Studna

Třetí kapitola knihy **Nevyzpytatelné jsou cesty** osudu představuje posledního z trojlístku hlavních hrdinů – hraničáře **Sebase z Psinhec** a jeho osudové setkání s **Pipinem**. Dvojice se poté vydá na cestu do **Stříbrouch**.

**Následující řádky vyzrazují podrobný děj kapitoly**:

Je noc a hořícího ohniště sedí hraničář **Sebas** a v myšlenkách se zaobírá touhou po pomstě. Jeho rodištěm je malá horská vesnice **Psinhec**, již před třemi měsíci opustil, aby se vydal po stopách **Aklese**, svého staršího bratra. Ten totiž chladnokrevně zavraždil jejich společného otce, zabil Sebasovi psa a aby toho nebylo málo, tak ještě ukradl prastarý artefakt – **kámen Lathzu**.
SPOILER: Posvátný kámen Lathzu je ve skutečnosti „mimozemskou formou života“, která čerpá energii ze svých věřících. Tato skutečnost je poprvé zmíněna ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy** konkrétně v kapitole **VII. Tři jezdci apokalypsy**. / Autoři se při tvorbě této modly nechali inspirovat fragmenty meteoritu nalezenými v mongolské části pouště Gobi v roce 2018. / Sebasův pes se nazývá **Inue** a jeho jméno se v knize poprvé objeví až v kapitole **VIII. Cesty osudu**, kde hrdinové putují po mlžné stezce. / Inue je slovní hříčka v japonském jazyce, kterou vymyslel Nathaniel, když jméno psa úmyslně zapsal jako 犬餌 (pes, žrádlo). / Pes se měl původně jmenovat Inuki, podle psího ducha patřícího Yazuhire Nekoi z mangy X/1999.

Sebas neměl bratra nikdy moc v lásce, protože musel celý život kráčet v jeho stínu. Akles byl totiž vždycky silnější, rychlejší a všeobecně mnohem oblíbenější než on. Jeho nenávist o to víc přiživuje, že smrtelně raněný otec staršímu synovi s posledním dechem vše odpustil. Hraničář se odmítá řídit otcovým přáním tj. rozumně si s bratrem promluvit, až ho najde, a místo toho chce Aklese bez milosti zabít. Sebas má u sebe otcův jedenapůlruční meč, jímž Akles hlavu rodiny zavraždil. Oba synové i jejich otec byli členy řádu **Strážců kamene Lathzu** a jejich úkol spočíval v ochraňování tohoto bohy seslaného artefaktu.
SPOILER: Ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**, konkrétně v kapitole **V. Štěstí je krásná věc**, Sebas o meč přijde, když mu ho zlomí vyhazovač ze **Stříbrného závoje**.

Hraničář je zdatný stopař a střelec, jemuž na rozdíl od Pipina nebo Eiri nečiní potíže obstarat si v lese potravu. Nad ohněm si opéká čerstvě uloveného králíka, na něhož ho však díky mrzuté náladě, přechází chuť. Sebas se během spílání bratrovi drží za pravé předloktí, kde má vytetovaný symbol Strážců kamene Lathzu, který však pod zbrojí není vidět. Když za sebou Sebas uslyší z lesa neznámé kroky, vyskočí ihned na nohy a nebojácně tasí. V další chvíli se ze tmy vynoří trpaslík ve špinavém rouchu a zhroutí se mu k nohám.
SPOILER: V kapitole **VII. Krvavý náhrdelník** se Sebasovi do předloktí zakousne jeden ze dvou černých psů **medvědodlaka**. Ten hraničáři ránu následně zacelí s pomocí kouzla, pro které čerpá sílu z obsidiánové sošky démona **Andarse**. Sebasovi zůstane na předloktí nepěkná jizva, jež z velké části zasahuje i do tetování **Strážců kamene Lathzu**. Hraničář tuto změnu posléze vnímá jako „znesvěcení posvátného symbolu“. Tetování získávají strážci po absolvování iniciačního rituálu, jehož součástí je „ohlazení kamene Lathzu“ v malém korýtku ve skále. Během této činnosti je nezbytné, aby se kamene dotýkali holýma rukama. (Podrobnosti iniciačního rituálu jsou popsány ve druhém díle **Tři jezdci apokalypsy**, konkrétně v kapitole **VII. Tři jezdci apokalypsy**.) „Leštěním“ dochází k tomu, že se úlomky kamene zanášejí do těl strážců, čímž vzniká pouto mezi nimi a kamenem Lathzu. Přímý kontakt osoby, s částečkami kamene Lathzu (mimozemské formy života) v krvi, s magií démona Andarse (bytost z jiného světa) má pro dotyčného člověka nedozírné následky. Proto hraničáře zjizvená ruka průběžně svědí, pálí i bolí. / Proces „leštění kamene“ je odkazem na práci C. G. Junga, který tento motiv spojuje s bytostným Já.

