Charles 8. (Konge af Bretonnia)

**Charles Alexandre Louis Achille Toussaint Étienne Candide de Bourbon** (1. Aestus 256 5E –), også kendt som **Charles de la Tête d'Or** og **Charles l'Affable** er konge af Bretonnia af huset Bourbon siden 271 5E, hvor han besteg tronen som blot 15-årig under sin tyranniske farbror Gaston de Bourbon, Hertug af Gascognes, regentskab. Charles er - som hvilken som helst af hans undersåtter “beredvilligt” vil berette - utvivlsomt den bedste og mest storslåede konge, der nogensinde har siddet på Bretonnias trone. Han er en ung, ambitiøs og grandios monark, der siden Gastons død i 277 5E har søgt at centralisere magten i landet yderligere om sin person, fortsat sine forgængeres ekspansionspolitik og videreført det storslåede, iscenesatte og pompøse hofliv ved Oisillon. Han er gift med den henrivende Vittoria af Lucca, som er hans anden hustru, og har endnu ingen arvinger. Hans fremmeste rådgiver og nærmeste konfident er den umådeligt mægtige og indflydelsesrige førsteminister kardinal Dumourieux.

Charles 8. er søn af kong Charles 7. af Bretonnia og Theresa af Aurelien. Ved hans fødsel havde hans været gift i 21 år og hans mor havde oplevet fire dødfødsler mellem 238 og 250 5E. Ledende samtidige betragtede ham derfor som en guddommelig nådegave og hans fødsel som gudernes mirakel (de eksalterede historieskrivere har det med at glemme hans tre år ældre storesøster prinsesse Madeleine). Charles har modtaget den fineste uddannelse penge kan købe i sprog, statsret, historie og musik, men foretrak dans, jagt, idræt og krigskunst. De mange adels- og bondeoprør i tiden mellem 268 og 273 5E har sat sine stærke præg på hans barndom og ungdom. Rigsopløsning truede, og kongen var flere gange i livsfare, hvilket tændte hans besættelse efter at samle magten, styre adelen og holde dem tæt omkring kronen.

Muligvis har disse erfaringer bidraget til kongens voldsomme humørsvingninger: Han kan være ekstremt opstemt og energisk når han blive grebet af stemningen og kan til tider udvise en endda betragtelig mængde af kompetence og interesse i rigets anliggender fra krigsførelse til religion og finanser. Disse ihærdige perioder er dog flygtige og ofte er han langt mere optaget af simple og mere sensuelle glæder som god mad, dans, teater, jagt og amourøse forhold til adelskvinder og de mere charmerende  medlemmer af paladsets kvindelige personale. Han er til sin store vrede og ærgrelse ved at miste sin slanke, ungdommelige figur, om end ingen tør nævne denne kendsgerning foran ham. Han er dog bestemt fortsat en flot mand og kan være en fremragende samtalepartner. I sine anfald af letargi kan kongen være hadsk, hvis han tilnærmes under officielle omstændigheder og kan let finde på ubesindigt at beordre skrækkelige straffe bekomme de, der pådrager sig hans vrede ved at kalde hans opmærksomhed væk fra mere presserende anliggender. Modsat kan han - når han har bestemt sig for at riget kalder - blive voldsomt forarget når folk omkring ham ikke er i stand til at erkende omfanget og vigtigheden af hans royale pligter. De dramatiske omkringvendinger er fuldkommen uforudsigelige og nogen gange kan Charles tårevædet begynde at give nogen en uforbeholden undskyldning førend han øjeblikket efter beordrer vedkommende halshugget.

Charles har tre ægte søskende: sin ældre søster Madeleine og to yngre halvbrødre, Gaspard og Louis. Madeleine er gift med François de Semblancy, Generalmarskal af Bretonnia og storhertug af Lyonnais. Charles er i jævnlig kontakt med sin søster, som han forguder takket være en barndom i nær kontakt. Madeleine er tilsvarende en stærk støtte af sin lillebror og arbejder ihærdigt for at holde den handlekraftige generalmarskal loyal over for tronen. Gaspard de Bourbon, Dauphin af Bretonnia, er kongens ældste halvbror, søn af kong Charles 7. og hans anden hustru Karolina af Karpatien, og er - så længe sin ældre halvbror er barnløs - Bretonnias dauphin (kronprins). De to brødre kan ikke udstå hinanden. Kongens yngre halvbror er den 17-årige Louis de Bourbon, der, modsat resten af sin familie, er kendt for sin oprigtige fromhed og ansvarlighed. Charles elsker sin yngste bror højt og det rygtes at han ønsker ham en gejstlig karriere, så han ikke længere vil være involveret i tronfølgen og de kampe, der omgiver den.