Gorštak

### Književnik

Ivan Bunić Vučić

> Nadmite se, dipli moje,
> da ja budem pripijevati
>
>
>
> ljepos Dzorke, me gospoje,
>
> koja život moj prikrati.
>
>
>
> Jeju, meni ti pomozi
>
> hukajući na moj govor;
>
> na moju se pjesan prosi,
>
> noćna ptico, taki odgovor.
>
>
>
> Nu ti poče, uh, jaoh meni!
>
> Lijepo ti ste, o Gorštače,
>
> ti i jej s diplim sjedinjeni,
>
> skladno ti od vas svaki plače.
>
>
>
> Dzorko slatka, Dzorko lipa,
>
> pače vrijedu srca moga,
>
> vele grčja od nalipa
>
> i čemera otrovnoga,
>
>
>
> zašto ljepos tvoja mori,
>
> o nesvijesna pastjerice,
>
> ko te služi, ko te dvori,
>
> od života ubojice?
>
>
>
> Viđ' me, kô me s' obranila,
>
> da nije lijeka mojoj rani,
>
> viđ' me, kô me s' razdrpila
>
> kroz drag pogled tvoj sunčani!
>
>
>
> Svrni, Dzorko, svijetle dzore
>
> neka ljepos tva ljubljena
>
> oštrom harbom vidjet more
>
> tvoga verna probodena.
>
>
>
> Kad za slugu tvoja dika
>
> mene uzet ne ganu se,
>
> što me za psa daj stražnika
>
> tvomu stadu ti ne uze?
>
>
>
> Vuku iz usta ja ureda
>
> tve ovčice drpio bih
>
> i bez straha ja medvjeda
>
> na boj vrli pozivo bih.
>
>
>
> Znaš kolikrat bih obrana
>
> u pogubah tebi mnozijeh
>
> naprašitijeh od silvana
>
> i satira vitorozijeh.
>
>
>
> Znaš kada te punu strahe
>
> zagusiše i odniješe
>
> čim mlaćaše mlade orahe
>
> i kidaše sama kriješe?
>
>
>
> Ne zaštedjeh moju snagu,
>
> ni života, vajmeh meni,
>
> za oteti moju dragu
>
> da te gusa ne zaplijeni.
>
>
>
> Mene dvori vila svaka,
>
> nu se sama taka prosi
>
> divja vila za Gorštaka
>
> trkom slična divjoj kozi.
>
>
>
> Velika sam ja plemena,
>
> slavni svi su moji bili,
>
> od koljena do koljena
>
> grabili su i gusili.
>
>
>
> Nije ovčara ni pastira
>
> koji od mene veće ima
>
> mlijeka, masla, mlada sira,
>
> ili je ljeto, ili je zima.
>
>
>
> Nije drugoga goranina
>
> ki nada mnom zdrži veće
>
> meda, žita, voća i vina,
>
> múke, stoke i odjeće.
>
>
>
> Tisuću mi ovčica je
>
> ke livadom pasu trave,
>
> sto mi vola orača je
>
> i sto mi su steone krave.
>
>
>
> Danu što mi toj pomaga
>
> kad sred nijedne zdržiš scjene
>
> svakolika moja blaga
>
> i s svijem mojijem blagom mene?
>
>
>
> A i nijesam ni grub tako
>
> kô me ljepos tva spovijeda,
>
> neg što, kad se rvuć jako,
>
> bih izgrđen od medvjeda.
>
>
>
> Nu nije u meni veće rane
>
> negli ona ku uzroči
>
> jasnos zrake od sunčane
>
> od veselijeh tvojijeh oči.
>
>
>
> Sve obidoh vilenike
>
> s vilenicam po sve strane
>
> da oni dadu meni like
>
> za boleće moje rane.
>
>
>
> Ali meni svi rekoše:
>
> ni u travi ni u riječi
>
> lijek se tebi nać ne može,
>
> ko te rani da te i liječi.
>
>
>
> Sveđ mi u srcu rana jesi,
>
> i sveđ bolim tvôm nemoći,
>
> ili u dne kriješte krijesi,
>
> ili šturci šture u noći.
>
>
>
> Bez pristanka na pameti
>
> sama ljepos tva meni je,
>
> ili sunce prži ljeti,
>
> ili vihar zimi vije.
>
>
>
> Lovac znojan sjencu ište,
>
> orač pušta vole trudne,
>
> pastir svraća na plandište
>
> svoje stado u poludne;
>
>
>
> jaoh, trud svaki svrhu ima,
>
> za umorom pokoj slidi,
>
> samo trudim ljuvenima
>
> nadalek se pokoj vidi.
>
>
>
> Ove trude, muke i jade,
>
> s kih moj život trudan gine,
>
> prireče mi još njekade
>
> crna čavka s vrh česvine.
>
>
>
> Nu, Gorštače, kuda zađe
>
> s mahnitome tvojom svijesti!
>
> Teško ti te zlo sad nađe,
>
> razberi se i osvijesti!
>
>
>
> Loza tebi neobrezana
>
> visi o brijestu zapuštena,
>
> njiva svaka poharana,
>
> múka i stoka sva satrena.
>
>
>
> Vukovi ti na svu volju
>
> tvoje stado sve najdraže
>
> plašu, stižu, biju i kolju,
>
> er mu nije tvoje straže.
>
>
>
> Staje ti su prokopane,
>
> prokopana sva ulišta;
>
> gola, bosa i bez hrane
>
> ljubav će te svrć na ništa.
>
>
>
> Bolje se je iz po puta
>
> opet natrag povratiti
>
> prije neg te smrt priljuta
>
> bude i ljubav u grob zbiti.
>
>
>
> Dipli moje, koje biste
>
> drage meni u ljuvezni,
>
> er me skladno sadružiste
>
> vazda spijevat slatke pjesni,
>
>
>
> puste ovdi ostanite,
>
> kad nesrećne jeste bile
>
> za pridobit kamenite
>
> prsi lijepe Dzorke vile.
>
>
>
> Pače o hrastu obisnute,
>
> da vas lasno svak zamiri,
>
> često od vjetra vi nadute
>
>
>
>
> čin'te da u vas vjetar sviri.
>
>