S dalším odstavcem se vracíme k *elfovi* Pipinovi, který nedobrovolně opustil sedlo při útěku ze Zlatouch a po dlouhé čtyři dny bloudil lesem. Bez otcova nože si nemá, jak ulovit jídlo a **Matka Příroda** mu sesílá jen další halucinace z hladu. Nohy má plné puchýřů a jeho hábit je plný hlíny a bodláčí, skoro to vypadá, že začal s Matkou Přírodou skutečně splývat. Vtom v dálce spatří spásné světlo ohně a zamíří k němu, nepřemýšleje o možném nebezpečí. Vůně pečeného masa ho pouze utvrdí v tom, že jedná správně. Za jídlo by v té chvíli vyměnil i možnost vyspat se v měkké posteli.
SPOILER: V následující kapitole **IV. Stříbrouchy** Pipin vymění staré roucho za nové, v tomtéž odstínu modré, leč se zlatou výšivkou hvězd na lemech.

Sebas mu pomůže na nohy a dovolí mu, aby si k němu přisedl u ohně. Následně se ho začne vyptávat, co je zač a kde se tam vzal. Pip se začne ládovat králíkem a představí se jako elfí kouzelník. Hraničář si myslí, že je trpaslík padlý na hlavu, ale nijak to nekomentuje, neb během cesty potkal již nejednoho podivína. Požádá *elfa*, aby mu tykal a vysvětlí mu, že je hraničář, což znamená, že loví zvířata i příšery. Pip ho začne obdivovat a pochlubí se mu, že on lovil krysy. Sebas se nad tím ušklíbne a neodpustí si poznámku, že krysu občas zakousl jeho pes. Kouzelník reaguje slovy: „Vy máte psa?“
SPOILER: Kapitolu doprovází jedna z ilustrací **Adama Windsora**, na níž jsou zpodobněni právě Sebas s Pipinem u ohně, přičemž elf tam ukazuje na králičí pečeni. Pod obrázkem je právě citace textu: „Vy máte psa?“ vykulil Pipin oči.

Hraničáři není otázka příjemná, avšak kouzelník si jeho zakaboněný výraz vyloží po svém a otáže se, zda psa snědl. Sebas nevěří vlastním uším, ale chce od něj mít klid, tak mu odpoví, že psa mu zabil bratr. Pipin se dál zaobírá myšlenkami na jídlo a poté začne hraničáři vyprávět o svém dobrodružství ve Zlatouchách. Samozřejmě mu vyblije i to, že je hledaný a je na něj i na Eiri vypsaná odměna. Sebas v tom uvidí svou příležitost a rozhodne se, že vezme kouzelníka s sebou do města, aby ho tam mohl vydat spravedlnosti a shrábnout peníze. Pipinovi řekne, že ho odteď bude ochraňovat a doprovázet, protože jsou přátelé. Naivní *elf* mu uvěří a usne.
SPOILER: Ve druhé díle **Tři jezdci apokalypsy** konkrétně v kapitole **III. V nouzi poznáš přítele** Sebas oba své druhy skutečně udá a vyzvedne si za ně peníze u **Orina**, komorníka purkrabího ze Stříbrouch. Bohužel k jeho smůle jsou peníze očarované, což posléze zjistí v kapitole **IV. Špinavé iluze**, když navštíví luxusní podnik zvaný **Stříbrný závoj**.

