7.7. Security and data protection

**PROTECTIA DATELOR IN SISTEMELE**
**INFORMATICE**

Orice organizatie,
minister, furnizor de Internet si comunicatii sau companie are nevoie de
securitate. Nu dimensiunea unei organizatii determina necesitatea de protectie
a datelor, ci criticitatea sau confidentialitatea acestora.

Un aspect foarte important
este cel al functionalitatii comunicatiilor si de aici necesitatea unei
protectii adecvate. Sectorul financiar-bancar este cel mai constient de nevoia
de securitate, aici existand si norme legislative, mai ales in conditiile in
care bancile incep sa ofere servicii precum Internet Banking, insa si alte
sectoare au devenit mai atente la acest fenomen: companiile de distributie,
sectorul public, furnizorii de utilitati sau cei de comunicatii.

Solutiile de genul
firewall-antivirus nu mai acopera de mult nevoia de securitate a unui sistem
informatic, desi instalarea unor astfel de solutii actuale si eficiente sunt
inca de interes, la ora actuala fiind cautate sistemele de protecttie
antiintruziune, atat la nivel de retea, cat si de server, de sisteme pentru
protectia comunicatiilor, de solutii puternice de autentificare si mai ales de
servicii profesionale de consultanta, training, suport, audit si certificare.

Trebuie deci realizata o protectie reala a
sistemelor informatice si nu doar asigurata securizarea lor. Securitatea
IT inseamna tehnologie, procese, educatie. Dezvoltarea unui sistem de
protectie trebuie facuta planificat, pe baza unui buget stabilit, a unei
strategii si trebuie dublata de dezvoltarea de competente pentru utilizarea sa ulterioara.

Daca la nivelul anilor
trecuti nivelul de constientizare era destul de scazut la noi si din acest
motiv numai companiile mari urmareau serios dezvoltarea de sisteme de protectie
solide, in momentul de fata asistam la o informatizare pe scara larga a
institutiilor, lucru datorat avantajelor aduse de sistemele informatice. Astfel
colectarea, transmiterea, procesarea, stocarea si regasirea datelor se face mai
rapid, mai ieftin, mai usor, cu o economie mai mare de spatiu, ceea ce duce la
o economie semnificativa de timp si de efort, care pot fi investite astfel
pentru realizarea unor activitati curente de o mai buna calitate. De asemenea,
se asigura un control mai bun al sistemului, in special in ceea ce priveste
costurile.

Cu toate acestea, exista si un dezavantaj
major: securitatea datelor devine mai greu de asigurat. O persoana poate sa
aiba acces la unele date de la distanta, fara sa fie vazuta si fara sa lase
urme. De asemenea, accesul la o mare cantitate de date  intr-un timp
scurt  si eventual preluarea lor este mult usurata. De asemenea, se
pot sterge si modifica date, de multe ori fara a se lasa nici un indiciu ca
acest lucru s-ar fi intamplat. Toate acestea se realizeaza cu ajutorul
calculatoarelor, al retelelor de comunicatii si a dispozitivelor aferente
.

Cum pot fi protejate datele
in sistemele informatice, care sunt amenintarile la adresa securitatii lor si
cum pot fi ele reduse ori eliminate?.

Protectia datelor dintr-un sistem informatic
are ca scop impiedicarea folosirii lor in mod neadecvat, intentionat sau nu, de
catre diversi agenti         (utilizatori
sau programe), fie ca apartin sau nu organizatiei care detine sistemul
informatic. Acest domeniu face parte din cadrul mai larg al securitatii
informatiei, care nu este restransa la sistemele informatice sau la informatia
aflata intr-o forma electronica sau usor de citit de catre o masina,  ci
se aplica tuturor aspectelor protejarii datelor si informatiilor .

Glosarul National de Securitate al Sistemelor
Informationale, publicat de National Security Telecommunications and
Information Systems Security Committee (Comitetul National de Securitate al
Sistemelor Informationale si de Telecomunicatii) din cadrul guvernului federal
al SUA, defineste securitatea sistemelor informationale (INFOSEC) in felul
urmator:

Protectia sistemelor informatice impotriva
accesului neautorizat la informatie sau a modificarii neautorizate a
informatei, in cadrul stocarii, procesarii sau tranzitului, si impotriva
refuzului deservirii utilizatorilor autorizati, sau asigurarea deservirii
utilizatorilor autorizati, incluzand acele masuri necesare pentru a detecta,
documenta sau contracara aceste amenintari.

