Lirael

### Spojenci

Princ Svatopluk, Mardug, Findalen, Brugo (družiníci), Novic Jáchym ✝ (přítel), Otec Jeroným (mentor), Novic Marián?

### Předměty

Kvalitní felčarská brašna na rozloučenou od Otce Jeronýma (sleva na *náročnost* při Ošetřování lidského těla), dýka (bodná)

## Statistiky

### Charakteristika

3 (zejména dovednosti *mastičkáře* a *zaříkávače*)

### Zvláštní schopnosti

Idol mužů (rasová), Ranhojič, Hojivý dotek (*mastičkář*), Modlitby a uřknutí (*zaříkávač*)

## Status

### Status

Živá

> ***"Věř a víra tvá tě uzdraví!"***
>
>

## Popis:

Navzdory vítězství dopadla krize kolem Falešné apokalypsy na velimarský lid obzvlášť tvrdě. Někteří přišli o život, jiní o živobytí a další zas o domov. Doba byla zlá, peněz i jídla poskrovnu a nebylo výjimkou, že rodiče nedokázali uživit ani vlastní děti, z nichž ty šťastnější končili v sirotčincích. Tak nějak se do jednoho zřizovaného církevním Řádem špitálníků jako dítko nejspíš dostalo i dítě jménem **Lirael**.

Na nejútlejší dětství má jen pár mlhavých obrazů, o nichž si ani není jistá, zda jde o rozmazané vzpomínky, či sny. Tím nejživějším, ke kterému se ve špatných dobách upínala, byl ten na ovčím rouně před krbem, kde si za veselého praskotu plamínků hrála s ušmudlanou hadrovou panenkou. Nebo krásný melodický hlas, který jí zpíval na dobrou noc. Vzpomínky, to jediné ji z té doby zbylo. To a prostý zlatý prsten s rytinou písmene "I" na vnitřní straně.

V klášteře nicméně díky přísné výchově řádových sester, k níž neodmyslitelně patřily i tělesné tresty, vyrostla v dívku čistého srdce, pevné víry a neochvějné vůle k pomoci potřebným. Co pamatuje, její život byl s prvoslavským klášterem Řádu špitálníků, který sirotčinec zřizoval, spojen vždy a místní řádové sestry tak pro ni byli rodinou. Rytmu kláštera tak uvykla už v útlém dětství. Ranní chvály střídalo studium, polední mši pak práce ve špitále a večerní nešpory.

Život to byl tvrdý, ale mnohému ji naučil. Číst a psát, slovem i dotykem pečovat o nemocné nebo se orientovat v léčivých bylinách a mastech. Středobodem jejího života se však stala víra ve Stvořitele a učení jeho Svaté církve, které podle ní vedou každý její krok. K víře přilnula zejména v době, kdy pochopila, že už jí z kláštera nikdo nevyzvedne, a že těch pár vzpomínek a starý prsten nejspíš zůstanou tím jediným, co kdy ze starého života bude mít. Nakonec uvěřila i tomu, že jí tím Stvořitel vyvolil, aby v jeho jménu zasvětila život potřebným.

I proto se rozhodla vzít osud do svých rukou a proti církevním nařízením pomoci svému pomalou bolestivou smrtí umírajícímu pacientovi na onen svět. S pomocí bratrů noviců Jáchyma a Mariána proto ukradla recept na jed, v laboratoriu ho namíchala a podala. Vděčný trpící sice konečně došel pokoje, trojice však byla přistižena a po několikadenním věznění předhozena před inkviziční soud. Když se je soudce kvůli obavám z praktikování černokněžné magie chystal odsoudit k mučení, vzal do Lirael zamilovaný Jáchym vinu na sebe. Ta přesto trestu neunikla. Z kláštera byla vykázána na misii, aby rozjímala o svém hříchu a pomocí potřebným jej odčinila. Trvalo dlouho, než se dozvěděla, že se Jáchym pod tíhou mučení k praktikování černokněžné magie doznal a byl za to zaživa upálen (viz Poslední chvíle).