Dalšího rána dvojice vyrazí pěšky směr město **Stříbrouchy**, ve kterém ani jeden z nich nikdy předtím nebyl. Sebas zná cestu od poutníka, kterého potkal před setkáním s Pipinem. Nejprve však dorazí do vesnice **Měďouchy**, která se teď hrdě nazývá městem. Sebas je zaslepený vidinou snadného zbohatnutí a chce koupit koně, aby mohli co nejdříve dojet do Stříbrouch. Neuváženě zapůjčí kouzelníkovi měšec a pošle ho na nákupy, zatímco sám si sedne do hospody. Jenže Pipin se dlouho nevrací a tak ho jde hraničář, v neblahé předtuše, hledat.

Za nedlouho Pipina najde, jak sedí na lavičce na náměstí a hraje si s něčím v ruce. Sebas se rozčílí a začne se dožadovat vysvětlení. Kouzelník mu odsouhlasí, že si pamatuje pro co ho poslal, leč koupě koní mu přišla zbytečná a tak jim raději pořídil něco mnohem užitečnějšího – **přesýpací hodiny**, za které utratil všechny peníze. Hraničář se nervově zhroutí a rve si vlasy, protože to byly jeho celoživotní úspory. Pip mu chce udělat radost a tak mu přivede osla, kterého odváže od nedalekého vozíku s tuříny. Muž, jemuž zvíře patří začne křičet, že ho okradli a za chvíli už se na ně žene celá vesnice. Sebas popadne Pipina i osla a dá se na útěk.
SPOILER: Pipin je schopný díky přesýpacím hodinám určit přesný čas a to na zrnko přesně. / Autoři existence tohoto předmětu taktéž často používají k vyjádření časového posunu např. v kapitole **VI. Bratříčku, kde jsi?** "...poté co Pipin přetočil v ruce přesýpací hodiny..."

Hrdinům se podaří před vesničany uprchnout do lesa, kde se vyčerpaný Sebas svalí pod strom. Uřícený Pipin vypije celou čutoru a pak se klasicky začne vyptávat, proč museli tak rychle odejít apod. Hraničář si zoufá, co hrozného komu udělal a *elf* mu nabídne, že se na to optá Matky Přírody. Pak se rozhovor opět stočí k útěku – Pip si stěžuje, že málem vypustil duši, zatímco Sebas mu připomene, jak si hrozně pšouknul a zahnal část vesničanů. Kouzelník obviní hraničáře, že je to jeho vina, protože mu připravil k snídani vejce a přinutil ho k rychlému pohybu, který mu škodí. Potom se odejde modlit pod strom.

Sebas si mezitím prohlédne osla a usoudí, že je to stará herka, již raději přenechá Pipinovi. Ten je z „dárku“ nadšený a začne se na zvíře drápat. Osel nespolupracuje a odmítá se hnout. Hraničář se mu začne vysmívat a vybízet ho, ať se jde poradit s Matkou Přírodou, co má dělat. Pip ho poučí, že síla Matky Přírody je nezměrná a cesty, které staví jsou nevyzpytatelné, a proto by ji chodec neměl brát na lehkou váhu. Sebas ho ujistí, že žádná božstva k životu nepotřebuje, neboť má svůj luk, kterým nikdy neminul. *Elf* podkopne jeho ego, když opáčí, že i to je dílem Matky Přírody.
SPOILER: O několik stránek dál se Sebas netrefí a luk ve vzteku přerazí o studnu.

Dalšího rána vyrazí dvojice opět na cestu. Pipin jede na oslovi, kterého „geniálně přelstil“ s pomocí mrkve zavěšené na klacku. Zeleninu ukradl z vozíku z tuříny, kde byl uvázaný osel, v domnění, že to nikdo nepozná a nebude ji shánět. Osel Pipina průběžně shazuje a mrkev mu vždycky sežere. Nakonec se přežrané zvíře zastaví uprostřed opuštěné vesnice, kam hrdinové původně neměli vůbec namířeno. V rozpadlých chatrčích sice nic neobjeví, ale v osadě se nachází kamenná studna, již považují za spásu, neboť jim díky Pipinově žíznivosti neustále dochází voda.

