Jäätuulen koetus

» *Sinun on mentävä kauas reviirisi ulkopuolelle löytääksesi sen mitä etsit.* «

<tabber>Hahmot=

#### **Päällikkö**

Myrskytähti - suuri tummanharmaa kolli, jolla on arpinen kuono ja vaaleansiniset silmät
#### **Parantaja**

Vatukkasiipi - pieni musta kolli, jolla on töpöhäntä
#### **Soturit**

Hiiriraita - vaaleanharmaa raidallinen kolli; **Kipinätassun** mestari
Viimasade - tummanharmaa naaras jolla on keltaiset silmät
Nokikoipi - hyvin vaaleanharmaa naaras, jolla on tummanharmaat jalat
Marjasydän - kilpikonnakuvioinen naaras
Juovakynsi - tummanruskea raidallinen kolli, jolla on meripihkanväriset silmät
Mäntyaskel - pieni musta kolli; **Tiikeritassun** mestari
Pilviloikka - valkoinen kolli, jolla on harmaita läiskiä
#### **Oppilaat**

Tiikeritassu - musta kolli, jolla on vaaleita raitoja
Kipinätassu - mustavalkoinen kolli
#### **Kuningattaret**

Sammallaulu - tumma kilpikonnakuvioinen naaras, jolla on vihreät silmät (**Jääpennun**, **Liekkipennun** ja **Yöpennun** emo)
Hämyusva - valkoinen naaras, jolla on vihreät silmät (odottaa **Pilviloikan** pentuja)
#### **Pennut**

Jääpentu - lumenvalkoinen naaras, jolla on tummansiniset silmät
Liekkipentu - kellanpunainen raidallinen kolli
Yöpentu - musta kolli, jolla on meripihkanväriset silmät
#### **Klaaninvanhimmat**

Murattilehti - harmaa naaras
Savutaivas - harmaavalkoinen raidallinen kolli
Kaarnanenä - tummanruskea kolli
Ruohojen korret kahisivat kun mustavalkoinen kollin turkki hipaisi niitä. Kissan kiiltävällä turkilla leikkivät kuun ja tähtien kelmeät valot. Tämä pysähtyi kirkkaana välkehtivän lammen rantaan ja istahti maahan kietoen häntänsä siististi käpälien ympärille. Hetken aikaa oli aivan hiljaista kunnes alkoi kuulua kahinaa kun ruohojen korret väistyivät kissojen tieltä.
"Närhitähti", mustavalkoinen kolli nyökkäsi ja kohtasi siniharmaan naaraan katseen kun tämä istahti lammen toiselle puolelle. Närhitähden mukana tullut kissa istahti myös lammen rannalle ja käänsi katseensa mustavalkoiseen kissaan, joka nosti katseensa ja antoi sen kiertää paikalle saapuneisiin kissoihin.
"Kottaraislento, miksi halusit tavata meidät?" Närhitähti kysyi ja venytteli kynsiään. "Pysyttelisin mieluiten yksikseni." Kottaraislento ei välittänyt päällikön kylmästä äänensävystä vaan nousi rauhallisesti seisomaan.
"Sadeklaaniin on syntynyt pentu", Kottaraislento aloitti mutta tähän asti hiljaa ollut, miltei läpikuultava täplikäs harmaa kolli nousi. "Mitä yhdestä pennusta? Niitä syntyy koko ajan lisää", hän raakkui. Kottaraislento kohtasi vanhan kissan terävän katseen. Hän antoi merkin hännällään ja pensaikosta tassutti esiin kellanpunainen kolli vieressään pikkuinen valkoinen pentu.
"Onko hän Tähtiklaanissa?" Närhitähti henkäisi kun raidallinen kissa ja pentu pysähtyivät lammen rannalle. Kottaraislento pudisti päätään, mutta ennen kuin hän ehti avata suutaan, pennun seurassa oleva kissa avasi suunsa. "Tämä on Jääpentu", kolli vastasi ja laski tuuhean häntänsä muita kissoja tapittavan pennun selän päälle.
"Hän on Sammallaulun ja poikani Juovakynnen tytär", hän maukui juhlavasti. Savutäplä, äreä harmaa kolli, murahti eikä sanonut mitään mutta Närhitähti katsoi pentua yllättävän lämpimästi.
"Mitä hän täällä tekee?" naaras kysyi ja siirsi katseensa Kottaraislentoon. "Hänellä on edessään vaikea koetus", Kottaraislento maukui. Sitten hän kääntyi Jääpennun puoleen. "Sinun on mentävä kauas reviirisi ulkopuolelle löytääksesi sen mitä etsit", vanha parantaja maukui pennulle. Kollin sanat jäivät ilmaan kun lammen rannalla olleet kolme kissaa katosivat tähtien loisteeseen. "Tule, Jääpentu", Tulikajo sanoi ja kääntyi ympäri. "Meidän on aika palata."

