Almedorské vévodství

## **Základní popis**

 Vévodství se rozkládá na jihovýchodě Gerdaru a v poslední době si prošlo domácí válkou, která vypukla mezi syny zesnulého vévody Juridyka II. Domácí válka trvala bezmála tři roky a nakonec se vítězství přiklonilo na stranu Wilhelma I. staršího syna Juridika a jeho mladší syn Reanald byl vyhnán ze země a v této chvíli není jasné, kde se nachází, ale na jihu vévodství má mnoho stoupenců a podporovatelů. To vede k nemalým rozepřím mezi severem a jihem země, což je také podporováno nově zavedeným náboženstvím, vírou v boha Amona, jehož hlavní myšlenkou je, že jsou si všechny rasy rovny, a které podporuje vévoda Wilhelm I. Na jihu se stále drží víra ve staré bohy a existuje tam spousta různých kultů s převládajícím vlivem náboženství boha Regeda.

## Geografický popis:

Vévodství je situováno na jihovýchodě Gerdarského kontinentu. Jeho východní hranici tvoří Velký oceán, který omývá celý kontinent a za nímž leží takzvaný Orient. Na severní a jižní část jej rozděluje řeka Anduina, která pramení daleko na severu a přes vévodství se vine již jako veletok o šířce více než jedné míle a její delta zaujímá velkou část území jižní části, Anduina má i na území vévodství mnoho přítoků, které většinou pramení na severu nebo v hraničním hvozdu. Na severu vévodství od zbytku kontinentu rozsáhlý a neprostupný hraniční hvozd a hory, přes které vede jen několik obchodních stezek, které jsou využívány spíše sporadicky a  jako hlavní obchodní tepna ze severem slouží právě řeka Anduina. Na západě pak rozsáhlé prérie a polopouště, málo obydlené a částečně neprostupné. Převládá počasí mírné až subtropické s častými dešti a vyjímečným sněžením v zimě a horkými suchými léty. Na severu se nejčastěji pěstuje obilí a vinná réva jih se specializuje na bavlnu. Chovají se všechny druhy dobytka i drůbeže a jiných hospodářských zvířat, na severu převažují ovce a hovězí dobytek, na jihu a především jihozápadě je vyhlášený chov koní. Díky poloze na jihovýchodní části kontinentu je pro ekonomiku důležitý zámořský obchod.

Vévodství má hlavní centrum ve městě Almedor (odtud také název), kde se nachází vévodský palác. Město je situováno na severu vévodství.
Dalšími centry jsou přístavy Yanis a Tir na severu a Ulgoth, Gotarg a Gredo na jihu vévodství. Dalším významným bodem je pevnost Forstred strážící obchodní cesty mezi Yanisem a Almedorem. Vévodství je celkem hustě obydleno a tak spousta městeček vesnic a usedlostí je rozeseta po celém kraji, ale nejsou tak významné, abychom je jmenovali.

##### ***Almedor:***

největší a hlavní město vévodství, sídlí zde Almedorský vévoda Wilhelm I. a je zde také hlavní svatyně boha Amona. Město má
kolem 25 000 obyvatel z nich velkou většinu tvoří lidé. Obyvatelstvo: Lidé 73%, Elfové 19%, ostatní 8%. Hlavní hospodářské zájmy: Obchod, zemědělství a chov dobytka.

##### ***Yanis:***

Přístavní město s vyhlášenou univerzitou a
přístavem. Největší přístav vévodství, má přibližně 15000 obyvatel.
Obyvatelstvo 80% lidé, 7% elfové, 5% hobiti, 8%ostatní. Hlavní hospodářské zájmy: Obchod a zámořský obchod, rybolov

##### ***Tir:***

Přístavní město, menší přístavní město, má přibližně
6000 obyvatel 95% lidé 5%ostatní. Hlavní hospodářské zájmy: Rybolov a zámořský obchod

##### ***Ulgoth:***

Svobodné město na jihozápadě, nejzazší výspa Almedorského vévodství směrem na západ. Sídlí zde hlavní svatyně boha Regeda a má zde sídlo i vypovězený Zástupce proroka. Obyvatelstvo 12000 osob 100% lidé. Hlavní hospodářské zájmy: Chov koní a zemědělství

##### ***Gotarg:***

Dříve obchodní osada nyní svobodné město, zde vypuklo povstání Vévodova bratra proti jeho vládě. Bývalé sídelní město Reanalda. Obyvatelstvo 15000 osob tvoří 65% lidé a 20% elfové a 15% hobiti a kudůci. Hlavní hospodářské zájmy: Zemědělství převážně pěstování bavlny

##### ***Gredo:***

nejjižněji položené svobodné město ležící na kraji delty Anduiny má přibližne 7500 obyvatel 50% tvoří lidé 30% elfové a 20% ostatní, převážně hobiti a kudůci.