Sebas se obává, aby ve studni nějaká voda vůbec byla, a hlavně, aby byla pitná. Pipin ho ujistí, že Matka Příroda by je určitě nenechala zemřít na takovém ponurém místě. Pesimistický hraničář začne spouštět okov do hlubin a handrkuje se s *elfem* o jeho víře. Ze studny se ozve spásné šplouchnutí, ale když vědro vytáhnou, je v něm inkoustově modrá tekutina. Pip chce s vodou provést jakýsi pokus, ale než stihne Sebasovi vysvětlit podrobnosti, vynoří se z okovu malý modrý skřítek s plovacími blánami mezi prsty a začne se hrozně zlobit, že mu vodu berou.
SPOILER: V kapitole **VII. Krvavý náhrdelník** přenechá Pipin výběr cesty na Matce Přírodě a družina následně skončí v temném hvozdu, kde žije strašlivý medvědodlak.

Dvojice se s ním začne dohadovat, ale skřítek je akorát uráží a trvá si na svém. Pipin chce se stvořením provést jakýsi pokus a Sebas se rozhodne, že pidimužíka zastřelí. Netrefí se a při druhém pokusu mu praskne tětiva. Skřítek se mu vysměje a skočí zpátky do hlubin. Kouzelník se oboří na hraničáře, proč minul a ten ve vzteku přerazí lučiště o okraj studny. Když si uvědomí, co provedl, je mu do pláče. Pip mu připomene, jak bral Matku Přírodu na lehkou váhu a ujistí ho, že tohle je jeho trest. Chodec si to vyloží tak, že ho kouzelník proklel. *Elfa* jeho dedukce překvapí, a sám si neví, zda by něco jako je prokletí vůbec zvládl, nakonec usoudí, že ne.
SPOILER: Šípy s jestřábím opeřením jsou typickým znakem hraničářů.

Hraničář mu to odmítá věřit a chce vědět, co že je tedy konkrétně v Pipinových kouzelnických schopnostech. Vtom do se ozve neznámý hlas a řekne: „No to by mě taky zajímalo.“ Překvapení dobrodruzi vzápětí zjistí, že ten, kdo mluví, je osel. Zvíře totiž vypilo modrou vodu z vědra. Dvojice chvíli nevěří vlastním očím, zatímco osel je začne komandovat, aby ho zbavili ohlávky a dali mu mrkev. Pipin zvíře ignoruje a rozradostněný zjištěním, že je voda kouzelná, začne chodce popohánět, aby vytáhl další. Ten nechápe k čemu a jízlivě se otáže *elfa*, zda má jako v plánu dát napít vody každému zvířeti, které potká a založit si cirkus. Pipovi se nápad líbí, nicméně chce se vody napít nejdřív sám, neb věří, že mu prudce zvýší inteligenci a bude z něj génius.

Jenže ve studni už žádná další voda není a mluvící ušák se po chvilce znovu stane jen obyčejným oslem. Pipin je zarmoucen a dvojice pokračuje dál v cestě podzimní krajinou. Kouzelník si cestou vyzpěvuje hospodské odrhovačky a jeho falešný zpěv přivádí Sebas ještě k větší trudomyslnosti.

V dalším odstavci hrdiny zastihne silná bouře, již Pipin komentuje slovy: „Mocná Matka Příroda se na nás hněvá!“ Sebas ho jako obvykle setře a začne chytat vodu, aby měli, co pít. Potom pod dohledem kibicujícího trpaslíka sestrojí primitivní luk a uloví jim jídlo. Speciálně pro *elfa* pak krysy, protože o nich pořád básní. Hrdinové putují několik dnů v dešti a hraničář se v myšlenkách znovu a znovu vrací k rodné vesnici, kterou po zcizení artefaktu zastihly přírodní katastrofy.

Sebas vzpomíná na rozvernou dívku **Doru**, se kterou běhal nahý po lesích, na dětské hry, v nichž ho bratr pokaždé porazil a na otce, který ho naučil hraničářskému řemeslu. Na jednu stranu ho k domovu poutají vzpomínky, na druhou vesnici nemá rád, protože se tam nedá zbohatnout. Neoholený sedí v ranní mlze a hledí do dálky. V koutku úst má drobnou jizvu z dávné rvačky s bratrem, jejíž příčinu si nevybavuje. Když za ním přijde Pipin dá mu plané jablko, která den předtím natrhali u kaple na poutní cestě, kde kouzelník marně hledal poklad.

