Durum

# Durum (druid lover) Drest

Durum vokste opp i en stor dverge
familie med sterke tradisjoner innenfor handel. Familien har sterke tradisjoner
og stort ansvar for omsetting av våpen, metaller og edelstener. Naturligvis
innebærer dette også at de er viktige med tanke å diplomatiske linjer med
omgivelsene

Durum følte seg heldig å fikk tidlig
være med på turer i forbindelse med handel ut fra hulene og til den åpne lyse
verden. Denne verden fasinerte Durum, men da ikke knyttet til det som var
forventet med verdier og potensialet. Han så den fantastiske naturen og dyrene som
en helhet. Durmin utviste naturligvis ikke de store evnene knyttet til
forhandlinger og diplomati, da dette ikke var av interesse. Familien bestemte
derfor at han skulle følge den religiøse retningen og bli en av de viktige
prestene knyttet til handel. Durum har under hele opplæringen protestert og
diskutert uten at det har ført til noe. Hans stadige henvisninger til balanse i
naturen og viktigheten av natur har ledet til mange gode lattere. Durum føler
at omgivelsen ikke respekterer hans forståelse av verden og sliter veldig med
dette. For å toppe det begynte mange etter hvert å kalle han for druid lover

Dette kalle navnet utløste gradvis en
ny tanke hos Durum, og forsterket egentlig bare hans følelse og tanke om hva
han egentlig ville. Dermed har han valgt våpen og armor som bryter med
tradisjoner innenfor dverge verden. Disse valgene har forsterket hans følelse
av å stå utenfor og være sær. Med tiden har derfor Durum utviklet sine
særheter, hvor han ofte trekker seg inn i seg selv og betrakter verden. Omgivelsene
oppfatter derfor Durum som en meget ubestemmelig person.

Durum stiller seg opp og står for sine
meninger knyttet til sine valg av quaterstaff og hide armor, naturligvis da
argumentert ut fra naturen. Ellers betrakter han verden fra en tilbake trukket
rolle og med en mine som avslører lite. Naturligvis utenom utbruddene når noen
skal skade naturen da. Per nå er Durum en ganske forvirret person som har
forstått at han egentlig ikke er en verdig prest. Og som har en helt annen drøm
i livet sitt, den egentlig drømmen er å bli druid

Durum hadde en kort intens periode sammen med den merkelige
gruppen, hvor Sid tydeligvis var definer leder. Uten at Durum kunne se noen
logisk grunn til dette. De startet med å ordne opp med Ogre problemet og Durum
følte da egentlig at ting var greit og ryddig. Så kom de til Redkeep og da ble
det masse rot. Han forsto behovet i første omgang for å sikre lederskapet, men
alt rundt ble bare trist og leit for Durum. Og jo mer han snakket jo mer
frustrert ble Sid, spå det ble bare ikke bra uansett. Etter hardt arbeid endten
han opp som en «gartner» alle kun le av.

Durum spaserte i hagen utenfor Redkeep etter å ha gitt stakkars Drake
den forgiftede blomsten. Han kjente et håp om at det var Sid eller Tanvory det
var til. Det var en trist og melankolsk følelse, da han tross alt kort tid
tidligere hadde trodd byen ble ledet av positive krefter. Istedet hadde han
oppdaget at Sid var en herske syk personlighet som brukte det meste av tiden
sin til å herse med stakkars Drake og andre som han ikke likte. Durum følte han
selv, hadde bidratt aktivt og konstruktivt for å finne forræderne, men Sid var
mest opptatt av alt annet. Tanvory virket ute av stand til å lede eller gjøre
annet enn å utføre oppdrag på vegne av Sid

Jo mer Durum
filosoferte jo tydeligere forsto han at nå sto landet og realmet ovenfor tre
onde krefter. Dragen var naturligvis en av de, den udødehæren og en, men trist
nok var lederne i Redkeep den siste. Han skulle ikke forstyrre balansen enda,
men når kampen mot de udøde var over, var det nok tid for å ta tak i
situasjonen i Redkeep. Han måtte bare vente, men da var det også nå tid for å
forlate Redkeep nå. Før han reiste satte han seg i skyggene og spikket på en
stor trebit, som han hadde kuttet ut. Han formet den med hardt arbeid til en
kamel. Satte seg så ned og skrev en lapp, som han festet til kamelen. Han kjente
da en sterk kraft våknet i han, og det føltes som sjelen hans endret seg og ble
trukket over i en Hauk. Hauken lettet og fløy elegant rundt Redkeep, før den
siktet seg inn på et vindu og føy inn. Han kjente med engang han kom inn i
rommet den ekle lukten av Sid, men tvang seg til å gjennomføre planen sin. Den
ekle følelsen ble svakere da han skled ut av formen og igjen ble Durum i Dverge
form. Han plasserte rolig kamelen på skrivepulten til Sid, tenkte over hva som
sto på lappen og nikket før han festet tauet og klatret ut vinduet igjen. Nå
hastet det å komme seg bort, men han måtte frem til fronten for å kjempe nå.
Bare han klarte å komme seg frem og holde seg skjult under kampen skulle dette
gå bra. Selvfølgelig var det skummelt at han på lappen til Sid hadde skrevet at
når Sid eller Tanvory neste gang så en kamel, kunne de være sikre på at deres
triste onde liv var over. Men samtidig viste han at det var en riktig
vurdering, det ville gjøre at verden igjen kom nærmere den naturlige balansen.
Dragen var tross alt et mer naturlig element en disse triste sjelene