15-vuotiaita poikia, jotka heidän luonteensa ja vahvuutensa perusteella otettiin sumerai-oppipojaksi, halusi poika sitä tai ei. Ensimmäiset koulutusvuodet olivat rankimpia, sillä silloin oppipojan fyysistä vahvuutta kehitettiin äärimmilleen, samoin psykologista. Oppipojan täytyi kyetä kiduttamaan ilmeettömänä, samoin tappamaan. Heidän täytyi totella, jos heitä kouluttanut alempi sumerai käski heitä viiltämään huulensa irti (tätä tapahtui kuitenkin hyvin harvoin).

## Aseet

 Tiedosto:Antique Japanese (samurai) omi yari (large spear) 1.jpg
### Keihäs

Sumerain pääase oli keihäs (*gunvero*), joka valmistettiin useimmiten puusta ja raudasta (myöhemmin teräksestä, loppuosiossa puhutaan raudasta). Keihäs paksuni päätä kohden, mutta myös keveni. Oteosuus keihäästä oli suurimmilta osin rautaa, kun teräosuus keihäästä oli suurimmilta osin puuta. Teräsosuus oli kuitenkin yhtä kestävä kuin oteosuus, koska teräosuuden kuori oli rautaa ja kesti täten kovat lyönnit ja pistot.

### Miekat

#### Nakata

 Tiedosto:800px-Katana moderne.jpg
Nakata (*naka* = lyödä) on lievästi kaareva yksiteräinen miekka, jota kannetaan perinteisesti vyöhön pistettynä terän suu ylöspäin, toisin kuin tachia kiinnikkeistä riiputtaen terän suu alaspäin. Sumerait käyttivät nakatan rinnalla tyypillisesti myös lyhyempää miekkaa, *vakidashia*, tai tästä vielä lyhyempää versiota, *dandōta*. Näiden kahden aseen yhdistelmän *zaitsôn* (iso ja pieni) kantaminen oli sumeraiden yksinoikeus. Siksi nakataa on myös usein kutsuttu nimellä ”sumeraimiekka”.

Nakataa voidaan pitää sumuraikulttuurin fyysisenä ilmentymänä, sillä sen valmistamisen oppiminen vaati vuosien, jopa vuosikymmenien, kurinalaista opiskelua. Yksittäisen miekan tekeminen saattoi vaatia mestariltakin useiden vuosien työn ja asesepät kohosivatkin arvoasteikossa lähelle täysinoppineita sumeraita. Muualla euroopassa tämä kurinalainen kulttuuri ja sen tavat herättivät suurta ihailua, joka osaltaan johti myyttiin nakatan ylivertaisuudesta.

#### Solier

 Tiedosto:Smallsword.jpg
Toinen sumeraiden käyttämä miekka oli solier, mikä on maelin kieltä ja tarkoittaa pistäjää (*solíen* = pistää). Solieria käytettiinkin pistoihin, kun nakataa käytettiin lyönteihin. Solierin käyttö oli kuitenkin erittäin harvinaista ja se yleistyi vasta 1800-luvulla.

#### Pukken

 Tiedosto:Bokken-Red-Oak.jpg
Harjoitusmiekkana sumerait käyttivät pukkenia, joka valmistettiin yleensä jostain kestävästä ja oikean nakatan painoa vastaavasta puusta. Erityisen suosittu pukken-materiaali oli pihlaja, jota käytetään nykyäänkin. Pukken on nykyään *orrodalen* (soturintaito, yhdistelmä miekkailu- ja kamppailulajeja) harjoittajan tärkeimpiä aseita.

 Tiedosto:Lataus-3.jpg
### Kilpi

Sumerai käytti kilpeä (*shailde*) aina keihään kanssa, ei koskaan miekan. Kilpi valmistettiin usein puusta, mutta pinnoitettiin ohuella rauta- tai teräskerroksella. Teräspinnoite oli yleisempi, koska se ei ruostunut niin herkästi. Kokopuisiin kilpiin maalattiin kuvia pelottelemaan vihollisia ja ne maalattiin värikkäiksi, jotta joukot tietäisivät ketkä olivat omia.

### Suojavarusteet

Sumeraiden varusteet (*Armoera)* kehittyivät ajanmukaan, merkittävästi vasta 1500-luvulla. Varusteet koostuivat yleensä männystä koverretusta haarniskanosasta, joka vuorattiin toiselta puolelta karhealla villalla ja toiselta paksulla nahkalla.

1600-luvulle tultaessa sumerait olivat siirtyneet ainakin yläruumiin osalta teräshaarniskaan. Tätä eivät kuitenkaan tehneet kaikki sumerait.

#### Ennen uudistuksia

Ennee uudistuksia käytettiin puulevyistä ja nahasta tehtyjä haarniskoita ja norsunsarvista tehtyjä kypäriä. Ne kestivät 54% miekaniskuista, mutta "vain" 30% keihääniskuista (koko kehon voimalla isketty keihäs oli tehokkaampi kuin miekanisku). Haarniskaan kuului pelottavannäköinen maski, jonka saattoi kiinnittää kypärään. Maski esitti yleensä jotain taruhirviötä tai petoeläintä ja se maalattiin aina verenpunaiseksi. Jotkut klaanit maalasivat sotureidensa maskit jopa kultamaalilla.

