Lehel pátriárka

Született: 1480. 10. 29.

Lehel származása nem ismert pontosan, úgy nevezett kitett gyerekként került későbbi nevelőjéhez. A Sükösd melletti kukoricásban találták meg, szülei pedig valószínűleg azért mondhattak le a gyermekről, mert 6 ujjal született és babonaságból úgy gondolták, csak rontást hozhat a családra. Pár hónapig a falu nevelte, különböző családok között vándorolt számos tejtestvérre szert téve, ruháit pedig az öregebbektől kaptak, akiknek unokája is rég kinőtte már, de elégetni nem volt elég erejük. A sorstól, hogy a falu nevelje fel, egy ötvenes évei vége felé járó férfi mentette meg, Bátur faluról falura járt kisebb feladatokat vállalta; hol gyógyított, hol tanácsokat adott, némi szállásért, élelemért, tejért és tojásért cserébe. Lél nevelőapjától kapta nevét, azonban kissé óvakodott attól, hogy ebben a formában használja, sokkal többször hagyta el száját a Lehel, amikor bemutatkozott valakinek. 3 éves korában már egészen jól számolt, akkor tűnt fel neki első ízben, hogy Báturnak is eggyel több ujjai van, akárcsak neki, azonban kisujjának egyedül csak a csonkja látszódott, ami megmaradt az egykori brutális csonkítási kísérletből. 4 éves korára már képes volt arra, hogy rímekben beszélgessenek Báturral és megtanulta lassacskán a betűvetés és az olvasás mibenlétét is.

Nevelőapjával az erdőt járva megtanulta, hogyan kell átérezni a szelet és hogyan kell meghallani az erdők és a fák susogását. Lassacskán kiismerte, melyik növény mire jó és melyik gomba ehető, mesterévé vált a csapdáknak és íjaknak. 11 éves koráig rótta az utakat Báturral, aki rengeteg dologra megtanította, azonban Lél elhajtotta a helyi földesúr ménesének legszebb lovát és amikor visszatért, arról mesélt az öreg férfinak, hogy szólt hozzá a világfa. Bátur tudta, hogy cselekednie kell, a fiút azonnal bejuttatta az egyik távoli gimnáziumba, felhasználva az összes szívességét és kapcsolatát. Lehel kiváló diák volt, megtanulta a matematika művészetét, a latint, csillagászatot, vívást és szinte bármit, amire okítani akarták. Bár eleinte nehezen fogadta be a közösség, mire elvégezte a gimnáziumot, már szinte az iskola részévé vált és az igazgató tanácsára jelentkezett a szemináriumba. A kispapok között is kiemelkedő volt, rendszeresen írt dalokat vagy verseket, értelmezte a bibliát társainak vagy segítette a helyi domonkosokat a hitvitákban vagy az exorcizmusban. A lehető leggyorsabban haladva subdiaconus, diaconus, majd áldozópap lett és egyenesen Rómába akarták küldeni, hogy tovább növelje tudását. Azonban, amikor egyik este, úton a Pápai Államba elnyomta az állam, megjelent előtte Bátur és emlékeztette mindarra, amit tanított neki. Innentől eltűnt a kíváncsi szemek elől és csak akkor tűnt fel újra, amikor Keverge kérésére koronát készített. A pletykák szerint, halott mesteréhez hasonlóan a falvakat járta. 1510-ben Keverge segítségével Rómában járt és II. Gyula pápa püspökké szentelte, hazatérvén megkoronázta a kunok királyát és főtanácsosa lett.

Amikor Keverge a halicsi koronáért cserébe áttért az ortodox hitre, hű tanácsosa is úgy döntött, követi őt ebben. Nemsokára kitüntette magát a csatamezőn is, így az ökomenikus ortodox zsinat tagjai pátriárkáva fogadták.

Újra Magyarországra térve a koronázási szertartás végén Székesfehérváron találkozott Domonkos pápával és látomása miatt felnyittatta I. Nagy Lajos sírját. A lovagkirály teste szinte érintetlen volt az oszlástól, így szentté nyilvánította és megalapította a székelyudvarhelyi bazilikát és főegyházmegyét, valamint létrehozta a papnevelőintézetet.

Épphogy megpihenhetett hazájában, amikor újabb híreket kapott, a keleten pusztító vurdalach-ról, így megragadta Szent Nagy Lajos fejszéjét és elindult keletre. Hosszú kutatás és küzdelem után végül megtalálta és legyűrte a lényt, amely hasonlóan legendás fegyvert forgatott, egyenesen Chernobog buzogányát.

1518 novemberében újabb szemináriumokat hozott létre Gnieznoban és Esztergom-Vácott.