Jætte

**Jætter** (ental **jætte** [ˈjεdə]; norrønt: *jötunn* [ˈjɔtunː], eller med normaliseret akademisk stavning *jǫtunn*, flertal *jötnar*/*jǫtnar* [ˈjɔtnɑr]) er en fællesbetegnelse for en række uddøde overnaturlige væsener fra den nordiske mytologi, som de spillede en afgørende rolle i. De var hovedsageligt knyttet til den vilde natur og naturkræfter, som fx sne, kulde og ild. Deres hjemverden var Udgård, en af de ni hjemverdener på træet Yggdrasil i den nordiske kosmologi. Jætterne var ofte guders og asers modstandere, men intet tyder på, at de reelt var onde væsener. De var snarere repræsentanter for den vilde og utæmmede natur.

I myterne stammer alle jætter fra urvæsenet Ymer, som var en frostjætte, og er resultatet af ukønnet forplantning fra denne jættes krop. Ymer blev senere dræbt og hans krop splittet fra hinanden, så den kunne bruges til at skabe de ni verdener i den norrøne kosmologi. Jætterne overlevede dette ved at sejle gennem en stormflod af Ymers blod. Guderne stammede også fra Ymer, men var kommet til gennem kønnet forplantning.

Ved Ragnarok blev alle jætter udryddet.

## Anatomi

Af udseende kunne jætter både være helt utroligt smukke og menneskelignende, men også hæslige og frastødende. Mange lignende afskyvækkende, troldelignende uhyrer med mareridtsagtige ansigter og glasskårsagtige tænder og kløer. Nogle af dem var små som aber, andre på størrelse med huse. Guden Loke var et bud på en pæn, menneskelignende jætte.

## Typer af jætter

I selve den nordiske mytologi optræder mange forskellige udtryk for forskellige overnaturlige væsener, der senere er blevet tolket som værende jætteslægt. Heraf optræder blandt andre ildjætter. De eneste jætter, som er nævnt i *Den Store Djævlekrig* er hovedsagelig hæslige troldelignende jætter, hvoraf der både er små abeagtige jætter og kæmper på størrelse med huse, begge blot benævnt som "jætter". Loke, som af jætteslægt men ligner et menneske, og ildjætten Surt, er også nævnt.

## Mytologisk baggrund

Ifølge nordisk mytologi stammer alt levende fra urjætten ved navn Ymer, som var en kæmpe frostjætte. De fleste tidlige jætter, som han er ophav til, var frostjætter som ham selv. Ifølge kapitel 5 i *Gylfaginning* eller *Gylves forblænding*, en bog fra Snore Sturlussons værk *Den Yngre Edda*, opstod Ymer selv i det oprindelige gabende tomrum Ginnungagap (norrønt: "gabende kløft"), da rimen fra den isnede verden Niflheim, der ligger nord for Ginnungagap, og varmen fra den flammende og første eksisterende verden Muspelheim, beliggende syd for Ginnungagap, mødtes i tomrummet, hvormed rimen tøede op og dryppede intenst ned i Ginnungagap og faldt ned i skikkelsen af Ymer. Ymer ernærede sig i lang tid på fire floder af mælk, der strømmede fra patterne på urkoen Audumbla, som selv var opstået fra dråber, der faldt ved siden af Ymer.

Gennem ukønnnet forplantning fødte Ymer væsener ud af sine armhuler, inklusive jætter der var både grimme og smukke, og enten hans fødder eller hans ben avlede med hinanden og fødte endnu flere væsener. I mellemtiden slikkede Audumbla en mand ved navn Borr, den første af aserne, fri fra de salte rimsten, hun levede af. Efter flere jættegenerationer blev guder som aserne Odin, Villi og Ve født, der også var beslægtede med Ymer, og de dræbte Ymer og brugte hans krop til at bygge de ni verdener. Hans blod blev til havene, hans hår til træerne, hans knogler til bakkerne, bjergene, klipperne og jorden, hans hjerneskal til himlen og hans hjerne til skyerne. Omkring en af disse verdener, som de kaldte Midgård, placerede de en beskyttende "mur" af Ymers øjenbryn.