##### ***Fortres:***

pevnost strážící obchodní cestu mezi Almedorem a Yanisem. Největší pevnost vévodství, pojme posádku až 7500 bojovníků, se zásobami až na dva roky, je tak hlavním stanem a posledním obranným bodem vévodství při ohrožení zvenčí. Říká se: „kdo ovládá Fortres, ovládá vše‘‘. Stojí na stolové hoře asi třicet mil jižně od Almedoru a dvacet mil severně od Yanisu.

Ostatní obyvatelstvo je roztroušeno v menších ne však bezvýznamných městech a městečkách, obcích a menších osadách. Na jihozápadě, žije několik kočovných kmenů, které obývají velké roviny a věnují se chovu koní. Vévodství je rozděleno na menší celky, které spravují jednotliví zemani, hrabata a baroni. Všechna města na jihu (Ulgoth, Gredo, Gotarg) jsou svobodná a nezávislá na vládě vévody, jsou jen povinna odvádět daně, mnoho vsí a měst na jihu patří také patricijským rodinám, které živí obchod s bavlnou a před válkou i obchod s otroky. Před válkou byla na jihu běžná otrocká práce a na plantážích povětšinou pracovali elfí, hobití a kudůčtí otroci, které místní patriciové i šlechtici ve velkém nakupovali od barbarských náčelníků na horním toku řeky Anduiny nebo od kočovných kmenů ze západu. Nyní tři roky po válce jsou všichni otroci svobodní, bohužel jsou stále svou obživou závislí na bývalých pánech a proto zůstávají jako nájemná pracovní síla v podstatě na tom samém místě a stěhují se minimálně. Města na severu a pevnost Fortres patří k majetku vévody, ten s nimi může volně nakládat, popřípadě je zastavovat či udělovat v léno. Zbytek severní části vévodství je rozdělen mezi množství různě bohatých šlechticů a dělí se do krajů, jako je Podlesí v severní části, Roviny na levém břehu řeky Anduiny, táhnoucí se až k Yannisu, Tyrský poloostrov a Příbřeží. Ve městech jak na jihu tak na severu mají na starosti správu městské rady v čele s rychtáři. Velikost rady je odvislá od velikosti města a pohybuje se mezi 7-21 členy, tito konšelé jak se členové rad nazývají jsou vybíráni z měšťanů, vždy ostatními členy rady a to vždy, když někdo z rady odstoupí, zemře nebo se odstěhuje do jiného města. Člena rady může v odůvodněném případě odvolat zbytek rady. Zvolení nových konšelů musí potvrdit vévoda nebo jeho zástupce pro dané město nebo šlechtic, kterému bylo město uděleno v léno.

##### ***Podlesí:***

Almedorským podlesím se nazývá kraj, který leží na hranici Severního hvozdu, jak je nazýváno pásmo na severu Almedorského Vévodství, které tvoří jasnou a neprostupnou hranici mezi Almedorem a Zbytkem Gerdaru. Je dělen na východní a západní část, které od sebe odděluje Ronovská pahorkatina. Je to poměrně rozsáhlé, řídce osídlené území, často opomíjené, a proto celkem klidné. Celé je rozděleno mezi velmože, ať již mocnější jako například Odorik z Plavna, který je pánem nad východní částí nebo Markvart Drn z Drnovic, pán západního podlesí, kterým jsou leníky většiny ostatních rodů z Podlesí. Vůbec provázanost rodů, ať již sňatky nebo lény je v kraji vysoká a i toto mu dodává punc bezpečné části země, která byla jen sporadicky zasažena nedávnou domácí válkou. I proto v těchto krajích pohlížejí na nelidské rasy jinak než ve zbylých částech vévodství. Občané se naučili žít v blízkosti hvozdu, který sice využívají pro své potřeby, ale jen v míře nezbytně nutné. Pravidla soužití se vytvářela několik desetiletí, možná i století a byla provázena několika krvavými bitkami mezi obyvateli lesa a osadníky kraje. Hvozd nyní obývají starousedlí elfové, kteří se však stáhli na jeho severní část, a z obyvateli Podlesí se již téměř nestýkají a také velké množství druidů, kteří se o hvozd starají a chrání ho. Mezi lidmi se také vykládá o množství divoženek, divých mužů, hejkalů a podobných.