Merita mentionat faptul ca
securitatea informatiei nu poate fi absoluta. Nimeni nu poate elimina toate
riscurile folosirii neadecvate ale informatiei. In orice situatie particulara,
nivelul de securitate al informatiei va trebui sa fie stabilit in functie de
valoarea informatiei si de pierderile de orice natura care are ar rezulta din
folosirea necuvenita a informatiei dezvaluirea, degradarea, refuzul accesului
sau altele. Este vorba de un proces de management al riscului. O politica de
securitate prea stricta, spre exemplu, ar ingreuna prea mult accesul la
informatie, ar mari timpul de lucru, ar avea costuri financiare prea mari, etc.

In general, se considera ca **principalele**
componente ale securitatii informatiei**sunt: confidentialitatea,**
integritatea, disponibilitatea,

1.**Confidentialitatea** poate fi
definita ca fiind prevenirea accesului entitatilor neautorizate (persoane,
grupuri de persoane, procese, dispozitive) la un set specific de date sau
informatii, sau asigurarea faptului ca un set specific de date sau informatii
sunt accesibile numai celor autorizati sa aiba acces la ele.

Confidentialitatea poate fi obtinuta prin mai
multe **procedee**, dupa cum urmeaza:

**Impiedicarea accesului** care reprezinta o
modalitate directa de asigurare a confidentialitatii prin impiedicarea
accesului la datele sau informatiile protejate. In aceasta situatie,
confidentialitatea datelor este dependenta de securitatea sistemului per
ansamblu, fie ca e vorba de un calculator, un server sau o legatura de
comunicatie.

Restrictia accesului poate fi implementata
mai intai la nivel fizic, prin plasarea statiilor de lucru si mai ales a
serverelor in camere prevazute cu incuietori, usi solide si sistem de alarma la
efractie, in care are nu are acces decat personalul autorizat. Apoi, vom avea o
restrictie a accesului la nivel informatic, de exemplu prin folosirea
autentificarii prin nume de utilizator si parola la inceperea unei sesiuni de
lucru cu calculatorul sau cu o aplicatie care lucreaza cu date sensibile.

O alta modalitate de obtinere a
confidentialitatii o reprezinta **ascunderea informatiei sau a datelor.** Aceasta
este o forma de securitate prin obscuritate, si ca majoritatea schemelor de
securitate prin obscuritate, nu ofera garantii prea mari de confidentialitate. Ea functioneaza in cazul in care eventualul
atacator nu are prea multe cunostiinte in domeniul informatic, sau nu are
uneltele necesare pentru efectuarea unui atac. In cazul unui hacker
experimentat, spre exemplu, un astfel de sistem va fi o victima sigura.
Ascunderea nu ofera un nivel de securitate acceptabila pentru aplicatiile care
manipuleaza date personale.

**Criptarea** (cifrarea) este un
mecanism puternic de asigurare a confidentialitatii. Ea asigura
confidentialitatea datelor atunci cand mecanismele de impiedicare a accesului
la date au esuat. Este un lucru intelept sa folosim si criptarea, deoarece
sistemele informatice sunt foarte complexe (atat din punct de vedere hard, cat
si soft), asa ca intotdeauna vor exista brese in sistemele de restrictionare a
accesului. Daca mecanismul de criptare a datelor este puternic si aplicat in
mod corect, atacatorul va avea in fata niste date pe care nu va putea sa le
foloseasca.

In cadrul criptografiei, criptarea se
defineste ca fiind procesul de aducere a informatiei din forma ei initiala,
inteligibila, intr-o forma neinteligibila, astfel incat sa fie facuta imposibil
de citit fara cunostiinte secrete. Textul initial, care se doreste a fi
protejat, se numeste text in clar, iar rezultatul criptarii se numeste text cifrat
sau criptograma. Decriptarea
(descifrarea) este procesul invers, recuperand textul in clar din
textul cifrat.

