Šamari državnim gostima

Je li doista trebalo primati, tako srdačno, takve prijatelje

Ceausescu je, eto. strijeljan, Živkov je zbačen, Husak napokon odbačen. Oni su dolazili u našu zemlju kao vode »prijateljskih zemalja i partija«, na razgovore koji su bili »konstruktivni i plodni«, odvijali se »u duhu međusobnog razumijevanja i uvažavanja« i tome slično. Znalismo u takvim prilikama, i oni koji su ih primali i mi koji smo to trpjeli, kakvi su nam ti prijatelji i što čine u svojim zemljama. Međunarodna politika ima, dakako, svoje zahtjeve i naša nije jedina koja je tako postupala: i Mitterrand je nedavno bio u Sofiji, Charles de Gaulle je uoči svoga pada bio u Bukureštu, mnogi drugi su odlazili u Prag. Političke obaveze nisu, međutim, obaveze kulture: znali smo što gosti koji dolaze u »prijateljsku i državnu posjetu« čine kulturi zemalja u kojima vladaju. Tako su nastale poruke koje ovdje objavljujemo.

Uoči najave dolaska ili na početku posjete »drugova« poput Ceausescua,Husaka i Zivkova (ne samo njih, ali oni su sad najaktualniji), slana su pisma ambasadama dotičnih zemalja u našoj zemlji, centralnim komitetima ili skupštinama u njihovim državama, samim gostima osobno. Zahvalan sam međunarodnom PEN-u koji mi je pomogao svojim posredovanjem da neka od njih lakše dođu do instancija kojima su namijenjena ponekad i do same javnosti (ono koje osuđuje Ceausescua objavili su svojedobno mađarski listovi u Americi i Francuskoj, podršku zatvorenomHavelu prenijele su ilegalne Petlice u Pragu itd.).

Uoči najave dolaska ili na početku posjete »drugova« poput Ceausescua,Husaka i Zivkova (ne samo njih, ali oni su sad najaktualniji), slana su pisma ambasadama dotičnih zemalja u našoj zemlji, centralnim komitetima ili skupštinama u njihovim državama, samim gostima osobno. Zahvalan sam međunarodnom PEN-u koji mi je pomogao svojim posredovanjem da neka od njih lakše dođu do instancija kojima su namijenjena ponekad i do same javnosti (ono koje osuđuje Ceausescua objavili su svojedobno mađarski listovi u Americi i Francuskoj, podršku zatvorenomHavelu prenijele su ilegalne Petlice u Pragu itd.).

Upućujući ih, znali smo kako je ponekad jadan ili smiješan pojedinac u takvim prilikama (imao sam pred očima lice iz romana S. Belovva: nervoznog Mosesa koji srdito piše značaj nicima i ne dobiva odgovora). Postoji i onaj drugi primjer, biblijski:Sodoma i Gomora se može spasiti pravednim glasom, makar i jednim. Moj istup u takvim prilikama nije bio jedini. Mnogi su medu nama slično mislili. Kultura je dužna pokazati svoju razliku u mišljenju, u stavu. Branili smo tako, medu inim, Vaclava Havela pišući u nekoliko mahova molbe ili peticije (a kako bi drugačije, što smo drugo mogli?). Kad je Saharov bio prognan u Gorki upućena mu je javna podrška (njegov ćemo odgovor objaviti u nekoj drugoj prilici). Tražili smo rehabilitaciju Dubčeka kad je to izgledalo naivno ili apsurdno. Za takve su nas stvari, u to vrijeme (ovdje, u našoj zemlji), pojedinci na istaknutim političkim funkcijama nazivali disidentima ili, pogrdno, peticionašima. Kultura to ne bi smjela zaboraviti, niti lako oprostiti.

Ambasada jedne istočnoevropske zemlje u Jugoslaviji, čiji nam jedržavnik došao u prijateljsku posjetu, protestirala je i odgovorila (pošto je primila poruku koju navodim) da je, umjesto dobrodošlice, njihovu državniku opaljen šamar. Tu riječ stavljam u naslov. Tako su vjerojatno mislili i oni koji su ih dočekivali izražavajući na razne načine negodovanje. Naš zakon strogo zabranjuje vrijeđanje stranih državnika. Je li, međutim, posrijedi vrijeđanje ili samo istina? Kultura ima pravo, u istinskoj demokraciji, da postavlja politici takva pitanja: je li doista trebalo primati, tako srdačno, takve prijatelje?