Osídlení:

Podlesí je osídleno převážně lidmi, méně již elfy, hobity a kudůky, kteří se zde asimilovali a žijí společně ve vesnicích jako občané a poddaní místních zemanů. Většina obyvatelstva jsou poddaní, jen málo místních jsou ve skutečnosti nevolníci jako takoví. Zemědělci jsou až na vyjímky vázaní na půdu svého pána, popřípadě jsou mu povinováni vojenskou službou, za kterou jim dal feudál jistá privilegia. Po domácí válce, se do tohoto kraje přistěhovalo poměrně mnoho nových elfů a hobitů, kterým místní začali říkat novousedlí, téměř na každém panství vznikla nová vesnice, ale už z podstaty řídkého osídlení nedochází k žádným roztržkám nebo rozepřím mezi novousedlíky a zbytkem obyvatelstva. V kraji je jen několik nevelkých městeček převážně na křižovatkách cest. Ve východní části (takzvaná Marka) je to Střítěž a Plavno v západní části Drnovec, Červený hrad a Třířečí, žádné z nich nemá více než dva tisíce obyvatel, které má městečko Střítěž ležící na křižovatce důležitých obchodních cest vedoucích od severu a východu. K jednotlivým městům a hradům patří i množství vesnic a usedlostí, které zpravidla obstarávají chod většího celku.

Ekonomika:

Kraj je především živ ze zemědělství a pastevectví. Pěstuje se převážně pšenice, oves a žito, ze zvířat pak ovce, a to jak na maso, tak na vlnu. Na přímé hranici hvozdu je také dost rozšířeno brtnictví, sběr lesních plodů a v omezené míře těžba dřeva. V městech na obchodní stezce vedoucí na sever se také daří obchodu. Kraj je relativně bohatý a vyváží se z něj mnoho produktů, ať se již jedná o obilí, vlnu nebo různé výrobky z ní, také se obchoduje často z kožešinami, kůžemi a vzácným dřevem těženým ve hvozdu. Třířečí je například proslulé velmi kvalitní výrobou pergamenů, Střítěž obchodováním s ovcemi a skotem, v Červeném hradě měděné doly atp.

Zřízení:

Jako na celém severu Almedorského vévodství i v jeho části Podlesí je vláda založena na čistě feudálním systému, kde feudál spravuje jistý kraj a je podřízen Vévodovi země, pod ním jsou další jemu podřízení šlechtici a vše končí u nevolníků. Nevolnických rodin je v kraji velmi pomálu. Převládají takzvané svobodné rodiny podřízené feudálnímu pánu a jejich práva jsou mnohem větší, mohou se bez ohledu na pánovy úmysly stěhovat, ženit a vstupovat do náboženských řádů na druhou stranu jsou svému pánu povinováni vojenskou službou a musí odvádět daně. Nevolníci, kteří tyto práva nemají o ně povětšinou přišli z důvodů spáchání nějakého zločinu, či jako dlužníci daní neschopní svému pánu uhradit dluh, či napáchanou škodu. Určitá povolání jsou na různých panstvích zvýhodňována různými glejty a vyhlášeními, stejně jako různé vsi mají z povinností vůči svému feudálu různé vyjímky.

**Odorik z Plavna:** Pán východní marky Podlesí, je přímým vazalem Almedorského vévody. Vládce nad východní částí podlesí takzvanou Markou a majitel města Střítěž, hradu Plavno a mnoha přilehlých vesnic. V Almerorském knížectví zastává úřad vrchního kancléře celého vévodství. Má tři děti, dvě dcery a jednoho syna. Za manželku má nejstarší dceru Častolova z červeného hradu, druhého nejvýznačnějšího pána západní části Podlesí.