"Muista olla varovainen, Jääpentu!" kilpikonnakuvioinen kuningatar huusi pentutarhan suulta. Valkoinen pentu heilautti hännäntöpöään ja pinkaisi pentuetovereidensa perään.
"Odottakaa minua!" Jääpentu vinkaisi. Isompi kellanpunainen pentu pysähtyi niin että hänen sisarensa törmäsi häneen. "Menemme kuuntelemaan klaaninvanhimpien tarinaa", Liekkipentu vastasi. "Savutaivas kertoo meille taas miten taistelu kahta kettua vastaan." Kolmas pentu, musta kolli, taapersi veljensä viereen silmät innosta kiiltäen. "Se on mahtava tarina", hän hihkaisi ja pomppi tassuillaan. Jääpentu katsoi veljiään ja läpsäisi Liekkipentua tassullaan.
"Se on kuultu jo monta kertaa!" hän vinkaisi ja vilkaisi parantajan pesän suuntaan. "Mennään ennemmin katsomaan mitä Vatukkasiipi puuhaa." Liekkipentu ja Yöpentu vaihtoivat katseita ja kellanpunainen pentu pudisti päätään. "Meistä tulee sotureita, ei parantajia", Liekkipentu sanoi. Sitten he kääntyivät kannoillaan ja pinkaisivat klaaninvanhimpien pesälle hiekkaa pöllyttäen. Jääpentu katsoi hetken heidän peräänsä, kunnes turhautuneena hyökkäsi lähimmän lehden kimppuun. Hän raastoi sitä pikkuruisilla kynsillään kunnes maassa oli vain ruskea mytty. Hän katsoi pieniä kynsiään. *Minusta tulee soturi, klaanin paras soturi. Mutta kai minä voin katsoa mitä parantaja puuhaa?*