#### Uudistusten jälkeen

1500-luvulla tehdyt uudistukset aiheuttivat sumeraiden "ritaristumisen", eli sumerait ottivat vaikutteita renessanssiajan ritareista. Teräslevyt eivät kuitenkaan suojanneet aina musketinkuulalta ja ollakseen nopeampi ja kevyempiä, useimmat sumerait käyttivät vain käsivarsisuojuksina teräslevyjä.

### Soturinlaukku

Soturit kantoivat henkilökohtaisia esineitään soturinlaukussa (*Gaem ev Rai*). Laukku valmistettiin ohuesta nahasta ja villasta. Laukun pystyi laittamaan olan yli hihnalla ja siihen sai kiinni miekan huotran. Henkilökohtaisiin esineisiin kuuluivat yleensä leili, liina, ruoka-astiat, veitsi ja tulentekotarvikkeet.

## Miekkailu

 Tiedosto:Miekkailua
Alla on miekkailutyylit ensimmäisistä lajeista uusimpiin, järjesteltynä niin, että tietyistä tyyleistä kehittyneet tyylit on jaoteltu alemmas. Suluissa ovat tyylin painopisteet.

### Nakata-miekalla

#### Tantar

Tantar on vanhin sumeraiden käyttämistä taistelutyyleistä. Se kehittyi 1400-luvun puolivälissä, kun sumerait alkoivat siirtyä ratsailta maahan. Juuri tashi-miekan syrjäyttänyt nakata todettiin parhaaksi miekaksi tälle tyylille. Tyylille ominaista oli nopea liikkuminen ikäänkuin jahdaten vihollista ja rajut hakkaavat lyönnit.

#### Raveyosava

Raveyosava (raveyo = leikata, sava = miekka) kehittyi tantarista sen hillitympänä muotona. Raveyosava kehittyi 1400-luvun ja 1500-luvun vaihteessa elegantimpana ja tehokkaampana vastatyylinä tantarille. Monet aikaisemmat tantar-mestarit joutivat alakynteen huomattavasti harjoiteltumpien ja tarkempia raveyosavan leikkauksien vuoksi. Raveyosavassa nopeus ilmeni jalkaliikkeiden sijasta koko kehon liikkeelle. Yleensä leikatessa siirrettiin koko kehon voima miekan suuntaan. Tämä aiheutti valtavan voiman iskuun ja sattoi jopa katkaista vastustajan nakatan, jos se ei ollut tarpeeksi laadukas.

#### Awersava

Awersava (awer = vetää) on kenties tunnetuin buto-kamppailulajeista. Sen suosio nyky-Kastameressä on valtaisa. Tyylin kehitti upseerisoturi Anttonio Caveccibo vuonna 1527, jotta kukaan ei voisi aavistaa, milloin hän iskee ja minne. Tyylin taitaja tietää kuitenkin vastustajan leikkaussuunnan, jos hän ymmärtää katsoa oikein huotran asentoa. Tyylissä ei ole varsinaista aloitusasentoa; miekka pidetään huotrassa kunnes isketään. Isku suoritetaan suoraan huotrastavedosta, jolloin viholliselle jää huomattavasti vähemmän aikaa reagoida iskuun kuin raveyosavassa tai tantarissa. Iskukohtaa voi yrittää päätellä vihollisen huotran asennosta, kuten aikasemmin mainittu. Caveccibo leikkasi viisi tusinaa miestä halki tällä tyylillä.

#### Andosava

Andosava (ando = viiltää/sivaltaa) on sumeraiden toiseksi vanhin miekkailutyyli. Se kehittyi noin vuosikymmen tantarin jälkeen, varovaisempien Jeylannista tulleiden pistomiekkailijoiden vaikutuksesta. Andosavalla tyypillistä on viiltohaavojen yrittäminen, eli sivaltaminen. Tyylille on tyypillistä varovaisuus ja miekat koskettavatkin toisiaan keskimäärin kahdeksasti vartin taistelun aikana.

### Solier-miekalla

#### Rapita-stengo

Rapita-stengoa (rapita-stengo = pistää nopeasti) ei enää harjoiteta, muuta kuin kolmessa miekkailuseurassa, solierin epäsuosion vuoksi. Tyyli kehittyi vasta 1600-luvulla ja yleistyi hieman 1800-luvulla, kun solierin suosio sai vähän jalansijaa. Tyylille on tyypillistä hyvin nopea koko kehon liike ja pistäminen syöksyllä. Tyylin kehittäjää ei tiedetä ja sen uskotaan kehittyneen ikäänkuin itsestään muista eurooppalaisista vaikutteita ottaneiden sumeraiden toimesta.

#### Yorru-andostengo

Yorru-andostengo (yorru-andostengo = hitaasti sivaltaen ja pistäen) oli rapita-stengoakin vähemmän harjoitettu tyyli. Se yhdisti nakata-miekan andosava-tyylin varovaisuutta ja sivaltamista solier-miekan pistoihin. Näin syntyi hyvinkin tappava ja vaarallinen, mutta joka tapauksessa äärimmäisen vaikeasti opittava tyyli. Sen kehitti entinen sumerai Tomoro Avrei vuonna 1815.

## Lähteet

1. ↑ https://fi.wikipedia.org/wiki/Katana
3. Wikipedia - Samurai