**Mladota ze Sobiboru:** Pánové ze Sobiboru jsou již několik desetiletí vázáni vazalskou přísahou k rodu z Plavna ač nejsou v žádném příbuzenském stavu. Před třemi generacemi, kdy rodu vládl Předen ze Sobiboru soupeřili s pány z Plavna o nadvládu nad krajem a velkou číst území, ale pánové z Plavna sňatkovou politikou naklonili ostatní rody a domutili Sobiborské pány k uzavření míru a k slibu vazalství. I tak jsou pánové ze Sobiboru velmi mocný rod a ovládají téměř polovinu východní části podlesí. Mladota ze Sobiboru má za manželku jednu z nevlastních dcer Fredegara Hebba, jednoho z jižanských magnátů. S ní má pět dětí, dva syny a tři dcery.

**Henclin z Ostrve:** Vazal Odorika z Plavna

**Klin Branický z Branu:** Vazal Odorika z Plavna

**Odolen z Černé vody:** Vazal Odorika z Plavna

**Bernard z Wišnovce:** Vazal Mladoty ze Sobiboru

**Dětřich Slabý z Brunu:** Vazal Henclina s Ostrve

**Šimek z Niszboru:** Vazal Mladoty ze Sobiboru i Henclina s Ostrve

**Mečislav z Niszboru:** Vazal Mladoty ze Sobiboru

**Milomír Odřivous ze Sobiesze:** Mladoty ze Sobiboru

Markvart Drn z Drnovce: Pán západní části, je přímým vazalem Almedorského vávody u kterého navíc zastává funkci z názvem Soudce nad západní částí i Markou Podlesí, ta mu dává právo rozhodovat spory mezi místními šlechtici i poddanými. Je vdovec a má jedenáct dětí z toho osm synů, i proto je mezi ostatními rody velmi vážený.  Je vlastníkem hradu Drnovce i stejnojmenného města a Třířečí včetně přilehlých obcí a statků.

**Častolov z Červeného hradu:** Vazal Markvarta Drna, pán města Červený hrad čímž je zároveň vazalem Vévody Almedorského.

**Želimír z Třířečí:** Vazal Markvarta Drna a pán města Třířečí, čímž je zároveň vazalem Vévody Almedorského.

**Konrád Ota z Hukeswagenu:** Vazal Markvarta Drna

**Kosma z Nesseldorfu:** Vazal Konráda Oty

**Wislav z Tropaw:** Vazal Konráda Oty

**Střítěž:** Mestečko na severovýchodě východní Marky Podlesí jehož svrchovaným pánem je Odorik z Plavna, který má svůj sídelní hrad nedaleko po proudu řeky, která město ze třech stran omývá městskou palisádu v rozích zpevněnou kamenými hradbami a dvěma kamenými bránami, jedné na jihu a druhá na severu. Uprostřed hradeb je sevřeno přibližně dvě stovky dřevěných i kamenných domů. Centrum tvoří dlážděné náměstí, kolem kterého jsou postavené zděné patrové domy, na severní straně je třípatrová kamenná radnice. Město spravuje rychtář a jeho rozhodnutí potvrzuje městská rada složená z konšelů, ti jsou dosazeni lenním pánem a volí mezi sebou právě rychtáře.

**Drumerův úvoz**: Malá vesnice asi patnáct mil severovýchodně od Střítěže. Nebyla by to ničím zvláštní ves, zemědělců, uhlířů a dřevorubců, nebýt toho, že v lese nedaleko jsou skryté rozvaliny pradávného města, které jistě ještě nevydalo všechny svá tajemství. Jedním z nich je stará podivná věž, která na rozdíl od ostatních budov města, nepodlehla zkáze a ještě se před nedávnem probudila k životu (quest Věž Hromu archiv č. 1282).

