Угода 17 вересня

**Угода 17 вересня,** також відома як **заколот проти Лафестів -** загальна назва для подій, що сталися протягом 17-18 вересня в Мезайс Луні та Новій Лотарингії. Рядом сторонніх наглядачів класифікується як державний переворот, здійснений військовими елітами Мезайс Луни та спричинений ліберальним бунтом і загальною нестабільністю в країні, якою скористалася військова верхівка. Офіційною владою Мезайс Луни позиціюється як угода між Рейною ді Лафест та офіцерами Дивізіон Льорнета й Королівської варти, тобто як легітимне зречення, а не усунення.

## Хід подій

### Мезайс Луна

#### Льорнет й Айзенхафен-на-Дюнкельті

У столиці та її місті-супутнику обстава була дещо напруженою 16 вересня в Льорнеті почалися ліберальні протести за зниження впливу Ді Лафестів на приватні підприємства й бізнес загалом. Проти них вийшли консервативно налаштовані натовпи під пиводом місцевої аристократії й інших провладних верств суспільства - як приклад, Спочатку мирні протести ігнорувалися, але потім почалися громадянські сутички, через що Дивізіон Льорнета і Королівська варта почали патрулювати місто, зупиняючи насилля серед протестувальників.

Доволі вірогідно, що протести спровокували невдоволені контролем олігархи та колоніальне товариство Міттельмунд, яких не влаштовував контроль Рейни ді Лафест стосовно бізнесу (вона вела достатньо жорстку державну політику в економічному житті суспільства).

Сили в Льорнеті та Айзенхафені були приблизно рівні, але влада ніяк не хотіла втручатися. Однак, попри все, Рейні довелося віддати наказ про розігнання протестів, коли мітингувальники-ліберали застосували вогнепальну зброю проти службовців Королівської варти, а їх умови поширилися на відсторонення Лафестів від трону.

#### Діманта

Діманта, другий центр Мезайс Луни, а також одне з найбільш ліберально налаштованих торговельних міст одразу піднялося на народне повстання. Центр міста був охоплений бунтом, однак Велика герцогиня Дімантська Вайолет ді Рістарте була супротивницею антимонархістських ідей та дотримувалася радикально роялістських поглядів - серед кабінету її радників були виключно віддані державі й монарху особи. Через це почався конфлікт - населення проти Королівської варти.

Спочатку тактика Королівської варти була достатньо спокійною. Вони тактично оточили основний натовп мітингу й видали умову - розійтися. Після невиконання цієї базової умови Вайолет віддала наказ застосувати для придушення повстання танковий гарнізон міста, що і було виконано.

Натовп намагався чинити опір варті, але, побачивши місячні танки, більшість "революціонерів" розбіглися.

#### Хейліге-Штатхен

У Хейліге-Штатхені ситуація була більш-менш стабільною. Деякі народні маси спробували вийти на протести за свободу підприємництва і забезпечення політичних свобод, але ці потуги були швидко придушені в консервативному суспільстві Хейліге-Штатхена - релігійному центрі Мезайс Луни й центрі Мезаріанства.

#### Гроссер-Дюнкельт

Звісно ж, така провінційна діра як Гроссер-Дюнкельт не могла тепло сприйняти ліберальні тенденції народного повстання. Попри те що Гроссер-Дюнкельт - місто середнього значення, у ньому не утворилося повстанського руху взагалі, навіть навпаки - мешканці виходили на мирні протести на підтримку монархії.

### Нова Лотарингія

#### Ранштат

Серед населення Ранштату протести не встигли навіть початися. Після звістки від Рейни ді Лафест щодо мітингу в Льорнеті генерал-губернатор Гізельберт фон Лотаринген ввів у місті комендантську годину та постійний міський і приміський патруль для варти. Ніхто не наважився навіть спробувати повставати в таких жорстких умовах, та й охочих до бунту було небагато - Ранштат є достатньо консервативним містом з панівною силою аристократії, а особливо - династії Лотарингенів.

#### Місто Нова Лотарингія

Ситуація мала б бути ідентичною Ранштату, однак щось пішло не так. Нова Лотарингія - великий торговельний центр з важким і шкідливо великим впливом торгівців й економічних еліт на внутрішню політику. Місцеве самоврядування підтримало протест і домовилося з місцевим осередком Королівської варти, який перейшов на їх бік. Гізельберт був однозначно обурений таким перебігом подій, тому одразу надіслав у Нову Лотарингію ноту протесту й ультиматум з вимогою припинити державний сепаратизм. Нова влада відхилила цей ультиматум. Власне, закінчилося все як і в Діманті - ввід танкового дивізіону, розгін протесту, але в трошки більшому масштабі. Таким чином, Гізельберт точно забезпечив збереження своєї влади та, до того ж усунення найближчих політичних опонентів у регіоні - впливових торгівців, а також колоністів Міттельмунда.

## Угода

Леді-протектор не мала змоги втримати всю повноту влади, коли народ настільки невдоволений її правлінням. Цим вдало скористалися військові офіцери й запропонували свою допомогу, в обмін на владу та інші плюси. Не знаходячи інших адекватних виходів, остання з правителів Лафестів пішла на згоду з аристократією та офіцерами.

За угодою формальна влада була передана новоствореному "Уряду Чотирьох" у складі:

1. Белла Кранела - до угоди - полковника Дивізіону Льорнета, помічника командира 1-ої БрОП "Залізний Лев". Він став фактичним лідером нового уряду;
2. Гізельберта фон Лотарингена - полковника Королівської Варти, командира навчального підрозділу НВУ МЛ, генерал-губернатора Нової Лотарингії, якому надали нові умови, щоб він увійшов до складу;
3. Паулюса фон Лотарингена - лейтенанта Дивізіону Льорнета, брата Гізельберта;
4. Вайолет ді Рістарте - Великої герцогині Дімантської, маршала Королівської Варти, командира 1-ої БрОП, що стала формальним лідером уряду з дозволу та запрошення Рейни ді Лафест.

Таким чином, формальним лідером Мезайс Луни стала Вайолет ді Рістарте, влада над Дивізіоном Льорнета була передана Беллу Кранелу. Гізельберт фон Лотаринген отримав практичну вигоду та помноження свого впливу на політику поза Новою Лотарингією.

Рейна ді Лафест частково зберегла політичний вплив та була збережена новою владою як цінний порадник, однак відправилася до Клостердорфа задля власної безпеки, де стала вести аскетичне життя в місцевому монастирі. Через деякий час її визнали святою у Мезаріанстві, завдяки чому вона була змушена переїхати до Хейліге-Штатхена, щоб очолити державну церкву й не дозволити розколу всередині неї.