Un cifru este un algoritm pentru criptare si
decriptare. Operarea exacta a cifrurilor este controlata de obiceri de catre o
cheie  o informatie secreta care stabileste cum este produs textul
cifrat. Exista diverse protocoale care specifica in detaliu cum se folosesc
cifrurile si alte primitive criptografice pentru a realiza sarcini specifice. O
suita de protocoale, cifruri, sisteme de management al cheilor, sarcini care
trebuiesc executate de utilizator, implementate impreuna ca un sistem
constituie un sistem criptografic. Cu acesta interactioneaza utilizatorul.

Criptografia se foloseste pentru securizarea
comunicatiilor. Ea ar trebui sa aiba urmatoarele proprietati:

Confidentialitatea: doar un
receptor autorizat al mesajului ar trebui sa fie capabil sa extraga continutul
mesajului din forma sa criptata. Altfel, nu ar trebui sa fie posibil sa se
obtina vreo informatie semnificativa despre continutul mesajului.

Integritatea: destinatarul
ar trebui sa poata detecta daca mesajul a fost modificat in cursul transmisiei

Autentificarea:
destinatarul ar trebui sa poata sa-l identifice pe expeditor, si sa verifice ca
presupusul expeditorul intr-adevar a transmis mesajul

Nerepudierea: expeditorul
nu ar trebui sa poata nega ca a transmis mesajul

Protectia la trimitere
multipla: mesajului nu ar trebui sa-i fie permisa trimiterea multipla la
destinatar fara ca expeditorul sa stie acest lucru

Criptografia poate asigura
mecanisme pentru a atinge obiectivele de mai sus. Totusi, unele scopuri nu sunt
intotdeauna necesare, practice sau dezirabile in anumite contexte. De exemplu,
expeditorul unui mesaj ar vrea sa ramana anonim; in acest caz, nerepudierea ar
fi nepotrivita.

Exista doua mari categorii
de cifruri: cu cheie simetrica, respectiv cu cheie asimetrica.

Criptografia cu cheie
simetrica

Cifrurile cu cheie simetrica folosesc aceeasi
cheie pentru criptare si decriptare (sau cheia pentru decriptare este relativ
usor de calculat din cheia pentru criptare). Mai este numita si criptografie cu
cheie privata.

Criptarea cu cheie simetrica are un deficit care
provoaca probleme serioase. De exemplu doi oameni care doresc sa schimbe
intre ei mesaje confidentiale trebuie sa partajeze o cheie secreta. Cheia
trebuie transmisa intr-un mod sigur, si nu prin mijloacele prin care ar
comunica in mod normal. Acest lucru de obicei nu este convenabil, si
criptografia asimetrica    ( cu cheie publica )
asigura o alternativa.

Criptografia asimetrica
ofera mecanisme pentru semnaturile digitale, care sunt un mod de a stabili cu
un grad mare de incredere ( presupunand ca nu s-a compromis in vre-un
fel cheia privata relevanta ) ca mesajul receptionat a fost trimis de
utilizatorul care a  pretins acest lucru. Aceste semnaturi sunt
vazute adesea, conform legii sau prin deductie, ca fiind echivalentul digital
al semnaturilor fizice de pe documentele de hartie. In sens tehnic, ele nu
sunt, deoarece nu exista nici contact fizic, nici conexiune fizica intre cel
care semneaza si documentul semnat. Daca se folosesc in mod adecvat sisteme cu
o conceptie si implementare de inalta calitate, se pot obtine grade foarte
inalte de incredere, depasind probabil semnaturile fizice.

**2.Integritatea**

In contextul sistemelor
informatice, integritatea se defineste ca fiind protectia impotriva modificarii
sau distrugerii neautorizate a informatiilor. Modificarea neautorizata a
informatiilor poate avea efecte grave in cazul sistemelor informatice si se
poate realiza fie prin accesul la baza de date, fie prin modificarea mesajelor
in tranzit.

