היצור שבמרתף ביתי

כותב: אורי כהן

זה היה יום שני אחד, כמו כל יום אתם יודעים, אכלתי את דגני הבוקר שלי כמו כל יום, הלכתי לבית ספר כ10 דקות, פגשתי חברים, למדתי וחזרתי לביתי, שמי דני דרך אגב, דני דייביס, אני חי עם אבא אמא שלי ושתי אחיי הקטנים, מרתף הבית שלנו תמיד הייתה תעלומה גדולה עבורי ועבור אחיי הקטנים, בעיקר מהסיבה שהוריי אף פעם לא הרשו לנו להיכנס משום מה, הם תמיד אמרו שזה "מסוכן"  אבל כמו שאומרים הסקרנות הרגה את החתול, ולא יכולתי כבר לחכות לגלות מה יש במרתף הכל כך "מסוכן הזה" לכן כמה ימים לפני זה תכננתי את ה"פריצה שלי" בלילה כשההורים שלי ישנו, כמובן שהעצתי לאחיי להצטרף אליי אבל הם השתפנו, חה חה פחדנים שכמותם, אוליי זה אפילו לטובתי שהם לא יבואו איתי, הם סתם יפחדו ויצרחו מה שעלול להעיר את אמא ואבא, הגיע אותו הלילה, חשבתי לעצמי, האם זה באמת שווה לעשות את זה? ומה עם באמת אסתכן בכך שארד לשם? כל כך הרבה שאלות רצו במוחי באותו הרגע, אבל החלטתי שהשאלות האלה רק ימנעו ממני וילחיצו אותי, לכן החלטתי שאני פשוט הולך בלי לחשוב יותר מידי, לקחתי את הפנס החזק של אבא שלי מהשידה בסלון, אבא שלי היה עובד בדרך כלל במקומות כמו מנהרות לכן היה זקוק לפנס חזק שיאיר כמו שצריך, לקחתי אותו ומיד ירדתי צעד אחר צעד למטה למרתף, דלת המרתף הייתה מברזל חלוד וידית כמעט שבורה לחלוטין, פתחתי לאט את הדלת החורקת, ונכנסתי לחשיכה הכבדה שבפנים, מיד הדלקתי את הפנס החזק שאחזתי והתחלתי לחקור את המרתף, במרתף היו המון עיתונים ישנים, קופסאות שיש בהן כל מיני דברים ישנים ואתם יודעים כל מיני זבל כזה שלכולנו יש בבית ואף אחד לא באמת משתמש בזה, המון אבק וכורי עכביש, אשכרה רואים שכבר הרבה זמן לא דרכו פה או ניקו פה,  הריח היה נוראי פשוט לא יכולתי אפילו לתאר אותו, עד שקלטתי את פינת המרתף, שמעתי מהכיוון קול חלש של משהו שנשמע כמו תזוזה, בחלק הזה התחלתי לחשוש והלב שלי פעם בקצב מהיר יותר, נבהלתי! אפילו פחדתי מלהזיז כלשהו איבר בגוף, עזרתי אומץ והארתי את הפנס לכיוון אותה פינה, \*הנחה, לא היה שם כלום..הרגעתי את עצמי ואמרתי שהכל בסדר ואין ממה לחשוש, החלטתי שזה היה מספיק להלילה ועליתי בחזרה במדרגות הכמעט שבורות חזרה אל כיוון חדר השינה שלי, יום לאחר מכן סיפרתי את זה לשתי אחיי הקטנים, שגיא ודולב, הם בהתחלה לא האמינו לי בשיט וחשבו שאני סתם מנסה לעבוד עליהם ולהפחיד אותם, הם אמרו שזה לא יעבוד לי, אהה כן? אז תבואו איתי לשם מחר בעצמכם ותראו על מה אני מדבר! בהתחלה היה נראה שהם טועים לעצמם האם כדי לבוא או לא, ואז אמרתי להם קדימה יפחדנים אתם מפחדים לבוא? מיד דולב ענה שהם ממש לא מפחדים ושהם יבואו איתי אל המרתף מחר, כמו שקבענו בסופו של דבר התכנסנו שהגיע בערך 12 בלילה דרשתי מהם להיות בשקט ושהם הם יפחדו ויעשו רעש אז הלך עלינו, הם הראו הבנה, ולאחר מכן המשכנו במדרגות לכיוון מטה, הפנס היה אצלי לכן הם הלכו מאחוריי בצעדים שקטים לכיוון המרתף, פתחתי את הדלת החלודה ונכנסנו פנימה, לאחר כמה רגעים נשמעה תזוזה מאוד חדה מכייון פינת החדר, אחיי מיד קפצו בבהלה, לא אשקר אם אגיד שגם אני קצת קפצתי, מיד אחרי זה אמרתי, אמרתי לכם!  עכשיו למי יש אומץ ללכת לבדוק מה יש שם? הם מיד גיחכו ואמרו שאין סיכוי ושאלך אני לבדוק, אמרתי לעצמי במטרה להרגיע את עצמי, אוליי זה בכלל עכברים? או ג'וקים? לא הייתה לי בעיה עם שתיהם לכן במחשבה הזאת התקדמתי לאט לכיוון הפינה שאחים שלי מאחורי מפוחדים ואוחזים בי, הגעתי כמעט עד לקצה הפינה עד ש.., בום מיד נשמע מאחורינו חבטה כאילו אדם גדול ושרירי חבט עם ידו על שולחן, הסתובבנו כולנו בבת אחת לאחור מתוך אינסטינקט הגנתי, אבל מה שהיה שם על הרצפה היה אחד מן העיתונים הישנים, העיתון היה מעט קרוע ומלא אבק, התאריך שהיה רשום  עליו היה 1998, ומתחת כתבה: ב1956 \*באותה הכתובת שממקום בו הבית שלי כיום,  היה מין בית אומנה של זוג הורים שאימצו חבורה של יתומים שתי בנות ובן, שהיו בערך בגילאים 10 עד 13, לילה אחד גשום האבא רצח את את האמא ואת שלושת הילדים כשישנו עקב סיבה לא ידועה, בהמלך החקירה עלה מהרוצח כי הבן ניסה להאבק בו אך ללא הצלחה, בסופו של דבר המשפחה נרצחה באכזריות והאבא נשלח לכלא למאסר עולם,  לאחר שסיימתי לקרוא הייתי בהלם, כולל שתי אחיי הקטנים, הסנטר שלי נפלה לרצפה זה היה פשוט מזעזע, עלינו מיד למעלה וניסינו לשכוח מזה למרות שהיה ממש קשה, אבל בלילה לפני שהצלחתי להירדם, אני יכול להישבע! שראיתי פרצוף לבן לחלוטין שמבקום עיניים היו שתי עיגולים שחורים שהיו מלאים בחושך, ובמקום פה, גם כן חור גדול ושחור, ולא היה לו אף.

> ©הזכויות של כל הקריפיפסטות המוצגות באתר זה שמורות לכותבים המקוריים שלהם - אין להפיץ/ להקריא/ להעתיק את התוכן ללא אישור המפרסם. לפרטים נוספים: tomerc2712@gmail.com©
>
>