Večer téhož dne dorazí na křižovatku s rozcestníkem, pod kterým se utáboří. Pipin nemůže usnout a tak vytáhne přesýpací hodiny, na kterých si zkontroluje, kolik je hodin. Vtom k němu promluví cizí hlas. Na křižovatce straší a sbor duchů obviní kouzelníka, že ruší jejich klid. *Elf* vstane a opáčí, že to duchové ruší jeho a zeptá se, jestli vědí kolik je hodin. „Je půlnoc. Náš čas, smrtelníku z Lexaurrinu,“ odpoví mu strašidla. Pipin chce vědět, zda i oni mají přesýpací hodiny, když dokázali tak přesně určit hodinu. Ztracené duše mu řeknou, že jediné, co teď vlastní je prokletí. Pipin to vztáhne na sebe, jakože se ho snaží obvinit, že je proklel on, urazí se a chce si jít opět lehnout.

Duchové však chtějí, aby si je vyslechl a poprosí ho, aby řádně pohřbil jejich kosti. Pipin si je poslechne a zeptá se, zda už může jít spát. Strašidla řeknou, že může, ale chtějí ještě vědět, zda nebude mít výčitky svědomí, že jim nepomohl. *Elf* se zamyslí a pak usoudí, že nebude. Prokleté duše se rozzlobí a ujistí ho, že dnes v noci zemře a bude tam strašit na věky s nimi – „Budeš tu každou noc tančit a dupat po vlastních ostatcích a zlatě, jež pohltila tato prokletá půda!“ Když trpaslík uslyší o zlatě, okamžitě ožije a zaraduje se, že našel poklad. Poté požádá duchy o chvilku strpení, aby mohl vzbudit Sebase, který mu prý pomůže zlato vykopat.
SPOILER: Křižovatka je z hlediska západní mytologie místem, kde se kříží cesty živých s cestami mrtvých, a proto se na takových místech lze údajně setkat s duchy, démony či vyvolat ďábla. / Scénu z křižovatky ztvárnil **Adam Windsor** v úvodní ilustraci knihy, která je doplněna citací textu: „Tvůj osud tě nemine, smrtelníku z Lexaurrinu,“ pohrozili mu rozezlení duchové.

Strašidla nevěří vlastním uším a Pipin mezitím začne třást spícím hraničářem. Rozespalý Sebas nechápe, co po něm chce, ale když uvidí strašidla vykřikne hrůzou. Pip ho pokárá, aby se utišil, protože je pozdě.

Hraničář se rozkoktá strachy a *elf* mu představí strašidla jako „zbloudilé duše,“ které mají poklad a dokáží určit bez „mocných“ přesýpacích hodin. Sebas dostane strach, že trpaslík duchy o jejich poklad okradl, ale Pip mu vysvětlí, že ho teprve musejí společně vykopat. O Sebase se začnou pokoušet mdloby.
SPOILER: Sebas má fóbii z duchů, protože se v dětství s jedním setkal ve sklepě rodného domu, kam ho otec často posílal, aby zlomil jeho strach ze tmy a strašidel. Zlomyslný bratr **Akles** za ním pak pokaždé tiše zavřel závoru, aby nemohl ven.

Strašidla jim nabídnou obchod – přenechají jim své zlato, pokud pro ně vlastnoručně navrší pohřební mohyly. K smrti vyděšený chodec by jim v té chvíli odkýval cokoli. Duchové ho ujistí, že cítí jeho strach, a že pokud vykoná, co po něm chtějí, nechají ho naživu. Pipin se strašidel nebojí a pořád vykládá o zlatě. Sebas mu vrazí pohlavek a přikáže, aby spolu s ním začal kopat. Když jsou mohyly navršeny, odříká Pipin modlitbu a osvobodí duše z jejich prokletí. Poté vyjde slunce a v hlíně se zatřpytí zlaté mince. Dobrodruzi je začnou lačně sbírat. Hraničář si přivlastní 322 mincí a Pip jich sesbírá jen 56. Následně se dvojice setká se zlodějkou **Eiri**, před kterou však o penězích oba pomlčí.

Pro jejich zobrazení klikněte na rozbalit/expand.