Káoszfa

**Káoszfa** gyűjőnévvel nevezzük azt az eseménysorozatot, amely megrázta Hegyhont az V-VI. Birodalmi Években és a királyságot a teljes megsemmisülés szélére sodorta.

## Feltételezett őstörténet

A Káoszfa történetének megértéséhez hasznosnak bizonyul a Fejedelem Földjének alapfokú őstörténeti és mitológiai ismerete. A hegyhoniak és torremoriak előtti időkben feltételezhetően a sheonok népe lakta az erdős dombvidéket. A sheonokról komolyabban tanulmányozható régészeti leletkincs nem maradt fent. Hagyatékukként két, írott formában is elérhető rege, valamint egy valószínűleg uralkodói tisztséget betöltő személyhez tartozó ceremoniális tárgy, egy díszes pallos maradt fent. Utóbbit a néphagyomány a Sheon Király Kardjaként ismer.

A sheonok idejéből fennmaradt mondatöredékek közül korábbira datálható a *Hozó és Zbaur Legendája,* amely elmeséli a világ teremtését. A feltehetően pár évtizeddel később keletkezett, ám ugyanattól az írástudótól származó *A Káoszfa és Shi'agom története* pedig a nép végóráinak mondai elemekkel színezett krónikája.
Mindkét írást a hegyhoni énekmondó, Laerwe  fordításai révén ismerhették meg a hegyhoniak.

### A Hozó és Zbaur legendája

Az eredetmítosz sűrűn rejtjelzett történeten keresztül meséli el, hogy a sheonok szerint hogyan keletkezett ismert világunk. Hitük és mondájuk alapján a fény és a sötétség fogalmát egy Hozó névvel illetett teremtő istenség 'hozta meg' a szürkeségbe. Továbbá a Hozó vitt először a nemlétbe létet, mikor létrehozta az anyag fogalmát.
A monda szerint a Hozónak kihívója akadt Zbaur személyében, akit ő minden fenyegetés és hatalomfitogtatás ellenére könnyűszerrel legyőzött és száműzött a teremtett világból.
A történet végkimenete két, egymás mellett növekedő, párhuzamos univerzumként felfogható világfa megszületése: a Gillardin a Fény fája, míg az Uzadol a Sötétség fája. Ezeknek a világfáknak a leveleit azonosították a monda alkotói a létezés síkjaival: a Gillardin leveleit az általánosan jó és erkölcsös lét világával, míg az Uzadol leveleit a veszélyekkel teli, becstelen és alvilági léttel hozták összefüggésbe.

### A Káoszfa és Shi'agom története

A monda a Káoszfa születésével indul. Elmeséli, hogy az Uzadol egy darabja hogyan esett rá véletlenül a Gillardin egyik levelére, ezáltal lehetővé téve, hogy az elemi gonoszság egy darabja a jó világok egyikét megfertőzhesse.
A sheonok úgy gondolták, hogy a népüket sanyargató külső hatások sorozata erre a gonoszság-zárványára vezethető vissza. A történet részletesen kifejti, hogy az Uzadol véletlenül leeső forgácsa hogyan változott az évek múlásával maggá és a mag hogyan nőtte ki magát ördögi, fekete kérgű, vérvörös levelű fává. Az így gyökeret vető Káoszfa rémálmokkal gyötörte a sheonokat, kik azokba belebolondulva vetemedtek öngyilkosságra, vagy egyéb önsorsrontó cselekedetekre. Ezt követően a monda részletesen elmeséli egy baráti törp sereg csúfos vereségbe fúló segítségnyújtási kísérletét, és a két nép viszonyának emiatti megromlását.
A második szakaszban az olvasó megismeri Shi'agom figuráját, aki a sheon koronatanács magasrangú tagjából árulóvá válván átáll a Káoszfa oldalára, boszorkányos varázserőt kapva cserébe.
A történet befejezése a Káoszfa elleni utolsó, kétségbeesett sheon támadás beszámolója. A csata során a Káoszfa lehullajtja vérvörös leveleit, melyekből a sheonok szeme láttára ördögök szöknek szárba, és Shi'agom mögé állva hadrendet alkotnak. Ám a sheonok hősies viaskodása megfutamítja a rettenetes sereget, és a sheon király, kardjának egy csapásával képes győzedelmesen kivágni a Káoszfát. Shi'agom a csatából megfutamodik, és elbujdosik az erdősségben.
Ám a legenda mégis baljóslatú befejezéssel zárul: a sheon király a győztesnek hitt csatából hazaindulva elrendeli, hogy a legjobb katonái forgassák ki a földből a Káoszfa megmaradt csonkját, és törzsének többi darabjával együtt induljanak a haza felé tartó sereg után, hogy a darabokat királyságuk főterén égethessék el diadalünnep közepette. Viszont hiába várják otthon a hátrahagyott különítményt, azok sosem térnek vissza többé, és a sheonok országa az évek múlásával elvész a történelem viharában.