***Pozn.:** Po rozpadu příslušné družiny se z Lirael stala nehráčská postava.*

## Update:

Lirael se pak sama toulala krajem až do onoho osudného setkání poblíž Malenovic, kde narazila na družinu mladého velimarského prince Svatopluka (viz Malenovická nákaza). Spřátelili se a dál cestovali spolu. Když pak princovi družiníci svedli v Šeroblatech těžkou bitvu se stengardskými žoldnéři, starala se sestra **Lirael** o jejich léčbu. A nejen to, když se od rychtáře doslechla o dohodě družiníků s obřím pavoukem z šeroblatského železného dolu, neváhala, sama do dolu vstoupila a přesvědčila tu strašnou stvůru, že zemře-li další z lapených horníků, celá dohoda tím padá a pavouk pak bude dříve či později zabit. Ten se proto stáhl a nechal šeroblatské zbrojnoše vynosit otrávené v sítích zabalené horníky do kaple, kde se o ně Lirael s Evženovou pomocí starala. Ukázalo se tak, že Lirael dokáže být sakra přesvědčivá. Findalen navíc poznal, že je Lirael z části elfí krve a dokonce ji přistihli, jak zasněně hledí k mlhou zastřeným ruinám Šeroblatské tvrze, v níž podle místních straší. V tu chvíli se chvěl i Findalenův kouzelný runový kámen (viz Stíny Šeroblat).

Lirael později pečovala i o smrtelně raněného barbara Bruga, kterého nejenže potrhal v nestvůru přeměněný šeroblatský farář, ale nakazil ho i jakousi vzteklině podobnou morovou nákazou. Přes veškeré snahy bylo brzy jasné, že statného barbara zachrání jen zázrak. Místní potrhlý poustevník nicméně přišel s pozoruhodnou legendou, podle níž dokázal před staletími alchymista pána Šeroblatské tvrze léčit jinak neléčitelná zranění a neduhy pomocí své zázračné Živé vody. A protože Lirael u Bruga dál nebyla mnoho platná, přidala se k výpravě hrdinů do ruin oné zřícené tvrze.

U skryté kouzelné brány, kterou bylo za soumraku dne rovnodennosti možno otevřít obětováním vlastní krve, se nabídla, že tak učiní, protože jí jizva na ruce v porovnání s bojovníky poznamená nejméně. V jejích útrobách se pak zdálo, že na ní někteří duchové reagují zvláštně, zejména jakási konkubína Marika, která jí v těžké chvíli vzala za ruce a řekla "*Neplač, dítě moje, sebečernější noc rozežene světlo dne a úsvit se blíží - vše se zas v dobré obrátí.*" Když pokračovali hrdinové dál, Lirael prozradila, že jí jsou některá místa tvrze povědomá, jakoby tu už byla, alespoň ve snech. Dosud to ale přikládala tomu, že to Stvořitel chce, aby po této cestě šla.

V nejhlubších kobkách pod tvrzí pak družina učinila hrůzný nález a vše se vyjasnilo. Skryt před světem tu byl totiž po léta uvězněn mocný upír - Illean Černovid. Po Falešné apokalypse se prý dozvěděl, že mu jeho žena Marika nedlouho před smrtí porodila dítě, a protože se bál, že ho potká stejný osud, jako jeho ženu, naprosto bez skrupulí a s využitím plného potenciálu svých schopností (k čemuž jako upír potřeboval lidskou krev) ho našel první. Tím ovšem v kraji způsobil rozruch a protože zlikvidoval několik lovců z řad vědmáků, paladinů i dragounů, byla jeho odlovem nakonec pověřena celá jednotka bitevních mágů pod velením Mistra Januse Corvniuse, jeho přítele z Mocné sedmy. Přestože byl Illean při skrývání neustále v pohybu, Janek ho nakonec obklíčil ve staré ruině na Šeroblatsku, jeho dítě nechal odvést bůh ví kam a Illeana tu uvěznil. Prý pro jeho vlastní dobro. Tím dítětem byla **Lirael**, kterou Janek jako malou holčičku odvedl do jednoho z klášterů církve svaté, kde se nakonec stala řádovou sestrou a jediné, co kdy po rodičích měla, byl maminčin snubní prsten - prsten Illeanovy Mariky (viz Pouto krve).

\****Pozn.:*** *Církevní sliby Lirael zavazují k tomu, aby své schopnosti užívala výhradně při konání dobra. Bude-li po ní družina vyžadovat, aby svůj sliby porušila (např. ublížením živé bytosti, sváděním mužů apod.), může se to projevit na jejím vnímání družiny a tím i na jejím Poutu k ní.*