## Politická situace:

Po domácí válce je vévodství sice opět sjednoceno
v jeden celek, ale mezi severem a jihem jsou velké rozdíly jak
v myšlení a náboženství tak i ekonomické síle. Severní vévodská města se
více specializují na obchod, ať již s vnitrozemím nebo zámořím a
z něj plyne jejich bohatství a zisky. Proto se snaží o zachování míru a
rozvoj obchodu jak vnitřního v zemi, mezi jednotlivými městy nebo  ostatními
částmi Gerdaru. Naopak jih země je převážně zemědělský, ve velkém množství je
zde pěstována bavlna a jiné rostliny na výrobu a barvení látek. Po svém nástupu
na křeslo vévody, kdy vévoda Wilhelm II. zrušil otroctví a rozkázal místním
patricijům pod pohrůžkou zabavení plantáží platit bývalým otrokům mzdu, přišli
tito o velkou část svých výdělků, což vyvolalo revoltu a pokus o sesazení
Wilhelma II. z křesla. První revolta byla násilně potlačena a její strůjci
popraveni, ale oheň války byl jen přidušen. Po vyhlášení kultu Amona, který se
měl stát novým státním náboženstvím, došlo ke vzpouře města Ulgoth, ke kterému
se postupně přidávala další města na jihu. Poté co se na jejich stranu přidal i
mladší bratr vévody Roelnald, který byl ustanoven vládcem jihu a pokusil se
odtrhnout od vévodství na severu. Vojenský zásah a několik vybojovaných bitev,
kdy se štěstěna přikláněla na tu či onu stranu nakonec rozhodla velká bitva u
města Gredo, kde byl Roenald na hlavu poražena to i za pomocí oddílů
sestavených z bývalých elfských a hobitích otroků a trpaslíků najatých na
severu.

Porážka jižanských měst a vévodova mladšího bratra měla tři hlavní následky. První bylo vypovězení Roenalda z vévodství do vyhnanství a to na doživotí. Druhy důsledek je potvrzení zrušení otroctví a zrovnoprávnění  ostatních ras s lidmi a s tím následný volný pohyb obyvatel, kdy se nelidské rasy začaly vyskytovat ve větším množství i ve vévodských městech na severu. Poslední z následků je násilné pronikání Amonova kultu na jih. Ať už podporou jeho vyznavačů, kterých je na jihu mezi nelidskými rasami téměř sto procent, tak stavbou jeho chrámů ve městech. Kdy město které dovolí postavit chrám, má mnohem nižší daně než to, které vyznává kult Regedův. Ač nyní ve vévodství vládne křehký mír a obchodu se začíná opět dařit, je na hranicích severní a jižní části cítit neustále napětí, na jižním břehu doprovázené rasisticky a nábožensky motivovaným násilím. Ač se vévoda Wilhelm toto snaží potlačit, řada šlechticů a patricijských rodin mu odporuje a mohou si dovolit platit velké jednotky žoldnéřů nebo pravidelného vojska, aby své zájmy na jihu ochránily, proto vévoda do oblasti nezasahuje vojensky a snaží se o smírné politické řešení.

## Náboženství:

##### *Amonův kult:*

Je v Almedorském vévodství novým
náboženství, jeho kněží se začali sporadicky objevovat za domácí války, ale
rychle si získali vliv i díky tomu, že nerozlišují mezi jednotlivými rasami a
z jejich pomocí do svých armád nynější vévoda naverboval i jiné rasy než
lidskou. Je od usednutí na trůn Wilhelma II. oficiálním náboženstvím vévodství.
Na sever od Anduiny je v této chvíli již jediným náboženstvím a ostatní
kulty spíše skomírají.

Hlavní myšlenkou náboženství je, že jsou si před Amonem
všichni rovni. Nerozlišuje mezi jednotlivými rasami, ani společenskými třídami.
Amonovi kněží a kněžky žijí v celibátu a jejich hlavní náplní je ctít svým
chováním a činy boha Amona. Náboženství je rozštěpeno na několik skupin, které
ctí jednoho boha různými způsoby. Tyto skupiny mají v městech každá svůj
chrám a proto jich ve větších městech je povícero. Některé skupiny také
provozují uzavřená společenství, kláštery, kde se uzavírají před okolním
světem. Nejvyšším zastupitelem v Almedorském vévodství je Jahve, nejvyšší
kněz, který se zodpovídá jen Synu Amona, ten je nejvyšším knězem a sídlí
v hlavním Městě Gerdaru.