## A hegyhoni események

 Az V. Birodalmi Évben az ország lakossága zavarbaejtően hasonló eseményeknek vált elszenvedőjévé, mint amilyeneket a Laerwén keresztül megismert történetek taglalnak. Több egymásutáni reggelen is lelt a nép a királyság különböző területein éjszakai okkult jelenlétre okot adó nyomokat. Az első megkérdőjelezhetetlen bizonyíték egy faágakból kirakott üzenet volt, mely az "Ezgool kesta ys jarek grote" szavakat formálta. A szöveg sheon nyelven annyit tesz: Eljön [erre a helyre] az örök éjszaka.
A hegyhoniak egyre komolyabb aggodalommal tekintettek a misztikus jelekre. Az egyik napra virradóan a kertben nagy számmal találtak egy eddig ismeretlen, fa formájú rúnát kéregdarabokra vésve, talizmánként fellógatva. A nép úgy határozott, elégetik a kéreg-talizmánokat, és a feladatra Sir Phantes jelentkezett csapatával.
A nagy múltú lovag el is hagyta a fővárost a Szurdok irányába, zsákjában az elégetendő medallionokkal, de soha nem tért vissza senki harcosai közül. Kardját, melyet sosem adott ki kezéből, az út földjébe állítva találták meg az utánuk indulók, alig pár percnyi gyalogtávra a kapuktól.

Az énekmondó Laerwe, ki szaktekintélyéből adódóan messze a legbehatóbban tanulmányozta az eseménysorozatot, egyre gyakrabban szenvedett kialvatlanságtól, gyakran kusza mondatok zavarták meg beszédét. Egyértelművé vált, hogy lelkét megtámadta valami külső hatás, mely kísértetiesen hasonlított a sheon mondákból ismert átokra.
Az énekmondót Dr. Øren McToby pszichiáter kezelte, ingadozó hatásfokkal. Az jó doktor zártosztályos kezeléssorozatának zárójelentését a Termesz is publikálta. Ám a súlyos mentális teher sebezhetővé tette Dr. Øren McToby pszichéjét is, aki - sokkal radikálisabb átmenettel, mint Laerwe - ugyanannak az átoknak vált áldozatául. A doktor tébolyában a Káoszfa rúnáját saját felsőtestére vésve támadt Rahaton  helytartóra, végezve Hegyhon uralkodójával, mielőtt önkezüleg vetett volna véget saját életének.

## Háttéresemények az éjszakában

A hegyhoniak szemei elől elrejtőzve, éjszakánként titkos ügyek sora zajlott le a fővárost szegélyező erdők sűrűjében. Tudva levő ugyanis, hogy évszázadok elmúltával a sheonokat eláruló Shi'agom
bújt elő újra a sötét tisztások rejtekéből. A föld amit egykor a sheonok laktak, mára a Fejedelem Földje nevet viselte, de az Utolsó Sheon bosszúvágya mit sem csillapodott.
Vele volt két, a Káoszfa leveleiből született ördög is segítőtársul. Boszorkányos álcát öltöttek, hogy ne tűnjenek ki a hegyhont lakó emberek sokaságából. Shi'agom "Brystas" álnéven mutatkozott, az ördögök a Kradul és Linur neveken szólították egymást. A nappal óráiban ritkán mutatkoztak, és hangjuk sem volt feltűnő. Az éjszaka leszálltával álltak munkába a Sötét Druidák.

