Đurđevec

Đurđevec (vug.: Szentgyörgyvár) je mesto v severne Horvatske s 8,264 stanovnikov.

## Gradska naselja

Grad se zestoji od 9 naselj: Budrovec, Čepelovec, Đurđevec, Grkine, Mičetinec, Severovci, Sirova Katalena, Suha Katalena i Sveta Ana.

## Zemljopis

Đurđevec je smeščen je v severoizhodne Horvatske, a administrativno pripada Koprivničko-križevečki županiji. Đurđevec je područno središče ovega dela Podravine; tu su smeščena državna vuprava, srednje škole, medicinske vustanove, trgovinski objekti, prek sto tvrtki, galerija, kino ter športski tereni. Središče je rimokatoličkega Đurđevačkega dekanata.
Sam Đurđevec je smeščen v podravske nizine, izmed severneh obronkov Bilogore i reke Drave. V podravske nizine razlikujemo tri osnovna reljefna elementa: plodne terase, Đurđevečke Peske i naplavni nizinski prostor. Na dodiru teh reljefneh celin nastal je grad Đurđevec. Njegov nastanek vuvetoven je povoljnem topografskem položajem za obranu v nesigurnih srednjevekovnih vremenih. Denešnji Stari Grad nastal je sred močvare na vuzvišenemu peščanemu humku. Najstarši deli mesta nastali su takaj na peščanih humkih okruženmi vlažnemi berečnemi livadami.
Prometno je Đurđevec položen vuz Podravsku magistralu, štera povezuje Varaždin i Osijek ter predstavlja čvorišče magistrale prema Bjelovaru i Zagrebu. Nizinom reke Drave, čez Đurđevec prohaja i pruga štera spaja Osijek, Koprivnicu i Zagreb.

## Povest

   Đurđevec se prvi put spominje od 1267. v isprave kralja Bele, i 1334. v popisu žup Zagrebečke biškupije. V 15. stoletju se je razvil v trgovišče. V 16. stoletju je sedišče Đurđevečke kapetanije, a v 18. st. jedno vreme sedišče Đurđevečke pukovnije. Denes je malo mesto i središče Đurđevečke Podravine.

Leta 1532. Sulejman I. Veličanstveni se vrača v Istanbul, potli nevuspeha kod Kisega. Prohaja Podravinom i pljačka đurđevečki prostor. Oko đurđevečkega festunga je zdignut obrambeni zid, spred vulazne kule ograjen je prostor, na završetkih zidov zgrajene su menše kule. Izmed kul je most, a od tega mosta, prek širokega pojasa močvare je dugi hrastov most šteri vodi do naseljenega mesta. Vlasnik grada teda je poslednji član obitelji Ernušt, Gašpar.
Potli Gašparove smrti posed i festung dohajaju v ruke kralja Ferdinanda I. šteri Đurđevec, Koprivnicu i Prodavič (Virje) predaje v ruke kapetanu Luki Sekelju radi organiziranja obrane Podravine. Radi relativno lošega stanja festunga došlo je do popravkov i pripremanj festunga za tedešnji moderni način ratovanja. 2. kolovoza 1552. Virovitica je pala. Sledi hitri napad prema Zahodu, ampak Ulama-paša ne vuspeva osvojiti Prodavič, 8. kolovoza v velikem jurišu napada Đurđevec. V hitre i krvave opsadi pogiba nekolko turskeh ag, a Ulama-paša se povukel. Spomenuti Ulama-paša s dobro opremeljenum vojskom se povlači prema Kraljeve Velke i Gradiške, prek Dubrave i Čazme zato kaj mu Petar Erdődy i knez Juraj Frankapan Slunjski prihajaju niz Savu. Ulama-paša im pokušava dojti iza ledja. Horvatska vojska spalila je Gradišku i Kraljevu Velku. Hitrost ovega taktičkega manevra Ulama-bega stvorila je med braniteljih đurđevečkega grada legendu o lukavstvu i pečenem picoku, kaj je bilo donekle logično objašnjenje za iznenadno povlačenje turske vojske.
Ban Nikola Zrinski 23. kolovoza 1554. s pratnjom dohaja v Đurđevec na viteški dvoboj s bosanskem sandžakbegom Sofi Mehmed-pašom. Na rečeni den paša se je ne pojavil.
Vse do mira na Žitve 1606. Podravina i đurđevečki festung poprišče su krvaveh obračunov turske i horvatske vojske.
Potli 1632. prestaju značajnejše provale Turkov, stanovništvo jakša pa je tak festung vuspešno obavil svoju vlogu obrane. S prestankom ratov značaj festunga opada. Itak v samem Đurđevcu je bilo sedišče pukovnije Đuroki, pod brojem 6, do osnutka grada Bjelovara. Zatem, do konca postajanja Vojne krajine, se v Đurđevcu nahaja sedišče kapetanije broj 7.
Koncem 18. i poč. 19. st. okolo Đurđevca sadil se je beli dud za vuzgoj dudoveg svilca. Đurđevec je zahvaljujuči nalaziščih plina v okolice, doživel značajnu modernizaciju v 20. stoletju.

## Kultura

V Đurđevcu se vsakega leta održava picokijada, kulturno-turistička manifestacija v spomenek na opsadu Đurđevca. Legenda veli da je za vreme opsade nestalo hrane v festungu. Ostal je sam jeden mali picek (đurđevečki: picok). On je ne mogel nahraniti vse ljude pa je odlučeno da ga se dene v top i ispali v turski tabor.
Misleči da v festungu ima jošče tolko hrane da se oni iz grada moreju razbacivati i na taj način rugati, Ulama-paša odustaje od opsade i napušča bojišče. Kak neku vrst kletve, Ulama-paša Đurđevčane naziva "Picoki".