Nismo svi jednako krivi ni zaslužni za ovo što jest. Neki zapisi i zahtjevi pokazuju možda uzroke i posljedice onogšto će se dogoditi, čemu smo danas svjedoci. Narodnoj skupštini Rumunjske, Bukurešt (Nicolae Ceausescu, predsjednik) Najavljena je, još jednom, »službena prijateljska posjeta« Jugoslaviji predsjednika Rumunjske i generalnog sekretara Komunističke partije Rumunjske Nicolae Ceausescua.

Nismo svi jednako krivi ni zaslužni za ovo što jest. Neki zapisi i zahtjevi pokazuju možda uzroke i posljedice onog što će se dogoditi, čemu smo danas svjedoci. Narodnoj skupštini Rumunjske, Bukurešt (Nicolae Ceausescu, predsjednik) Najavljena je, još jednom, »službena prijateljska posjeta« Jugoslaviji predsjednika Rumunjske i generalnog sekretara Komunističke partije Rumunjske Nicolae Ceausescua. Teško je reći koga bi takva posjeta morala obradovati, bilo u Rumunjskoj ili u Jugoslaviji, i ćemu zapravo ona služi. Novinska agencija TANJUG saopćava nam na uobičajeni način da će »u odvojenim razgovorima, koje će s gostom voditi' predsjednik Predsjedništva Jugoslavije i predsjednik Predsjedništva Centralnog komiteta Saveza komunista Jugoslavije, biti nastavljen bogat i intenzivan već tradicionalan dijalog na najvišem nivou između dvije susjedne zemlje, koji će dotaknuti stanje i perspektive jugoslaven- sko-rumunjskih odnosa i mogućnosti njihovog daljeg unapređenja, kao i aktualnih međunarodnih pitanja i razvoja u jednoj i drugoj zemlji. . .«

Taj »bogati i intenzivni dijalog« izosta- vit će mnoge bitne stvari, koje bi Nicolae Ceausescu trebao da čuje u doista »prijateljskoj zemlji« od onih koji su stvarno prijatelji Rumunjske, rumunjske inteligencije koja je ostala u domovini ili je otišla iz nje, njezinih zahtjeva za drukčijim položajem u društvu i u kulturi. Kulturna razmjena između Rumunjske i Jugoslavije, rumunjske kulture i kulture | Evrope (ne samo zapadne nego čak i onej istočne), vrlo je ograničena i krnja: raz-i mjenjuje se samo ono što »odgovorni za! kulturu« dopuštaju da se razmijeni. Imevanjem sela u Transilvaniji, u kojoj živi oko dva i pol milijuna stanovnika raznih nacionalnosti, najviše Mađara, zatim Nijemaca, Srba. Ukrajinaca. Hrvata, Bugara, koji tu zajedno s Rumunjima prebivaju stoljećima, izaziva strepnju u okolnim zemljama i zaprepašćenje u svijetuf. . .)

Staljinističke formule koje smo slušali diljem stoljeća pokazale su se ispraznim i lažnim. Vi ostajete, na kraju stoljeća, leđnim od posljednjihbranilaca njihove ispraznosti i laži. Pratili smo kako se u Rumunjskoj brišu imena sela na jezicima nacionalnih manjina Sad kanite izbrisati i sama ta sela. Identitet nacionalnih manfina obilježavala je veza s kulturom seoskog tipa. Brišući tu kulturu izbrisat ćete i manjine. To odgovara i vašem shvaćanju sela u socijalizmu i samog socijalizma. Socijalizam s ljudskim licem neće - uvjeravam vas - nikada oprostiti postupke te vrste 'realnom socijalizmu'. Vama je, predsjedniče. Rumunjske Republike, prošlo sedamdeset godina Prošlo je gotovo četvrt stoljeća otkako ste na vlasti. Ne kanite prepustiti vlast drugima.

Ne pomišljate o odlasku, pogotovo ne o ostavci.Ružna je slika društva i režima u kojima vladari prestaju voditi narod tek na samrtnom odru, vladajući partijom i zemljom kao nezamjenjivi i nužni vode. Rumunjski narod prolazi teške godine pod takvom vlašću.

Zagreb 8 VIII 1988