Integritatea se poate
asigura prin impiedicarea accesului persoanelor neautorizate la sistemul
informatic, autentificarea utilizatorilor si autorizarea lor in functie de
informatiile de autentificare, criptarea datelor, astfel incat informatia sa nu
poata fi modificata in sensul dorit de intrus, iar daca este modificata,
modificarea ei sa fie evidenta destinatarului informatiei

Folosirea de sume
criptografice de control si de semnaturi electronice pentru a detecta
modificarea neautorizata a datelor

**3. Disponibilitatea**

Disponibilitatea se
defineste ca fiind asigurarea accesului la date in timp util si cu un grad mare
de siguranta pentru utilizatorii autorizati si se poate asigura prin
urmatoarele mecanisme:

- autentificarea si
autorizarea utilizatorilor pentru accesul la resursele sistemului

- impiedicarea accesului in sistem
pentru utilizatorii neautorizati

- impiedicarea atacurilor de tip
Denial of Service (DoS)

- realizarea de backup-uri si
folosirea sistemelor de stocare RAID

**Tipuri de amenintari**

Sistemele informatice sunt
supuse la mai multe categorii de amenintari.

O prima categorie o
reprezinta *intrusii externi*. Acestia ar putea fi, de exemplu,
simpli vizitatori care acceseaza din curiozitate date de la un calculator lasat
nesupravegheat intr-un birou, hol, etc. Puteam avea de asemenea infractori care patrund prin efractie
avand ca scop precis accesarea ilegala a sistemului. Pericolul cel mai mare il
reprezinta intrusii specializati in hacking sau cracking, care acceseaza
sistemul informatic de la fata locului (de la o statie de lucru sau de la
consola serverului), fie de la distanta, conectandu-se prin Internet, printr-o
legatura telefonica sau printr-o legatura wireless.

In cazul unui sistem
informatic extins, atacatorii pot intercepta datele care circula intre retelele
locale interconectate, in special atunci cand aceasta interconectare se face
prin Internet.

*Personalul de service* reprezinta o alta
categorie foarte periculoasa, deoarece au acces in mod legitim la tehnici si
resurse care nu sunt accesibile majoritatii utilizatorilor. In cadrul
efectuarii atributiilor de serviciu (back-up la baza de date, rezolvare de probleme
software, instalare de patch-uri si update-uri, reparare, inlocuire sau
configurare  de echipamente de retea ori calculatoare), personalul de
service poate accesa, corupe, distruge datele existente, poate subrezi
securitatea sistemului pentru a permite un atac din exterior, poate sabota
functionarea sistemului aducand atingere disponibilitatii datelor, etc.

*Furnizorii* sunt cei care vand si
dezvolta sistemele; ei pot avea acces la resursele acestora intr-un transparent
pentru utilizatori (de exemplu, Microsoft colecteaza date despre programele
instalate pe un calculator care ruleaza Windows, fara ca utilizatorul sa stie
despre acest lucru ).

*Utilizatorii corupti* au drept de acces la
sistem; ei pot fi persoane care abuzeaza de acest drept pentru a afla informatii
care nu-i privesc sau pot  modifica cu rea-vointa datele.
Utilizatorii corupti pot incerca sa-si creasca drepturile de acces la nivelul
aplicatiei sau al sistemului de operare, acest din urma lucru prin rularea de
cod special scris care profita de erori ale sistemului de operare. Ei pot de
asemenea conspira cu atacatori externi facilitandu-le acestora accesul in
sistem, fie neraportand problemele de securitate existente catre
administratorii de sistem, fie creand vulnerabilitati si cai de acces in
sistem.

Securitatea sistemelor
informatice mai este amenintata de *caii troieni* si de *virusi*. Caii troieni sunt programe ascunse in sistem sau
in aplicatiile software care realizeaza distrugerea sistematica a datelor. Virusii sunt programe
distructive, lente, sistematice, autoprotejate, cu capacitati de autoreplicare,
destinate producerii de pagube in sistem si in retea prin erodarea programelor
executabile, inainte ca acestea sa devina inutilizabile.

**Toti acesti factori de**
amenintare pot afecta confidentialitatea, integritatea si disponibilitatea
datelor. Pentru contracararea lor se pot aplica o serie de masuri protectie a
datelor.