##### *Regedův kult:*

Regedův kult je také nazývám kultem otců nebo starým
náboženstvím. Je to víra v dávného proroka, který předurčil lidskou rasu
k vládě nad ostatními, dle tohoto kultu podřadnými rasami. Jeho vyznavači
jsou především na jihu vévodství, kde se nedaří vévodovi prosadit nový kult.
Kněží Regeda na rozdíl od Amonových nežijí v celibátu, dokonce jsou při
různých oslavách a svátcích užívány sexuální praktiky k oslavě boha. Knězem
Regeda se nikdy nemůže stát jiná rasa než člověk. Hlavní myšlenkou náboženství
je, že na konci světa budou nevěřící zatraceni a na Gerdaru povstane nový lid,
pod vládou Velkého proroka, čistá lidská rasa, již budou sloužit nejen ostatní
rasy, ale veškerá příroda a jsoucno. Vůdčí postavou tohoto náboženství je
Zástupce proroka, nyní je vypovězen ze země, dříve sídlil ve městě Ulgoth.

##### *Ostatní kulty:*

Zvláště v severozápadní a severní oblasti se stále drží
uctívání lesních a jiných přírodních bohů, což je podporováno zejména druidy
z velkého hraničního hvozdu. V několika vesnicích na pobřeží se ještě
drží kult boha Derfiše, což je mořské božstvo, dle jeho vyznavačů ovládající
veškeré vodstvo světa i všechno ve vodě žijící.

## Almedorská domácí válka:

##### *Prvotní příčiny:*

Prvotní příčiny tohoto konfliktu sahají do hlubší minulosti, kdy před téměř stopadesáti lety došlo k spojení severní a jižní části vévodství v jeden celek svatbou Revanta III. Vévody z Almedoru a
hraběte Forteského z Johanou z rodu Webů mocné patricijské rodiny
z města Gotarg. Tím došlo k přeskupení sil a nově vzniklý svaz si byl
schopen podmanit zbytek nynějšího území, nejdříve na sever od Anduiny a posléze
i městské státy na jejím jižním břehu. Několik desítek let bylo toto nesourodé
soustátí pevné a vládu nad jednotlivými državami si rozdělily na jihu
patricijské rodiny a na severu feudální panovníci. Již z této doby je
zaveden na jihu systém svobodných měst a v severní části platí přísně
feudální systém, kdy půda patří jednotlivým feudálům a je silně provázána
vazalským systémem. Tento stav platí sto dvacet let a byl potvrzen tzv. Chartou
o svobodě měst, kterou podepsali tehdejší vládce Bohemund I. Tyrský, třetí syn
Revanta III., ještě jako Almedorský následník trůnu a zástupci šlechty a měst.
Tato charta mimo jiné zaručovala jihu silnou autonomii na severní části
vévodství  a vlastní systém zákonů a
nařízení, který pouze vycházel z tzv. Velkého zákoníku severu, podle kterého
se do té doby řídilo právo v zemi.

Poté následovala éra silných vládců, Bohemund I., Bohemund
II., Revant IV., kteří byli schopni vévodství zajistit stabilitu a rozdílné
fungování jihu a severu se ustálilo na jistém státu quo. Z tohoto období
také pochází stavba mostu přes Anduinu, zvaného podle zakladatele Bohemundův.  Následoval Edwin I. zvaný šílený, za jehož
slabé a chaotické vlády se jih emancipoval a v podstatě osamostatnil a se
severem udržoval dlouhou dobu jen obchodní styky a platil nutné daně. Tento
stav trval až do nástupu Juridika II., který byl dost silný na to, aby po jihu
opět začal vyžadovat povinnost vyplývající z Charty svobodných měst a
poprvé padla zmínka o zrušení otroctví. Ač se začala svobodná města bouřit a
dožadovat se zachování svých dosažených práv neměla dostatek prostředků a moci,
aby jim Juridik ustoupil. V té samé chvíli, se začalo rozmáhat nové
náboženství  víra v Ammona a i když
v prvních letech nedosahovala jeho moc a vliv síly dvou předchozích kultů
Regedova a Derfišova pomalu začala sílit a získávat vliv.

