Sváteční johoho

Bylo nebylo... v jedné hospodě se večer nudilo několik lidí a tak vyprávěli o všeličem. Nadávali na dezertéry, probírali bitvy i situaci a tu jim do hovoru vstoupila místní hostinská. "Kdybyste radši utnuli tu naši konkurenci a pak se zabejvali dezertérama", povídá, vytíraje mokrou hadrou korbele. "V noci řve na pláži o rumu tak, že se zvědavci odcházejí kouknout a pak nepijou. Navíc ječí celou noc a hosti nemůžou oko zamhouřit." Posíleni nabídkou zvláštní ceny na rum a večeře, začali se hosté a i obyčejní zvědavci zvedat a že půjdou potížisty na pláži poněkud umravnit. Neopomněli se optat, kdo že má na té pláži tak řvát. "Toho neznáte?" divila se hospodská. "Přece ten starej násoska kapitán Blackhnát! Říkalo se, že se potopil s lodí, ale určitě to je on. Korzár, co prý měl strašně nakřečkováno." Na tento popud se čtyřčlenná společnost vyvalila ze dveří div se neurvaly z pantů a hurá na pláž. Už z daleka bylo od kostry dávno mořem semleté lodi slyšet závadné popěvky jako "na rakvi sedí patnáct chlapů; po moři plavaly houna tři; mám v šenku zrzavou milenku" a jiné perly pirátského sprostonárodního zpěvníku. Byly vyluzovány kapitánem Blackhnátem v podobě víceméně duchovité a průsvitné. Kde se tam po takové době vzal?

Vysvětlení podal sám kapitán, ale nechápal, proč ho kvůli tomu Tarvius s Angelusem obklíčili v desetinásobné převaze. Opice jej zjevně neopustila ani po smrti. "Moře vyplavilo mně, ale né můj rum! Dokud ho nebudu mít pěkně u sebe, nebudu mít klid - škyt! Na tejhle pláži neni, už jsem ji prohledal," načal vyprávění kapitán, ale byl přerušen řevem. Z moře vyletěl duch jeho prvního důstojníka, tedy důstojnice a začal mu spílat, že utopil celou posádku a dále do ožralých křivohubů, neumětelů a jiných nepublikovatelných výrazů, z nichž nejslušnější označuje znečištěnou toaletu. "Vidíte to? Tak tuhle to vyplavilo se mnou a věčně ji poslouchat nechci, ale na to bych potřeboval ten rum," kapitán Blackhnát zahořekoval a padl před skupinou na kolena. "Jestli mi ho donesete, nebudete škodný, ale co nejdřív. Já tu s tou opicí prostě nechci přebejvat! A jestli vám to pomůže, naposled jsem se plavil na lodi...heršvec, jak se jmenovala. Skaut - a bylo to kolem tý země, co se jmenuje po nějaký náramný ušatý fešandě, která měla balónky jako tady ta...", a ukázal na Nefas. "Ale vopravdu!" S těmi slovy kapitán zmizel v moři a první důstojnice se s řevem a štěkáním hnala za ním.

Po debatě, kdy bylo vyřešeno, že se má zamířit na Aszharu, byl vyhledán nejbližší chovatel gryfů a mohlo se letět. Po doletu a konzultaci s místními (kupodivu) gnomy, se zjistilo, že gnomský výzkum ohledně znečištění je veden špatným směrem a není způsoben gobliny - a zároveň, že patnáctiletý rum dokáže spolehlivě působit na místní faunu. První obětí rumu byla jedna z nag. Naprosto bezelstně se přiblížila k vyplesknutým hrdinům a jednoho po druhém si prohlížela s takovým nelíčeným zájmem, jako děcko dloube do chcíplé myši. "Kudy to vlastně klade vejce?" podivovala se nad morfologií Evally a pánové jen těžko zadržovali smích. Ten utichl ve chvíli, kdy naga popadla do čtyř rukou Tarviuse, okoukla jej znaleckým okem a položila jej zpět na zem. "Vůbec nemáte hezké ssssamce", promluvila k Evalle. Ještě než sebou naga naprosto neeticky švihla v opileckém rauši na zem, podařilo se z ní vytáhnout, kde že se to koupala. Že prý v jezírku, kde je "vessselá voda". I šlo se hledat jezírko, ve kterém bublal studený grog. Po jisté nepříjemnosti s nagami, které byly snad ze železa, se celá společnost probojovala k jezírku, a co hrdinové nezahlédli?!

Jezírko i sudy rumu v něm byly hlídány velkou a hlavně dosti zubatou rybou. Snad nějaký monstrsumec, nebo monstrkapr, ďas ví. Tarvius se statečně vrhl do jezírka a vyhladovělá ryba po něm chňapla, div že nepřišel o trenýrky. Bylo jasné, že po dobrém to s oploutveným nezmarem nepůjde. Angelus mu skokem plavmo letěl na pomoc, avšak nebylo to moc platné. Kluzké šupiny tvořily na rybím těle hodně odolný krunýř a meče se od něj snad samy odrážely. Pánové se tak tak dostali do prekérní situace. "Tak si myslím, že jsme měli přijít s prutem", nadhodil Angelus. "To tě sakra nemohlo napadnout dřív?" funěl Tarvius a snažil se dostat z dosahu rybí tlamy. Nu, povedlo se, ale situace nebyla o moc lepší. Angelus, jako hůře sežratelný nakonec zabavil rybu a Tarvius nabyl své zablešené worgení podoby. Z břehu skočil šupinatci na hřbet, uklouzl a už se zas koupal. To jej rozzuřilo a zuby drápy zaútočil rybě na oči a žábry - a rozhodně úspěšně. Netrvalo dlouho a obluda plavala v jezírku břichem vzhůru, zajišťujíc tak kterémukoliv průměrnému městu rybí filety na měsíc dopředu. Stačilo vzít sudy a dostat je k Blackhnátovi.

Kapitán Blackhnát přijal sudy s velikou radostí. Objímal baňaté nádoby s rumem jak milenku. Počínal si tak vášnivě, že se při děkování rozplynul... zůstaly po něm jen dva soudky rumu a na nich mapa. Je vysoce pravděpodobné, že na označeném místě je uloženo vše, co za svého pirátského života nastřádal. Je podružné, zda to bude zlato, nebo rum, neboť obojí bude mít najisto velikou cenu.

(ooc: vlny roflu vzbudily opět neuvěřitelné rolly... nezmrzačit vás je někdy i zázrak... pro příklad:

Angelus: Tarvie, nadělej z ní bramboračku!

Tarvius: epicky se rozmáchne a roll 4

Kapr: tohle má bejt bramboračka? ,ožene se zubatou tlamou, roll 97)