Повітряна техніка

Повітряні сили Екзархату представлені двома основними напрямами розвитку - дирижабельний та антигравітаційний. Перший представлений, як не дивно, дирижаблями, що нагадують дирижаблі інших рас виключно наявністю легкого газу у якості підйомної сили та приблизними формами, в усьому іншому будучи абсолютно інакшими за конструкцією, а другий - різноманітними винищувачами, штурмовиками та бомбардувальниками, що піднімаються за рахунок антигравітації та переміщуються на енергетичних рушіях. Нижче наведено більш детальний опис обох напрямків та їх застосування:

### Дирижаблі

У часи Першого Екзархату являли собою основу повітряних сил (по причині малої розповсюдженості тоді-ще нещодавно винайдених винищувачів) та розподілялись класично на легкі (розвідка, рейди), середні (штурм, бомбардування, прикриття військ), важкі (стратегічне бомбардування, перевезення потужних видів зброї, мобільні командні пункти) та надважкі (усе вищеперераховане). Станом на тепер, відійшли на другий план через серійне виробництво винищувачів, проте все ще активно проектуються та використовуються, в основному як експериментальні платформи для унікального озброєння.

Ульторійський дирижабль відрізняється від своїх іноземних 'родичів' перш за все принципом конструкції - якщо у звичайних дирижаблях присутні балон з летючим газом та причеплена до нього гондола, в якій розміщений екіпаж, то нежива природа ульторійців дала змогу раціональніше використати внутрішній об'єм, через що усі системи апарату та екіпаж знаходяться прямо у балоні з газом, який по факту і є дирижаблем. Це дозволяє виграти зразу по кільком пунктам - по-перше, можливо спроектувати максимально ефективну аеродинамічну форму (через відсутність потреби у виступаючих частинах), по-друге, у дирижабля такої конструкції немає 'сліпих зон' для екіпажу, який може вільно переміщуватися по всьому корпусу, по-третє, для тих сміливців, що наважаться піти на абордаж наповненість внутрішніх відсіків непридатним для дихання газом стане відвертою несподіванкою, і при відсутності запасів повітря, така спроба буде приречена на провал. Другою важливою відмінністю є нестандартна обшивка - замість традиційної для інших укріпленої тканини або листового металу, які зовсім не тримають удар і схильні до займання / перегріву, у дирижаблях Екзархату застосовується покриття з мінеральних пластин або просунутих сплавів - найпопулярнішими варіантами є кварцові плити, дорожчими, але ефективнішими - пласталь та арканіт. По горизонталі ці апарати рухаються за допомогою термо- або електро-реактивних двигунів, розміщених у задній частині корпусу. Таке рішення дозволяє позбутись потреби у 'навісних' гвинтових двигунах та забезпечує стабільніший і швидший рух. Для менших дирижаблів цілком достатньо стандартного хвостового оперення по принципу інших рас (з необхідними змінами під місце для сопел двигунів), а от важчі і крупніші моделі вимагають майже повноцінних крил-стабілізаторів, які полегшують утримання в повітрі. Такі крила зазвичай розміщені майже паралельно корпусу та мають дуже гострі кути стріловидності (до 20 градусів).

Наразі, поділяються на два типи - стандартні (не мають ніяких особливостей, виступають в якості запасного авіафлоту на менш пріоритетних напрямках, хоча все ще здатні на рівних воювати з усіма потенційними противниками) та спеціальні (найсучасніші проекти, зазвичай призначені в якості платформи для експериментальної зброї, важко броньовані та активно застосовуються у передових військах).

До перших належить уся L-серія, що представлена різноманітними транспортами, розвідниками та бомбардувальниками, а до других - унікальні машини по типу Х-54.

НИЖЧЕ НАВЕДЕНО ВИТРИМКУ З КЛАСИФІКАЦІЇ УЛЬТОРІЙСЬКОЇ ТЕХНІКИ АВТОРСТВА в-н. АННАТАРА КРІ'ФАЛЬШАРМА

Проект 54 (Х-01 ‘Передвісник’)

* Розміри - 120 x 71 x 20
* Рушій - два фазових випромінювачі
* Озброєння - важкі сфокусовані розрядні установки ‘Тесла - 35’, широтний пробійник ‘Ватт - CD’, можливий підвіс бомб або надважких ракет ‘Молот’.
* Додаткове оснащення: генератор змінних електричних полів для контролю погоди.
* Броня - важкі композитні пластини з кераміки, укріпленого сланцю, алхімічного незераку та арканітові щити.
* Підсерії: немає даних.

Екіпаж: пілоти, штурман-навігатор, механіки, стрільці-ракетники, червоний формотворець, електро-формотворець, оператор гармат, два взводи штурмовиків, взвод метеотворців.

Доповнення: проект спареного дирижабля, що був призначений для випробувань генератора полів з метою контролю погоди. Так як генератор займає доволі багато місця, довелось використовувати двобалонну схему та вкривати корпус важкими арканітовими щитами, через що значно зросла маса і виникла потреба у встановленні довгих допоміжних крил та двигунів іншого типу. Випробування завершились успішно, генератор довів свою виняткову користь у формуванні сприятливих погодних явищ для ведення бою на наших умовах, а його побічна функція у вигляді можливості скидати накопичену енергію у вигляді однократного потужного пробою по колу виявилась чудовим захистом проти тих ворожих атак, які є вразливими до електрики (зокрема, вибухових снарядів та абордажних команд). Крім стандартного екіпажу, комплектується взводом метеотворців для роботи з генератором і двома підрозділами штурмовиків у спеціально модернізованих обладунках для ведення бою в умовах потужних статичних полів навколо дирижабля. Станом на тепер, збудовано два прототипи, один з яких застосовувався в ході війни з лапокрайськими хаоситами-відступниками і показав більш ніж адекватні результати.

КІНЕЦЬ ВИТРИМКИ