##### *Počátek:*

Již za života vévody Juridika II. se jeho synové stali
údělníky na svých územích. Wilhelm II. jako starší, budoucí následník trůnu
v severní části s titulem Mladý vývoda a se sídlem na pevnosti
Fortress a Roenald, mladší ze synů se ujal správy jižní části vévodství
s titulem Údělný vévoda. Zatímco v severní části království,í  začala převládat nová víra v boha
Ammona, kde tento kult bohatě podporoval i Mladý vévoda Wilhelm II. na jihu se
mu vlivné patricijské rodiny snažily aktivně bránit, už jen z důvodů jeho
povahy, což ještě za života Juridika II. vyústilo k několika menším
náboženským konfliktům, které potlačily jednotky Wilhelma II. ač na jižním
břehu Anduiny, byla jejich přítomnost považována za válečný akt. Při jednom
těchto konfliktů zahynul také jeden z vůdců patricijských rodin na jihu,
Theodor z rodu Welfů, což ještě více podpořilo protesty proti vměšování ze
severu a vzniku tajné organizace zvaná Tajná jižanská armáda. Poté také
vstoupily do hry jednotky Regedova kultu, které se rekrutovaly z věřících
a měly tajnou podporu patricijských rodin a Zástupce proroka, což byla vůdčí
osobnost Redeova kultu v Almedorském království, který své sídlo přemístil
z města Almedor do města Ulgot na jihovýchodě knížectví. Došlo tedy
k náboženskému rozkolu mezi severem a jihem a to napomohlo k další
vyhrocení již tak napjaté situace.

##### *Útok:*

Po krátké nemoci zemřel Juridik II. a na vévodský trůn
nastoupil jeho starší syn Wilhelm II., který se snažil urovnat snahy
z jižní částí vévodství, ta ale odmítla jeho nástupnictví a za nového
Vévodu prohlásila Wilhelmova mladšího bratra Roenalda. Hned poté vytáhla na
sever složená armáda jižanských patricijských rodin, vojsko Regedova kultu a
osobní vojsko Roenaldav počtu téměř pětadvaceti tisíc mužů, rychle dobylo Bohemundův
most a překročilo Anduinu na severní břeh.

Wilhelm a feudálové ze severní části byli náhlým útokem
zaskočeni a první měsíce války pouze ustupovali, až na úroveň měst Yanis a Tir,
které se rozhodli vzhledem k jejich důležitosti bránit. Yannis byl obležen
několik měsíců, ale nakonec se jej podařilo ubránit a Roenaldovo vojsko se
stáhlo k jihu, před nově sestavenou armádou severu, která byla sestavena
na pevnosti Fortress, stejně jako jeho část, která několik dní obléhala také
Tir. Tak skončila první fáze války. A následovalo několikaměsíční manévrování
armád a jejich přípravy na první bitvu v poli.

Během tohoto období se jižanská armáda dopouštěla na severu
mnoha zvěrstev především na zde žijícím ne-lidském obyvatelstvu. Jedním
z nejhorších incidentů byl ten ve vesnici Mezilesí, která byla vyrabována
a její obyvatelstvo přibližně 500 osob bylo nahnáno do blízké dobyté tvrze, kde
bylo z části zmasakrováno a z části upáleno ve stodolách
v okolí. To nebyl jediný takový incident, ale jeden z těch větších a
známějších, jelikož se podařilo uniknout dceři místního zemana, která poté o tomto
informovala přímo Wilhelma II. jako jejich lenního pána. V tomto období se
také na stranu Severu a Wilhelmovy armády přidávají první jednotky pod vedením
kněží Ammona, jedná se především o elfy uprchlé z jihu a lidi ze severu,
kteří vstupují do jednotek, kvůli své víře. To na jednu stranu posílilo početně
armádu Severu, na druhou stranu to vyvolává odpor feudálů, protože ač je
obyvatelstvo na severu svobodné, je povinné odvádět desátky svým pánům, které s úbytkem
pracujícího obyvatelstva samozřejmě klesají. Tyto jednotky také neměly
dostatečné vybavení a výcvik, ale to se mělo brzy změnit.

