Nido Gangleri

Nido Gangleri är en Eldrich knight och en medlem i KKK.

Nido är en kompetent krigare och magiker med en rädsla för döden som speglas i hans förmåga att inte bli träffad i strid. Nido är en ny medlem i KKK då han ersatte Excelsior Orlais efter dennes död

## Nidos historia

Nidos historia börjar nog bäst med hans far Bor. Bor som var en högfärdig man var en av korpgudinansmånga tjänare. Som Nido fick lära sig i ung ålder så är gudinnan rättvis men långt ifrån barmhärtig och Nidos uppväxt var svår. Detta var inte ett faktum som sörjdes av någon minst Nido och när han kom till vuxen ålder var han glad att tjäna sin far i alla hans tjänster. Listan av dessa växte varje dag och på sin 16 års dag fick Nido insikt in i sin far och hans mål som skulle forma stora delar av sitt senare liv.

Bor som över åren hade blivit mer och mer fokuserad på sitt religiösa status hade i tidig ålder blivit invigd till en av världens många dödskulter. Denna speciella dyrkan av korpdrottningen syftade att utrota vad den ansåg vara gudarnas misstag nämligen människorna.

Nido förstod nu varför han och hans många sköna och monstruösa halvsyskon hade blivit tränade i stridskonst och magi. De skulle vara verktygen i sektens och deras faderns hand.

Så började sektens korståg mot ondskan i världen. Det första målet var Vindöga, Korpdrotningens fäste bland öarna. När nido först såg den svart monoliten resa sig ur havet viste han inte vilka stygelser som skulle begås där, men detta uppenbarade sig snart.

Bor och hans anhängare blev välkomnade  med öppna armar av befästningens invånare och festligheter ställdes till av de vanligtvis dystra prästerna,nunnor och munkar som vaktade ön. Medans Bor rådslog med de råd som leder skymningsfågelns följare spenderade Nido sina sista lekfulla minuter som barn med att roa sig som man bör under högtider.

Bland korpdrottningens följare är sommarsolståndet en av de viktigaste dagarna på året, de symboliserar att dagarna åter igen blir kortare och att vintern till sist rör sig närmare igen. Prästerna förväntas hjälpa människorna i ögonblicket de dör, Att överlämna dem från modern till fadern och från vår värld till de som rår över nästa. Därför är ögonblick av övergång viktigt och något att värdera.

När barn och vuxna fröjdades i den festival som pågick hölls ett digert råd i borgen. Många av de visa präster som samlats hadde uppfattat hemska omen om en stor katastrof som var nära. Det diskuterades länge om vad som skulle göras åt saken men när solen gick ned var man ännu inte överens. Den visaste av prästinnorna den som alla förväntade skulle ge svar sade "Glädjs åt den festligheter som nu nalkas, drick er till och fira. Imorgon vid festmåltiden så skall jag tala om så att alla kan höra vad som skall göras". Många lätt sig tryggas av detta och återgick till sång och dans, men inte Bor, han följde efter Prästinnan och satt länge i samtal med henne till långt efter middnatt. När han tillsist kom tillbaka till sina anhängare och familj beordrade han dem att slipa knivar och förbereda sig för sitt första steg ut ur skuggorna som de länge hadde arbetat i.

Den natten rörde sig skepnader som skuggor runt i borgen, de besökte varje hall och korridor, varje rum och skrymsle. När de till sist rörde sig mot den stora salen där alla borgens gäster klämdes in för att sova, kunde det inte längre höras snarkningar eller ens andetag i befästningens hallar. Men det var inte över en, i den stora salen var bytet inte lika lättdödat, och definitivt inte sovande.

Dörrarna var låsta och igenbommade men när de till sist kastades upp var Nido en av dem som var först in genom dörren och hörde därför det skrikande tal som Översteprästinnan höll för Anfallarna.

Hon var hela tiden lugn och sansad enda fram tills slutet. Hon kallade de alla galna och utnämde dem till den katastrof som förutspåtts. När Bor öppnade munnen för att svara började prästinnan istället mässa, hon förbannade Bor och hans ättlingar att tills tidens slut bli förföljda av de som de den dagen dödat. Nido kände igen detta, det var inte en enkel besvärjelse som att framana blixtar som vem som helst kunde göra med rätt ingredienser. Nej detta var en själsförbannelse. Den sortens magi där man använder sin egen själ som bränsle, den sortens sak som du skulle kasta på någon som du hatade tillräckligt för att uppofra ditt hopp om ett liv efter detta.

Till synes så var Nido inte den enda som indentifierade förbanelsen för plötsligt lös salen upp med ett vit ljus och när det slocknade så fanns det bara rykande aska kvar av prästinan. Men prästinnans röst slutade inte att mässa. Bor blev panikslagen och började vända sig runt i rummet, han ögon gick från en skugga till en annan, tillsist skrek han " Utrota dem" och precis i det ögonblicket slog blixten till. En spricka öppnade sig i mitten av salen. Den djupa revan separerade rummet i två med de båda grupperna på olika sidorna. Tillsynes obrydd skrek Bor igen, men hans kommando över sektens medlemar tyckes bruttet. Inte förens i detta ögonblick insåg Nido vad han gjort. En slöja tycktes lyftas från hans medvetande och ett band mellan han och hans far tycktes brytas. Som om en hand som pressat ihop honnom hela livet nu släppte honnom.

Efter händelserna övergavs vindöga av båda sällskapen, sektens meddlemar flydde tillbaka till sitt hem någonstands bland öarna och de gäster som hadde överlevt till de platser där korpdrottningen behövdes mest. Ty något tycks vara annorlunda med fästet. Skuggorna tycks längre,faklor tycks inte rå på mörkret som uppstår och fotsteg hörs utan att det finns fötter att skapa dem.

På vägen hem funderade Nido länge, det var inte det att han ångrade det som han gjort i sektens namn, han hadde under sin tid med sekten dödat många hemska människor i strid, människor som förtjänade allt ont som hände dem. Han funderade på dem som funnits i borgen, dem som han sjungit och drukigt med under festligheterna, Varför hade han igentligen dödat dem? Det  var som att det hela tiden funnits en röst i bakhuvudet som hadde sagt till Nido att de förtjänade det. Rösten var nu borta och Nido lämnade ensam med sin nu överväldigande medkännsla för de oskylldiga i borgen.

Under månaderna som följde lade Nido mindre och mindre tid på sina sysslor och lektioner och mer tid på att fundera på vad han ville medans han stirrade ut över horisonten på öarna som låg där. Bors tålamod med sin äldsta son krympte med varje dag som gick och tillsammans med detta även tålamod och tillit till alla i hans omnejd. Dörrar som stod öppna låstes och det fanns alltid facklor tända där bor vilade eller sov. När Bor började avrätta de runt sig för påstådda brott mot honnom så fick Nido nog.

En blåsig morgon så sa Nido farväl till sina älskade syskon och Stal en segelbåt. Han gav sig av mot horisonten utan att titta tillbaka. Han hadde alldels för många gånger lämnar sitt hem för att träffa alla världens onda människor och han bestämmde sig att denna gång skulle han istället åka ut för att träffa de goda.