Jääpentu loikki aukion poikki parantajan pesälle ja tassutti pesää suojaavan lehtiverhon läpi. Itse pesässä oli viileää ja pimeää ja Jääpentu kuuli, miten Vatukkasiipi touhusi jotain syvemmällä pesässä.
"Vatukkasiipi!" Jääpentu huusi. Samassa pimeydestä ilmestyi pieni musta pää. "Jääpentu! Onko kaikki kunnossa?" parantaja henkäisi ja astui kokonaan esiin. Jääpentu heilutti hännäntöpöään. "Halusin vain tulla katsomaan sinua", naaras sanoi iloisesti. "Liekkipentu ja Yöpentu menivät kuuntelemaan Savutaivaan tarinaa taistelusta kettuja vastaan mutta olen kuullut sen jo monta kertaa", Jääpentu sanoi aavistuksen vihaisesti. Vatukkasiiven viikset värisivät huvituksesta ja hän kehräsi.
"Oletko sinä kiinnostunut parantajan polusta?" kolli kysyi, kun Jääpentu haisteli yrttejä. Jääpennun pää nousi äkisti ylös ja hänen tummansiniset silmänsä levisivät. "En!" hän älähti kauhuissaan. "Minusta tulee soturi", hän lisäsi. "Niin minäkin ajattelin mutta lopulta parantajan tie veti minut mukaansa", Vatukkasiipi sanoi ja ryhtyi lajittelemaan yrttejä. Äkkiä lehtiverho kahisi ja pesään saapui tummanharmaa naaras. Vatukkasiipi nosti katseensa yrteistä ja katsoi tulijaa.
"Kas, Viimasade", kolli sanoi ja tassutti soturin luokse. Jääpentu haistoi verta ja tapitti kun tummanharmaa naaras nosti etutassuaan. "Sain metsästyspartiossa piikin anturaan enkä saa sitä pois", Viimasade sanoi. Vatukkasiipi nuuhkaisi tassua ja veti piikin pois. "Nuole se puhtaaksi ja jos se alkaa vuotaa uudelleen, tule takaisin luokseni", parantaja sanoi. Viimasade nyökkäsi ja nilkutti takaisin aukiolle.
"Vau!" Jääpentu henkäisi. Hän kunnioitti parantajaa, vaikka ei koskaan halunnutkaan sellaiseksi. Samassa hän kuuli Sammallaulun huutavan hänen nimeään pentutarhan suulla. "Minun pitää mennä", hän sanoi Vatukkasiivelle joka heilautti häntäänsä. "Tule pian käymään uudestaan", hän sanoi. Jääpentu tunkeutui lehtiverhon läpi ja siristeli silmiään kirkkaassa valossa. Hän erotti emonsa tumman hahmon ja säntäsi pentutarhaa kohti. Hänen veljensä olivat jo palanneet klaaninvanhimpien pesältä ja makasivat pesässä. Jääpentu kiipesi pesään ja käpertyi heidän viereensä. Sammallaulu lipaisi kunkin pennun päätä lempeästi.
"Kävin tänään Vatukkasiiven luona", Jääpentu sanoi ja hänen suunsa avautui suureen haukotukseen. "Mutta minusta tulee soturi", hän lisäsi ja sulki silmänsä. "Klaanin paras soturi..." Hän ei saanut lausettaan loppuun kun uni otti vallan. Sammallaulu siisti pennun valkoista turkkia rauhallisin kielenvedoin.
"Niin varmasti tuleekin", hän sanoi hiljaa. "Tiedän sen..."

"Saapukoon jokainen oman riistansa metsästämään kykenevä Tihkukivelle klaanikokoukseen!" Myrskytähden kuuluva ääni kaikui leirissä. Samalla hetkellä leirissä alkoi kuhina, kun kissoja tunkeutui ulos aukiota reunustavista pesistä ja valitsivat paikkansa aukiolla Tihkukiven ympärillä. Sammallaulu paimensi kolmea pentuaan eteenpäin. Kun he ohittivat Juovakynnen, kollin meripihkanväriset silmät loistivat. Sammallaulu nuoli Jääpennun turkkia, mutta pieni naaras ei malttanut pysyä paikoillaan. "Olen jo aivan puhdas", hän valitti närkästyneenä. Kissojen keskuudesta kuului kuuluvaa kehräystä, mutta se hiljeni kun pennut pysähtyivät Tihkukiven eteen.
"Jääpentu, Liekkipentu ja Yöpentu ovat saavuttaneet kuuden kuun iän, ja he ovat valmiita soturioppilaan koulutukseen", Myrskytähti sanoi. Juovakynsi ja Sammallaulu istuivat ylpeinä vierekkäin. Yöpennusta tuli Yötassu ja hänen mestarinsa oli Pilviloikka. Seuraavaksi vuorossa oli Liekkipentu, joka sai nimekseen Liekkitassu ja mestarikseen Marjasydämen. Lopulta Jääpentu seisoi vapisten Tihkukiven edessä. "Tästä päivästä aina siihen päivään, jona olet ansainnut soturinimesi, kutsuttakoon sinua Jäätassuksi. Sinun mestariksesi tulee Nokikoipi. Odotan, että hän siirtää kaiken tietonsa tälle nuorelle oppilaalle", Myrskytähti lopetti. Nokikoipi kosketti nuoren oppilaansa nenää omallaan.
"Yötassu! Liekkitassu! Jäätassu!" klaani huusi uusien oppilaiden nimiä. Sammallaulu ja Juovakynsi tulivat turkit koskettaen pentujensa luo ja nuolaisivat kutakin pentuaan. "Pian saamme partioida yhdessä", Juovakynsi sanoi. "Koska saamme nähdä reviirin?" Yötassu kysyi innoissaan. "Juuri nyt", kuului ääni ja oppilaat pomppasivat ympäri. Kunkin oppilaan mestari oli tulossa heidän luokseen. "Lähdemme kiertämään reviiriä ja tarkistamaan, että muut klaanit ovat pysyneet rajojen ulkopuolella", Nokikoipi ilmoitti ja heilautti häntäänsä. Samassa he lähtivät uloskäyntitunnellille ja oppilaat seurasivat perässä.