**Masuri de protectie fizice**

O prima categorie de masuri de protectie o
reprezinta masurile de protectie fizica a sistemelor informatice. Aceste masuri
sunt de regula cel mai simplu de aplicat si sunt, totodata, niste masuri de
bun-simt.

In primul rand, serverele, ca unele ce
reprezinta resursele cele mai importante din punct de vedere al securitatii
retelei, si in primul rand serverul de baze de date, ca unul ce stocheaza cea
mai mare parte a informatiilor confidentiale, trebuiesc plasate in incaperi
bine protejate, incuiate cu incuietori clasice sau electronice, ferite de
inundatii sau incendii.

De asemenea, ar fi utila si
instalarea unor UPC (sursa de curent neinteruptibila) care sa protejeze
serverele de variatiile de tensiune si sa permita inchiderea civilizata a
acestora in cazul unor pene de curent.

Consola serverului (tastatura si monitorul
folosite pentru lucrul interactiv cu serverul) trebuiesc plasate numai langa
server, pentru a se evita interceptarea comunicatiilor cu serverul prin retea.

Serverul trebuie prevazut cu chei speciale de
blocare, astfel incat numai administratorul de sistem sa poata sa-l deblocheze
atunci cand trebuie sa lucreze cu el.

Apoi se va cauta ca elementele de retea  hub-uri,
switch-uri, routere sa fie plasate in locuri ferite de actiunea unor eventuali
atacatori. Ele ar putea fi instalate in rack-uri de distributie situate in
incaperi cu acces controlat. Si cablul de retea ar trebui instalat pe cat
posibil in asa fel incat sa nu se poata ajunge decat cu greutate la el. El ar
putea fi eventual plasat intr-un canal de protectie, astfel incat sa nu se
poata ajunge la el (un atacator ar putea dezizola cablul si instala niste
conectori electrici pentru interceptarea comunicatiilor). O modalitate mai
sigura ar fi plasarea cablului de retea intr-un invelis inchis ermetic in care
se afla un gaz (de regula argon) la presiune mare. Ruperea invelisului va
provoca scaderea presiunii gazului, lucru ce va fi sesizat de un senzor, care
va declansa un sistem de alarmare.

Aceste masuri au ca scop sa evite conectarea
fizica a unui atacator la retea. Acesta se poate conecta cel mai comod la un
hub, switch sau router, dar si la cablul de retea. Conectarea se poate face fie
direct, cu un laptop, spre exemplu, fie indirect, prin instalarea unui
transceiver radio, atacatorul actionand in acest caz in siguranta, de la
distanta.

Si statiile de lucru vor face obiectul unor
masuri de securitate fizica. Astfel, este de preferat ca acestea sa nu fie
situate in incaperi in care au acces in mod curent persoane din exteriorul
unitatii, in care usile sa se incuie sau cel putin sa se pastreze inchise. Daca
acest lucru nu este posibil, se recomanda totusi ca statia de lucru sa se
amplaseze astfel incat vizitatorii sa nu vada ecranul si sa nu aiba acces la
tastatura, mouse sau unitatea centrala. Acestia nu vor fi lasati singuri in
camerele respective.

De asemenea, se vor indeparta de la statiile
de lucru perifericele cum ar fi: unitatile de CD-ROM/CD-RW, unitatile de
floppy-disk, porturile USB, acolo unde acestea nu sunt necesare, deoarece ar putea
fi folosite pentru furtul de date din sistem, respectiv pentru instalarea unor
unelte software de hacking, cracking, a unor virusi, cai troieni, back-doors,
etc.

**Masuri de protectie**
informatice

**Securitatea statiilor de**
lucru

O componenta importanta a retelei
o reprezinta statiile de lucru. Ele trebuiesc aparate si de atacatorii interni,
si de cei externi. In caz ca se preia controlul asupra lor, pot constitui o
buna baza de atac pentru restul sistemului informatic, in special asupra
serverelor, dar atacatorul ar putea fi interesat si de fisierele stocate local
pe statiile de lucru.