Hatalomátvételt terveztek, hogy az országot a Káoszfa hódolatának szentelhessék. Rejtekükben ármány és cselszövés volt a legerősebb fegyverük. A Fejedelem Földjén abban az időben egy új, hatalmas varázslórend dominált: a Hendzar mágus iskolája, kik az úgynevezett "fúziós mágia" titkait ismerték. A Fúziós Mágusok befolyásával vetekedett a Hold Papjainak ereje, kik a birodalom mindhárom királyságából toboroztak maguknak rendtársakat, és kiknek főpapja a törremori Cid volt.
A Káoszfa három híve pedig úgy ármánykodott, hogy a két rendet egymás ellen fordították. Mérgezett tőrrel vetettek véget a hegyhoni holdpap, Serdon Pedro életének, és az elhelyezett nyomok Hendzar mágus iskolája felé mutattak. Életét vették a varázsló Sharaf Gendibálnak is, kinek halálát pedig úgy rendezték, hogy a Hold Papjai kerüljenek gyanúba.
A birodalom nagyhatalmú rendjei ilyesmódon egymásra acsarkodva nem láthatták, mily módon nyernek teret éjszakáról éjszakára a Káoszfát életető Sötét Druidák.

Rahaton helytartó halálával a hegyhoni trón várományosa Wilfred lett. Az így közszereplővé váló ifjú álmai azonban hamar baljós fordulatot vettek. Éjszaka a hálókörletéből kibotorkálva tudatlanul is az erdő felé vette az irányt. A sötét aljnövényzet között tévelyegve, ismeretlen nyelvű suttogást követett, és nemsoká fekete fénnyel világító fáklyákkal övezett tiszásra ért. A Romlás Ligetében Shi'agom és testőrsége várta őt. Az utolsó sheon szövetséget ajánlott az ifjú koronahercegnek: köpönyege takarásából elővette a régóta elveszett hegyhoni koronát, melynek hiányában hosszú napok óta váratta magát a herceg királlyá koronázása. E paktum megkötésével Wilfred szívébe  menthetetlenül beégett a Káoszfa rúnája.

Másnap a koronaherceg népszerűsége az egekbe szökött, ahogy a nép elé tárta a megkerült koronát. Megtalálásának körülményeit mondvacsinált  történetekkel palástolta, amire komolyabban senki sem figyelt. Ám az éjszaka eljöttével a herceg elvezette testőrségének parancsnokát Altimort, és a hadsereg tábornokát Argoant is a Romlás Ligetébe, ahol azok fejet hajtottak az Utolsó Sheonnak és a Káoszfának. Shi'agom köpönyegének rejtekéből újabb busás ajándék került elő: a szintén régóta elveszett kicstár. A katonák nagyot markoltak a kétkoronás aranyakból, megtömték minden zsebüket. A maradékot másnap pedig, a koronához hasonlatosan szintén a nép elé tudták tárni: a testőrség hosszas nyomozással előkerítette az elveszett kicstárat.

## Színvallás és hatalomátvétel

    A nemzetközi és politikai színpadot a fent taglalt módon megtisztítva nem maradt semmi, mi megakadályozhatta volna, hogy a Sötét Druidák átvegyék a hatalmat az erdőszéli királyság felett, beteljesítve Shi'agom évszázados álmát: maradéktalanul térdre kényszeríteni egy országot a Káoszfa előtt.
Egy sötét éjszakán, nem sokkal vacsora után levetették megtévesztő álcáikat, és teljes mivoltukban a nép színe elé álltak. A mindenki által ismert Brystas arca rémületes átalakuláson ment keresztül, és az Utolsó Sheon felfedte valós kilétét.

A nép a koronahercegre nézett, remélve, hogy ő ura lesz a helyzetnek. Ám rémületükre mihelyst Wilfred előlépett, főt hajtott Shi'agom akarata előtt. A nép a katonaságra nézett, remélve, hogy véget vetnek a fenyegetésnek, ám Argoan és Altimor vezényszavára a katonák felsorakoztak a Sötét Druidák mögött, a nép ellenében.