"Tässä kulkee Sadeklaanin ja Ukkosklaanin välinen raja", Marjasydän ilmoitti ja osoitti hännällään kivenlohkareelta kaatuneeseen puuhun. Pilviloikka puolestaan haisteli ilmaa. "Mikä tämä pistävä haju on?" Jäätassu kysyi uteliaana ja haisteli myös ilmaa. Nokikoiven häntä piiskasi ilmaa ja hän tähyili Ukkosklaanin puolelle. "Se on Ukkosklaani", hän sanoi. "Tänne on tulossa partio."
Samassa puiden välistä rajan toiselta puolelta ilmestyi neljän kissan ryhmä, joka otti suunnan suoraan rajalle. "Mitä tämä tarkoittaa?" kysyi iso mustavalkoinen kolli pysähtyessään rajalle ja silmäili sadeklaanilaisia. "He ovat valloittamassa meidän reviiriämme!" älähti luiseva ruskea kolli muiden takaa. Mustavalkoinen kolli läpsäytti ruskeaa kollia korvalle. "Eivät kai he niin hiirenaivoisia olisi, että kuudella kissalla yrittäisivät vallata reviirimme", hän kysyi ja kavensi silmänsä viiruiksi. "Varsinkin kun puolet niistä ovat oppilaita." Nokikoipi astui eteen ja tuijotti ukkosklaanilaista. "Jos joku reviirin valtausta yrittää niin te, Tuiskuturkki", hän iski takaisin. Jäätassu tuijotti vihamielisiä kissoja siniset silmät selällään, kun taas Yötassulla häntä oli pörhistynyt kaksikertaisesti ja Liekkitassunkin selkäkarvat olivat pystyssä. "Riittää jo", Marjasydän sanoi käskevästi. "Emme haasta riitaa. Mennään." Hän kääntyi ja huiskautti hännällään. Oppilaat nelistivät perään kun ukkosklaanilaiset jäivät huutelemaan heidän peräänsä. Heidän palatessaan leiriin Jäätassu ei pystynyt unohtamaan välikohtausta ja tassutti tuoresaaliskasalle. Hän nappasi hiiren ja ryhtyi syömään sitä. Yhtäkkiä kammottava ulina täytti leirin ja Jäätassun karvat nousivat pystyyn. Leiriin tulvahti veren tuoksua ja tunnelista ilmestyi kaksi kissaa, jotka kannattelivat kolmatta kissaa välissään.
"Mäyrä hyökkäsi kimppuumme", Kanervamyrsky puhisi. "Juovakynsi loukkaantui pahasti." Vatukkasiipi ilmestyi pesästään ja pinkaisi loukkaantuneiden kissojen luokse. "Ei näytä hyvältä", hän sanoi hiljaa. Jäätassu jähmettyi kauhusta. *Ei Juovakynsi saanut kuolla. Heidänhän piti vielä partioida yhdessä.*