První velká bitva po obléhání Yannisu se odehrála u
Durenkrutu, malé vesnice asi dvacet mil severně od Balduinova mostu. Jednalo se
o první velkou bitvu v poli, kde se proti sobě postavil výkvět rytířstva
severu a svobodných měst, podporovaných mnohými pěšími jednotkami. Bitva to
byla dlouhá, začala srážkou těžké jízdy již za brzkého úsvitu a trvala až do
pozdního večera, kdy se přiklonilo štěstí na stranu severu. Byla to poslední z bitev,
která se vedla ještě podle regulérních rytířských pravidel, a proto nebylo mezi
urozenými mnoho padlých, ale spíše zajatých. Kolik bylo objetí mezi obyčejnými
vojáky, to prameny neuvádějí. Nakonec se přiklonilo štěstí na stranu severu,
který zatlačil střed a levé křídlo jižanského vojska do defenzívy a to se pod
jejich náporem rozpadlo. Do zajetí padlo mnoho synů a otců patricijských rodin,
za které byl nucen Reenald, Zástupce proroka a patricijské rodiny zaplatit vysoké
výkupné, což znovu oslabilo jejich armádu, stejně jako nepokoje na jižním
břehu, právě kvůli vysokým daním a odvodům na válku.

Po této bitvě se stáhly armády jihu až za Anduinu a obsadily
pouze brody a Balduinův most přes řeku. Válka se tak dostala do patové situace,
protože severní armáda neměla dostatek zdrojů pro dobytí Balduinova mostu,
který byl dobře opevněný a chráněný mocnou posádkou na obou březích. Došlo tedy
k jednání o míru a znovunastolení vlády Wilhelma II. a to právě na břehu u
mostu. Tyto jednání však byly od začátku sabotovány oběma bratry a spíše než o
mír se v tuto chvíli hrálo o čas, který v této chvíli více přál
severu. Wilhelm II. díky obratnému jednání získal podporu Gerdarského krále,
který mu na pomoc vyslal trpasličí žoldnéřskou armádu ze severu v počtu více
než pěti tisíc mužů. Také Ammonovi rytíři, jak se začali nazývat vojáci
bojující ve vojsku ve jménu víry, značně posílili. Přidalo se k nim mnoho
nižších šlechticů, kteří sice byli zvyklí bojovat, ale neměli zdroje na
dostatečné vybavení, aby se mohli poměřovat s těžkou jízdou, tuto výbavu za
slib čistoty a odkázání části rodinného jmění,  obdrželi od církve, proto mohli brzi do pole
postavit na deset  tisíc mužů ve zbroji a
na koních a nepočítaně pěších. Poté co jednání trvalo bezvýsledně dva měsíce,
dostal Wilhelm zprávu, že se tito Ammonovi rytíři v počtu téměř osmi tisíc
přeplavili na severovýchodě na jižní břeh Anduiny a trpasličí žoldnéři dorazí
do pěti dnů k mostu. Jednání okamžitě ukončil a začal znovu obléhat
severní stranu Balduinova mostu, tím přebral iniciativu do dalších bojů.

##### *Závěr:*

Jižané byli nuceni se s hlavní armádou stáhnout a
Roedgar se usídlil ve městě Gotard. Po čtrnácti dnech byl most dobyt a Severní
armáda po něm přešla na jižní břeh, spojila se z Ammonovými rytíři a
vytáhli na Gotard. Ve stejné chvíli jednotky Zástupce proroka z Ulgotu začaly
masakrovat elfské a hobití obyvatelsto na severovýchodě jižního břehu jako
pomstu za přepravu Ammonových rytířů. Tyto masakry vešly do dějin pod pojmem
Hořící Anduina, protože požáry byly vidět i několik desítek mil od severního
břehu. Zatímco se děly tyto masakry hlavní vojska se střetla na pláních před
Gatardem,  jižané byli na hlavu poraženi
a zbytek jejich vojska se stáhl do samotného města, které bylo nyní obléháno.
Po několika dnech, bylo město lstí dobyto a padla i samotná městská citadela. K nelibosti
vévody Wilhelma se podařilo jeho bratrovi z citadely uniknout a zmizel
prozatím neznámo kam, stejně jako zástupce proroka o několik dní později. Boje
na jižním břehu trvaly ještě několik měsíců, než se zbytek patricijských rodin
a jižanských feudálů a rytířů vzdal.

Avšak i na severu měla tato válka dohru. Při návratu na
sever do své domoviny se trpasličí žoldnéři dopustili mnoha drancování a
masakrů převážně na civilním obyvatelstvu, než byli rozprášeni  jednotkami, které sestavili místní feudálové,
v bitvě u třech skal na východ od Yannisu. To byla poslední bitva domácí
války v Almedorském vévodství.