Landiss

**Landiss** (548-594) var en satyr som var Orrotius' biologi-og-kemilærer i Satyrskoven. Trods sit samfunds spirituelle kultur valgte Landiss at undervise i molekylære og kemiske sager, hvilket gjorde hans fag en kende kontroversielt. Som resultat var hans timer ikke særlig populære. Han omkom under Den Ukendte Konges massakre på skoven i 594, og hans sjæl røg derefter i Mánzsílius' Have.

## Baggrund

Landiss blev født i 548 i Satyrskoven. Hans familie var meget musikalsk orienteret og spillede ofte festmelodier på deres fløjter og trommer, men Landiss var gladere for skovens naturlige lyde. Dog ikke i den klassiske satyrforstand - han følte ikke skoven sang til ham. Han var mere fascineret af skovens upersonlige attributter.

I 571 sluttede han sig til nogle menneskelige forskere han havde mødt i nærheden af Gricerfloden og drog til Polis med dem, hvor de havde samlet en masse faglitterære kilder om de nærliggende skoves økosystem. Dette var øjenåbneren for Landiss. Han bragte med det samme denne viden tilbage til Satyrskoven og tilbød at undervise de yngre satyrer i faget. Langt de fleste forældre var imod dette, da det på en måde afsvor deres åndelige holdning til livet.

Orrotius, som senere ville blive en af seriens to protagonister, var ikke specielt god til faget men var stadig interesseret i det. Efter han begyndte på faget i 2. klasse (sammen med sin veninde Sefilia) blev han hurtig en mønsterelev af Landiss. Landiss dannede generelt et tæt forhold med sin lille klike af elever, og blev kendt for at ende hver time med et raskt klik med hovene. I 4. klasse blandede han lidt filosofi ind i faget ved at lære børnene, at intet nogensinde var tilfældigt.

Han havde ikke et forfærdeligt godt bånd med sin kone, Tharasia, som mærkede at hendes mands ry for sin kliniske tilgang til verden gjorde det svære for hende at deltage i sociale arrangementer, hvor satyrernes spirituelle og religiøse kultur fejres. Det var på nippet at skilles i 590'erne, de sidste år af deres liv på Thabruatis.

## Under TBA

Orrotius kommer i tanke om sine biologitimer fra barndommen efter ved et uheld at have kastet Wildfire på de kongelige vagter Konrad Crowe, Didrik Irenfreid og deres trop. Han skammer sig over ikke at kunne kende forskel på Wildfire og almindelig syre, trods alt det Landiss havde lært ham.

## Under TBA 2

Landiss og Tharasia omkommer brutalt, når Skyggekrigerne som del af deres raceudrydning brænder Satyrskoven ned. Dette sender deres sjæle direkte til Mánzsílius palads, under Sris regime.

## Under TBA 3

### Første møde med Orrotius

Da Orrotius og Constantine opdager, at Haven i Mánzsílius palads er hjem til de afdødes sjæle fra Thabruatis, går Orrotius straks igang med at lede efter sin familie. Han støder på Landiss, som er ufatteligt glad for at se ham. Landiss forklarer at han faktisk har det fint i Havens frodige natur, bl.a. fordi han ikke behøver at være i nærheden af Tharasia længere. Orrotius spørger hvor hun er, og Landiss afslører hun er i en lysning lige overfor dem.

Landiss antager at Orrotius også er død, men Orrotius forklarer, at det ikke er tilfældet. Efter lidt mere small-talk fortæller Landiss, at Orrotius' familie (specifikt Kalunku, Orrotius' mor og Loas) befinder sig ved en lille sø lige i nærheden. Orrotius, som finder et evigt liv i Haven mere og mere tillokkende, takker Landiss for informationen. Før Orrotius går spørger Landiss, om han vil møde op til biologitime i morgen, og Orrotius giver ham et måske. Landiss klikker ikonisk med hovene og trasker væk.

Senere afsløres det, at ingen dukkede op til Landiss' biologitime næste dag, ikke engang Orrotius, som har lært mere om sandheden bag Mánzsílius og er i færd med at finde en måde at flygte på. Landiss er hjerteknust.

### Flugten

Senere, efter Eventyrerne er blevet taget til fange af Sri, og de to eneste der lykkes i at bryde ud af deres celler, Orrotius og Frigild, opdager at stifteren af Kanald-Lavet, Prudios står bag det hele og agter at destruere Thabruatis med sin hær om to dage, skilles de ad, Frigild for at advare de stadig tilfangetagne, og Orrotius for at finde forstærkninger i Haven. Orrotius kommer tilbage med P. Irat, Kalunku, Loas og Landiss.

Orrotius spørger Landiss om han kender en kemisk/matematisk måde at få låsene op. Landiss svarer at en opløsning af en Stamina-potion, noget gammelt vand og noget tinstål kan konverteres til en ætsende syre. Konrad kan også denne opskrift, men Landiss lægger ikke mærke til ham. Han er kortvarigt opgivende, indtil en rødmende Constantine (at han kan rødme fascinerer Landiss) indrømmer han stjal en Stamina-potion fra paladsets potion-lager. Med alle ingredienserne skaber Landiss sin syre. Han hælder blandingen i gruppens syresikre vanddunk og sætter ild til den, hvorefter han bruger de ætsende gasser til at opløse låsene.

Gruppen flygter mod Savværket, hvor våbnene til Prudios' invasion produceres. Sri sender sine vagter på jagt efter dem, og de kaster spyd i massevis mod dem. Et af disse spyd rammer Landiss i mavesækken/mavsen, men han lider mirakuløst ingen fatale skader af det. Constantine, derimod, slås næsten ihjel af et spyd der flænser hans næse af. Landiss bærer den blødende øgle resten af vejen, mens han i al hemmelighed samler på blodet til sin forskning. Når gruppen når til Savværket, som viser sig at være en gigantisk farbrik, hviler de enormt sårede helte sig. Landiss bemærker, at de i det mindste fik brændt mange kalorier.

Den heroiske gogmagog-druide Frazshí kommer ind kort efter og bruger sin magi til at hele slænget. Gruppen overvejer deres situation og opdager, at en hyperfikseret kyklop ved navn Ito heldigvis er på overarbejde i Savværket, og er mere end villig til at lave våben til dem, som de kan bruge i kampen mod Prudios og Sri. Landiss beder ikke om et konkret våben, men snarere kapsler med Wildfire i, som han kan kaste på sine fjender.

## Trivia

* Landiss er den eneste tilstedeværende satyrfigur, som ikke er i Orrotius' familie (udover Sefilia, der dog umiddelbart blot har vist sig at være troldmanden Fekirates i forklædning).