Гостра зрада (4 розділ)

Хтось торсав лапою Вітеролапку.

- Ходім подивимось на кошенят Кораликої! - почувся радісний нявкіт

- Що вже таке?

  Коли Вітеролапка розплющила очі то побачил,а як нависає над нею її подруга - Білолапка.

- Я тебе розбудила? - винно спитала новачка

- Та, ні - збрехала Вітеролапка

- То ходім!

- Що... Що? Куд-ди?

- Подивитися на виводок Кораликої - ображено відповіла Білолапка

Коли вони зайшли до ясел, Крилохвоста їх привітала:

- Це ви? Яка ж я рада вас бачити - муркотіла вона. Її кошенята Гілочка та Хвостик борюкалися біля мами.

  Біля Кораликої лежали 3 кошенятки.

- Ти їх вже назвала? - спитала Вітролапка

- Так. - Коралика махнула хвостом показуючи на кошенят - Оце біле з коричневим носиком зовуть - Носик. Сіро-біле - вона показала на біле кошенятко, яке з середини до хвоста було сіре - Хмара. А оце - вона показала на коричневе кошеня. Знизу він був приглажений, а зверху було від природи колюче, як трава - Травка

  Поки вони дивилися на кошенят, Вітеролапка почула розмову королев:

- Гривосерд кожен день не дає мені спокою - скаржилася Каменекрила

- Не знаю з чого тут таку тривогу робити. От мій напарник Колючковух, приходить до мене, Гілочки та Хвостика, один раз на день. А цей...

-Один раз, нічю Гривосерд прийшов до ясел, та розбудив Рибку та Пташечку. Мої кошенятка весь день плакали з переляку.

- Як думаєш Птахохвіст переживає за своїх кошенят - тихо спитала Крилохвоста

- Звісно що переживає - гаркнула Коралика - якщо ми розтались, то це не означає що він не переживає за своїх перших дітей!

- Думаю нам варто піти...-зашепотіла на вухо Вітеролапці Білолапка

                                                                  \*\*\*

- Вітролапко! - виховник Вітеролапки Хмарохвіст підбіг до неї -Зараз ти йдеш зі мною, Грозолапом, Темнолапкою, Димолапкою, Тіньолапкою, Чорнолапом та Білолапкою до тренувальної лощовини, потренувати бойові навички.

- Добре.

  Коли Хмарохвіст пішов, до неї підбігла Білолапка

- Я не вірю  що через чверть повні я вже буду воячкою - захоплено завиляла хвостом Білолапка

  У Вітролапки від заздрощів аж вуха не загоріли "Ти теж станеш воячкою через половини повні - нагадала вона собі"

  Вітролапка бігла позаду усіх з Білолапкою. Білолапка усю дорогу тільки й торочила про те, що вона буде робити коли стане воячкою, і ще якоїсь маячні. Коли ж вони добігли до лощовини, Порохошуб та Хмарохвіст почали показувати різні рухи. Та Вітролапка не слухала. Вона все думала про Темнолапку та її брата і сестер. Останнім часом, вони якісь дивні. Темнолапка холоднокровна, та нагадує когось... Димолапка зазітхнув якоїсь причини, наприклад хтось випадково наступив на лапи, то вороже дивиться. Тіньолапка нормальна, а от Чорнолап усіх боїться.

  Аж тут у Вітеролапки похололо в жилах. Вона зрозуміла на кого схожа Темнолапка.

- Вітеролапко, тепер ти. - вивів із задуми Порохошуб

  У цей момент Вітеролапка забула на кого вона схожа.

- Лайно мишаче - пробурмотіла вона

-Вітролапко!

- Га? Що?

  Порохошуб зітхнув.

- Темнолапко покажи ще раз.

  Хмарохвіст припав до землі, підстрибнув і полетів на Темнолапку. Темнолапка хвацько притиснулась до землі животом, та побігла вперед. Хмарохвіст приземлився позаду неї. Темнолапка розвернулася та вкусила за хвоста. Хмарохвіст почав кружляти, намагаючись дістатись до неї. Згодом вони розійшлися.

- І пам'ятайте. У битві ви повинні сильно кусати за хвоста. А поки ми тренуємося не сильно. - Хмарохвіст подивився на Вітеролапку.- Тепер ти.

  Хмарохвіст підстрибнув та полетів прямо на неї. Вітеролапка притиснулась животом до землі, та поповзла вперед. Вона пройшла тільки два мишачих хвоста, як Хмарохвіст вже приземлився їй на спину.

-Треба рухатися швидше - сказав її старший брат Шишкошуб.  Її брат відколи став вояком почав командувати ними ще з ясел. У Вітеролапки, таке відчутя ніби він за нею завжди наглядає. От у нього немає свого новака. А сам він у тренувальній лощовині.

- А що ти тут робиш? -відрубала Вітеролапка

- Я?

- А хто ж іще?

- Вітеролапко!-Хмарохвіст підійшов до неї. - Ти тренуєшся чи теревени правиш?

  Вітеролапка хотіла сказати що це її Шишкошуб відволік, та знала що й сама винна. Шишкошуб тільки вдоволеною мордою проводжав її коли вона с опущеним хвостом та вухами, присоромлено пішла за виховником.

Посилання на 5 розділ тут