**Autentificarea**

In primul rand, sistemul de
operare instalat pe statiile de lucru trebuie sa fie proiectat cu mecanisme de
securitate solide. Astfel de sisteme sunt cele din gama Windows
NT:  Windows NT 4.0, Windows 2000, Windows XP, Linux, Unix, MacOS. Nu este recomandata
utilizarea sistemelor de operare MS DOS, Windows 95, Windows 98,care nu au
mecanisme de securitate; ele au fost proiectate pentru medii de lucru
mono-utilizator, in care nu exista mecanisme de drepturi de acces la resurse
(fisiere, procese, zone de memorie, dispozitive periferice).

Un prim lucru oferit de
sistemele de operare recomandate mai sus este obligativitatea autentificarii
utilizatorului (prin utilizarea unui nume de utilizator si a unei parole) la
inceputul unei sesiuni de lucru cu calculatorul. De asemenea, ele ofera
utilizatorului posibilitatea blocarii consolei atunci cand paraseste temporar
punctul de lucru, permitand reluarea lucrului numai dupa furnizarea parolei
utilizatorului respectiv sau a unui utilizator cu drept de administrator. O
idee buna ar fi de asemenea activarea unui screensaver cu parola dupa cateva
minute de inactivitate pe calculatorul respectiv.

Autentificarea reprezinta o
conditie de baza pentru asigurarea securitatii datelor. Ea se defineste ca
fiind un mecanism prin care se garanteaza ca utilizatorul este intr-adevar cel
care pretinde a fi.

Cel mai raspandit mod de a
realiza autentificarea este prin introducerea unui nume de cont si a unei
parole. Sistemul cauta intr-o baza de date aceasta combinatie, si daca o
gaseste, va acorda utilizatorului drept de acces in sistem.  Putem
avea utilizatori locali, care au drept de lucru doar pe statia respectiva, nu
si in retea (domeniu). In acest caz, parola este pastrata pe calculatorul
respectiv, in forma criptata, de regula intr-un fisier de parole.

In afara de autentificara
bazata de nume de utilizator/parola, mai exista si alte metode mai sigure, dar
mai scumpe: smart-card, token card (o metoda de autentificare care foloseste o
parola de unica folosinta one time password), metode biometrice cum ar fi
recunoasterea amprentelor, geometria mainii, scanarea irisului, recunoasterea
vocii.

**Autorizarea**

Odata autentificat, utilizatorul poate efectua
anumite operatii din sistem. Care anume, acest lucru se stabileste
printr-un mecanism numit autorizare. De regula exista tabele de drepturi pentru
obiectele din sistemul de operare prin care se specifica utilizatorii si
drepturile de acces pe obiectele respective (de exemplu, pentru fisiere, avem
drepturi de citire, scriere,  executie, creare, stergere, etc).

Drepturile utilizatorilor
se stabilesc in functie de sarcinile pe care acestia le au de efectuat. Un
administrator de sistem va avea toate drepturile. Un utilizator normal va avea
drepturi mai restranse: nu va avea acces de citire/scriere la directoarele care
contin fisierele sistemului de  operare, va avea drept de executie
doar pe anumite aplicatii ale sistemului de operare, nu va avea voie sa
instaleze aplicatii, etc. Utilizatorul X nu va avea in mod implicit nici un
drept de acces la fisierele utilizatorului Y, etc.

Se recomanda ca utilizatorul
obisnuit sa aiba drepturile minime care ii permit sa-si indeplineasca
atributiile de serviciu. Instalarea aplicatiilor, de exemplu, ar trebui sa nu
ii fie permisa, ea urmand sa se faca numai de catre administrator. Astfel se
vor evita o serie de probleme; aplicatia respectiva ar putea fi virusata, ar
putea avea goluri de securitate, ar putea fi chiar un backdoor cum ar fi NetBus
ori BackOricice . De asemenea, asa am putea instalarea de catre
utilizator a unor aplicatii de hacking, cum ar fi scannere de porturi,
sniffere, aplicatii pentru atacul altor calculatoare, etc.