Ami ez után következett, feltételezhetően az ország legsötétebb napjainak tudható be. A hitszegő katonaság korbácsokkal beterelte a népet a lakóvárba, és Shi'agom varázslatra szánta el magát. Háromszor körbesétálta a várat, miközben botjával ütemesen koppantott a köveken, évszázados varázsszöveget mormolva. Mikor körbeért így szólt:

*"Bűbájt helyeztem a házra, és amíg azt fel nem oldom, élő ember a küszöböt át nem lépheti, az ablakot át nem mászhatja."*

Az elkövetkezendő napok szadista rémuralomban teltek. Shi'agom csak akkor nyitotta ki a házat, ha a népet kényszermunkára kívánta fogni. Korhadó husángokból gigászi Káoszfa-rúnát rakatott ki a kert közepére. Az ország új urai minden alkalmat megragadtak, hogy sanyargassák a népet. Mindennapossá váltak a kínzások, csonkítások, megalázások.

## Végórák

A hegyhoni történelem ennek a sötét szakaszának egy tán még sötétebb vetett véget. A krónika más lapjai hosszasan taglalják, (fogják taglalni) hogy ezekben az években a Fejedelem Földje mennyire turbulens nemzetközi politikának adott helyet. Az egymás mellett élő három királyság viszonya valamelyik tengelyen szinte sosem volt békés. Az V. Birodalmi Év végére pedig a szomszédos királyságok szövetkeztek Hegyhon ellen, mivel II. Kalador sandeoni király feleségül vette I. Pereo torremori császárnőt.
Az önmagát belülről marcangoló Hegyhon aligha volt képes védekezni az ellene szövetségre lépett szomszédaival, és a bábkirályként tartott Wilfred számára sem az ország gyarapodása volt a legfőbb cél.

A sandeoni Kalador király ellenlábasai felvették a kapcsolatot a hegyhoni Wilford Smackkel, az egykori Hendzar mágus tanítványával, és meggyőzték az ifjú varázslót, használja tudását az ő javukra.
Smack hajlott az alkura, és félelmetes varázslatával halálra is súlytotta II. Kaladort. A varázslót a sandeoni katonák tömlöcbe vetették, ahol nem sokkal később halálát lelte. A gyásztól és bosszúvágytól őrjöngő Pereo császárnő azon az éjszakán hatalmas sereget vezényelt Hegyhon falai alá. Ballistával rombolták le a kapukat, de ahogy bemasíroztak a fővárosba, ellenállásnak nyomát sem lelték. Ágyaikból nem honvédő katonákat, hanem csonka, elgyötört polgárokat rángattak ki. Az egyesített torremori-sandeoni sereg megfosztotta a rémuralomtól elgyötört királyságot utolsó értéktárgyaitól is, majd a bosszúhadjárat távozott.

Az ostrom füstjének elültével a nép nem lelte nyomát korábbi zsarnokainak. Az ostromló katonák mind egy szálig végeztek a Sötét Druidákkal, és azok aljas szövetségeseivel. Egy testet nem leltek meg csupán, bármeddig keresték a romok között: az Utolsó Sheon, Shi'agom holttestét.

A mindenétől megfosztott Hegyhon a Birodalmi Év vége felé közelítve a romok eltakarításával és a holtak elszállításával foglalatoskodott napokon át. S azon a sötét éjszakán, mikor a megmaradt nép elszánta magát számtalan halottainak temetésére, a hegyhoni temetőbe vezető erdei úton fáklyákkal bandukolva a sokat rettegett hang szólott mindőjük füle hallatára. Ugyanaz a zöld-fekete köpönyeg libbent az ágak között, ugyanaz a csüngő totemekkel aggatott varázsbot koppant a mohás kövön, s ezek a szavak szólottak:

*"Én vagyok Shi'agom, az Utolsó Sheon. A Káoszfa földi küldötte, a Vészek Hozója, a Sötét Erdő Helytartója. Sosem lesztek tőlem biztonságban, hisz ott élek minden faág reccsenésében, az éj minden gyanús zörejében, mitől félve rezzentek össze. "*

## Megjelenése a hegyhoni kultúrában

A Káoszfa eseményei olyan mélyen rázták meg hegyhon népét, hogy éveken keresztül tabunak számított emlegetni is akár az Utolsó Sheont. Így érthető, hogy versek vagy dalok aligha születtek erről az időszakról.

A rémségeket viszont megörökíti az Ötödik Címerpajzs, amit ha az Ismert Birodalmakat járó utazó Árnyasvárba jut, élőben is megszemlélhet az országó falán.