Ifølge den nordiske mytologi stammer alle levende væsener fra urjætten Ymer, som selv var en frostjætte. De fleste af disse væsener var frostjætter. Gennem ukønnet formering fødte han for eksempel væsener, inklusive jætterne, der var både grimme og smukke, ud af hans armhuler, og enten hans fødder eller hans ben avlede med hinanden og fødte endnu flere væsener. Efter flere jættegenerationer fødtes guder som Odin, Villi og Ve, og de dræbte Ymer og brugte hans krop til at skabe verdenen. Hans blod blev til verdenshavene, hans hår til træerne, hans knogler til bakkerne, bjergene, stenene og jorden, hans hjerneskal til himlen og hans hjerne til skyerne. Rundt om den nye verden, som de kaldte Midgård, placerede de en beskyttende "mur" af Ymers øjenbryn.

De de de to første mennesker, Ask og Embla, af drivtømmer. Derefter levede størstedelen af jætterne i Jotunheims hjemverden (oldnordisk: *Jǫtunheimr*, "jætternes hjem/hjemverden"), nogle gange kaldet Udgård (oldnordisk: *Utgarðr*). I skandinavisk folklore gav den uvished der omgav jætterne anledning til negative portrætteringer af væsener, og de blev ofte skildret som værende hæslige, troldske og onde, og som asegudernes evige modstandere, selv om nogle af dem hjalp og støttede guderne. Alligevel er der tegn på, at de norrøne folk ikke anså jætter som væsener, der var onde af natur, men i som repræsentanter for den utæmmede natur og naturkræfter. Nogle gange er de også blevet skildret som kaosuhyrer, dog er det oftest væsener som Fenrisulven og Midgårdsormen, som bliver beskrevet med det ord.

Ifølge folklore og folketro, prosateksterne i Snorri Sturlusons *Den yngre Edda*, digtene i *Den ældre Edda* og teksterne i de islandske sagaer, lever jætterne i hjemverdenerne Jotunheim (eller Udgård), Muspelheim og Niflheim. Jotunheim er hjemverdenen for størstedelen af jætterne hvoraf i mytologien er nævnt lerjætter (fra norrønt *leirjötnar*, ental *leirjötunn*), bergiser, bjergriser, bjergfolk eller bjergjætter (fra norrønt *bergrisar*, ental *bergrisi*), havjætter (fra norrønt *sjórisar*, ental *sjórisi*), vindturser, stormturser, vindjætter eller stormjætter (fra norrønt *vindþursar*, ental *vindþurs*), rimturser eller frostjætter (fra norrønt *hrímþursar*, ental *hrímþurs*) og ildjætter eller ildturser (fra norrønt *eldjötnar*, ental *eldjötunn* eller *eldþursar*, ental *eldþurs*). Ildjætterne siges at stamme fra Muspelheim og frostjætterne er fra Niflheim.

Trold (norrønt *trollar*, ental *troll*) er også et udtryk som anvendes om *jætter*. Det er også muligt at alle udtrykkene beskriver vidt forskellige væsener, som skal ses som fuldstændig adskilte arter.

## Referencer

### Referencer til bøger i *Den Store Djævlekrig*

1. ↑ 1,0 1,1 Kenneth Bøgh Andersen. *Den faldne djævel*. Høst & Søn. 2016.
2. ↑ Referencefejl: Ugyldigt `<ref>`-tag; ingen tekst er angivet for referencer med navnet `DFDjævel`

## = Noter

1. ↑ Kenneth Bøgh Andersen har researchet kilderne til den nordiske religion og mytologi, idet han med sin beskrivelser af jætterne bider mørke i, at det ikke er alle jætter, som har kæmpestørrelse.