**Patch-uri de securitate**

Orice program, orice
aplicatie, orice sistem de operare, fiind scrise de oameni, fiinte limitate si
imperfecte, contin greseli, unele mai grave, altele mai putin grave, unele
evidente, altele ascunse. Prin exploatarea lor un agent rau-intentionat  -
fie ca este un hacker, un virus, un cal troian poate produce pagube sistemului
informatic: pierderi de date, coruperea datelor, obtinerea controlului asupra
calculatorului, furtul de date, impiedicarea activitatii normale a sistemului
de calcul, etc.

Aceste erori de multe ori
sunt descoperite de comunitatea de utilizatori ale aplicatiilor respective si
sunt semnalate dezvoltatorilor, fie ca este vorba de firma Microsoft, fie ca
este vorba de comunitatea de programatori care contribuie voluntar la sistemul
de operare Linux.

Programatorii studiaza si
corecteaza aceste erori. Ei creeaza niste programe sau pachete de programe
numite patch-uri care trebuiesc rulate de catre utilizatorii aplicatiilor pe
calculatoarele proprii, pentru a remedia defectul. Exista astfel marele avantaj
ca nu trebuie reinstalata o versiune corectata a aplicatiei respective, care
uneori poate fi mai dificil de procurat si de instalat. Patch-urile sunt usor
de distribuit datorita dimensiunii mici.

Administratorul de retea va
trebui sa asigure instalarea patch-urilor de securitate pe toate statiile de
lucru din sistem si pe servere. In cazul unei retele de mari dimensiuni se
poate face o gestiune centralizata a instalarii patch-urilor.

**Antivirusi, anti-spyware**

**O alta amenintare pentru**
securitatea unui calculator o reprezinta virusii si programele spyware.

Virusii sunt niste programe cu capacitate de
auto-replicare, care se pot raspandi in mod automat in sistem cand utilizatorul
executa anumite operatii. Pot degrada performantele de lucru ale
sistemului, pot distruge alte programe, aplicatii, documente, sistemul de
operare, etc.

Programele spyware sunt
niste programe care de regula se instaleaza si opereaza ascuns pe un sistem.
Ele supravegheaza activitatea utilizatorilor: ce taste apasa, ce aplicatii
acceseaza, etc. Ei pot astfel sa  captureze parole de acces in sistem
sau la aplicatii.

Pentru a elimina aceste
amenintari pot fi folosite programe antivirus si anti-spyware. Ele pot fi
folosite pentru a scana dischetele, cd-urile sau fisierele individuale inainte
de a fi deschise sau copiate pe statia de lucru. De asemenea, pot fi folosite
pentru scanarea e-mail-ului, deoarece multi virusi se transmit ca atasamente la
mesajele de e-mail. De asemenea, se recomanda scanarea periodica a
hard-disk-ului.

Este important ca fisierele
cu semnaturi de virusi/spyware sa fie actualizate periodic, deoarece mereu apar
noutati in acest domeniu.

Masuri de protectie fizice a
datelor:

¢  1.Restrictionarea accesului fizic la
calculator;

¢  2.Adoptarea unei politici de parolare
corespunzatoare;

¢  3.Stabilirea drepturilor pe care le are
fiecare utilizator;

¢  4.Criptarea fisierelor la care se
lucreaza;

¢  5.Folosirea programelor anti-virus;

ViRUSIII

Pentru a evita anumiti virusi sau pentru a scapa de acestia va trebui:

¢  -sa se scaneze toate fisierele cu
regularitate;

¢  -sa se actualizeze regulat programul
anti-virus;

¢  -sa se scaneze fisierele atasate prin
mail;

¢  -sa nu se ruleze programe daca nu li se
cunoaste provenienta ;

¢  -sa nu se foloseasca dischete de
proveninta necunoscuta;

¢  -sa se foloseasca functia “macro disable”
disponibila in cele mai moderne aplicatii.

Caiii troienii

¢  Caii troieni sunt programe „deghizate” ce
încearcă să creeze breşe în sistemul de operare pentru a permite unui
utilizator accesul în sistem. Troienii nu au facilitatea de a se
auto-multiplica precum viruşii informatici.

¢  Troienii sunt alcatuiti din trei
componente:

-programul server

-programul client

- programul BUILD/EDIT SERVER