Brunei Darussalam

**Brunei Darussalam**

 Bruneis koloniala historia började på 1800-talet när britterna kom och tog över. Detta var under tiden som de stora europeiska länderna tävlade om att ha det största imperiet. Det var första gången under känd historia som Brunei inte var självständigt och då slutade Bruneis 200 år som en Sydostasiatisk stormakt. Britterna, som redan var i grannlandet Malaysia gjorde Brunei till ett protektorat och inte en koloni. Det kan tros att protektorat och koloni är liknande saker men det finns stora skillnader.

Som en koloni har landet eller området som är koloniserat ingen egen regering eller politisk representant utan följer order från moderlandet. Men ett protektorat har till skillnad en viss grad av egen regering eller politisk representant i moderlandets regering.

Hur Brunei blev ett protektorat är en ganska unik historia och skiljer sig från andra som Malaysia och Indonesien. Innan britterna kom hade Brunei varit i kontakt med spanjorerna och holländarna. Spanjorerna misslyckades med att förminska Bruneis utbredning med det gjorde inte holländarna. Tidigare var hela Borneokusten under bruneiskt styre samt några delar av Filippinerna men när holländarna slog till förlorade Brunei hela sin östliga, västliga samt sydliga kust. Detta är mycket mark då Borneo är jordens tredje största ö. Med holländarnas annektering blev Brunei tvungna att endast hålla sig till den nordliga delen av ön. Vid den här tiden ökade också hotet från pirater i det sydkinesiska havet och Brunei efterfrågade hjälp från den brittiska utforskaren James Brooke. Tillsammans slog Brunei med Brooke iväg piraterna från Bruneis kust och med det blev Brooke tilldelad titeln raja av Sarawak.

Sarawak och Brooke tillsammans med sina vita rajor utropade sig som självständiga och gjorde senare uppror mot Brunei och sultanen och beslagtog stora delar av Brunei till storleken av landet idag. Med en före detta allierade emot sig vände sig Bruneis sultan till Brookes hemland Storbritannien för hjälp. Storbritannien som redan var på sin väg att utöka sitt territorium i Sydostasien tog chansen och gjorde Brunei till ett brittiskt protektorat. Sultanen gick med på att överlåta sin suveränitet för att slippa Sarawak och andra hot. Brunei skulle fortsätta vara under brittiskt styre i 100 år framåt.

Att gå med på att ge upp sin självständighet kan verka vara ett extremt dumt val men i Bruneis läge var det ganska smart, i alla fall för sultanen. Genom att låta Storbritannien styra och ställa så bevarades Brunei. Hotet att bli koloniserat och få sin kultur att dö ut försvann. Storbritannien behandlade inte Brunei dåligt heller och det drabbades aldrig av slavhandel eller utnyttjning av naturresursers till skillnad från andra brittiska och europeiska kolonier. Sultanen fick behålla sin kungliga position med begränsad makt men det garanterade att den Bruneiska ätten fortsatte. De försedde Brunei med skydd och försvar mot andra nationer och ju mer tiden gick gav Storbritannien Brunei mer och mer politisk makt över protektoratet. Huruvida det Bruneiska folket behandlades bra eller dåligt är svårt att veta då Brunei var ett ganska litet land och väldigt lite information finns om själva folket. Man kan däremot dra slutsatsen att sultanen utnyttjade protektoratstatusen för att gynna sig själv och folket kom troligtvis på andrahand.

Bruneis väg till att återigen bli självständig började i början på 1900-talet när tillsammans med Storbritannien skrev på en överenskommelse för att göra Brunei till ett officiellt protektorat och där med öka och konfirmera Storbritanniens suveräna makt över Brunei. Den lokala regeringen fick en delvis politisk makt över inrikes- och religionspolitik men britterna erhöll fortfarande politisk majoritet.

Under tiden som ett brittiskt protektorat fann man vad som skulle forma Brunei till vad det är idag. Man hittade nämligen olja längst kusten och tack vare Storbritanniens teknologi och utveckling. Detta gav Brunei en kanonstart in på 1900-talet och den moderna världen. Med tiden växte Brunei internationella status som än idag är kvar. Oljan spelar så stor roll att man till och med byggde ett monument för att fira att en miljard sålda oljefat. Tack vare britternas utvecklade teknologi var det möjligt att utnyttja naturresurserna som hittats.

Under andra världskrigets gång blev Brunei utsatt i tio dagar för japansk ockupation. Målet för japanerna var ju såklart total makt över Sydostasien men det specifika målet med Brunei var dess olja då Japan hade en råvarukris. Storbritannien agerade snabbt och snart var japanerna ett minne blott.

Efter andra världskrigets slut började avkoloniseringen att ta fart och inom de kommande 20 åren skulle många brittiska kolonier och protektorat bli självständiga. Men lilla Brunei fortsatte och insisterade att vara kvar som ett protektorat men ville däremot ha en egen konstitution som gav sultanen utökad politisk makt. Precis efter att den nya konstitutionen kom i användning kom förslaget att gå ihop med den forna brittiska kolonin och grannland Malaysia. Det var ett väldigt kontroversiellt förslag på grund av Limbangområdet som blev annekterat sent 1800-tal. Beslutet gick tillslut inte igenom på grund av stack opposition från Bruneis folkparti som då hade 16 utav 33 säten i regeringen.

Vid början av 70-talet uppdaterades protektoratets status igen och den här gången blev Brunei mer eller mindre självständigt med endast försvar och utrikespolitik i brittisk kontroll och lik som de andra gångerna statusen av landet förnedrades och konstitutionen uppdaterades så fick sultanen åter igen utökad makt. Vid det här laget, även om ingen vill erkänna det, var Brunei praktiskt sett en diktatur. Tillslut blev Brunei självständigt den 1 januari 1984.

**Källor:**

Källorna som jag använde till den här texten var: The British Commonwealth, Wikipedia, SO-rummet m.m. Informationen var hyfsat konstant mellan de olika sidorna med bara vissa olika/mera detaljer. Däremot visade de olika sidorna olika mycket positivitet mot "koloniseringen" av Brunei.