Cuphead

**Cuphead** on haasteellisuudestaan ja 30-luvun piirrosohjelmien ulkoasustaan tunnettu rällätyspeli, jossa veljekset pyrkivät pelastamaan sielunsa itse pirulta. Käsin piirretyt hahmot ja vesivärein maalatut taustat luovat ainutlaatuisen elämyksen ja tekevät joka kentästä persoonallisen näköisen. Vaikka peli onkin tasoloikintaa, on se enimmäkseen keskittynyt pomotaisteluihin, ja pomot jos mitkä ovat pelissä mielikuvitusrikkaita.

## Peruskama pois alta

Pelin maailmankartta on jaoteltu erikokoisiksi saariksi, joissa pelaaja kohtaa erilaisia hahmoja, löytää piilotettuja kolikoita, käyttää niitä kaupassa ja valitsee haluamansa kentän. Perus tasoloikintakentät ovat selvää vähemmistöä, niitä löytyessä pelistä vain kuusi. Niissä pelaajan on loikittava ja ammuttava tiensä kentän loppuun, väistellen persoonallisia vihollisia. Yhtäkään heistä ei ole kierrätetty toisiin kenttiin, joten joka taso on uniikki. Periaatteessa kentät voi päästä ensiyrittämällä lävitse, mutta se vaatii nopeita refleksejä, vihollisten hyökkäysten lukutaitoa sekä valtavasti ennakointia. Tasohyppelyä ja muita kenttiä voi siis luokitella haasteellisiksi, muttei epäreiluiksi.

Tasohyppelykentistä erikoisen tekee se, että niitä ei ole pakko pelata. Kenttiin on ripoteltu viisi kolikkoa per kenttä, mutta mikäli pelaaja kokee pärjäävänsä parilla ensimmäisellä ostettavalla aseella ja kyvyllä, voi kentät skipata surutta. Vaan miksi kukaan tekisi niin, kun kentät toimivat hyvänä vaihteluna paljon runsaammalle pomotaistelutarjonnalle. Palkkioksi saa kaiken lisäksi ostaa uusia ammuksia, joiden vaihteleva etäisyys ja liikerata ovat omiaan juuri tiettyihin pomotaisteluihin. Sormista lauottavia ammuksia voi varata mukaan kaksi kerralla, joten eri tilanteisiin voi varautua erityyppisillä luodeilla. Panosten lisäksi tarjolla on eri kykyjä, joita voi varata mukaan vain yhden. Vaikka hetken kuolemattomuuden tarjoava syöksy onkin selvästi paras, on mukana myös lisäenergiaa ja spesiaaliasemittaria tankkaavaa kahvia.

## Hyvä ohjattavuus ja reilusti haastetta

Kontrollit ovat hyvin simppelit, joten hyppelyn ja rällättelyn sisäistää varsin nopeasti. Helppojen kontrollien ansiosta pelaaja voi keskittyä väistelyyn ja tulittamiseen. Olkanappi lukitsee hahmon paikalleen, jotta tulittaminen tiettyyn pisteeseen olisi helpompaa ja syöksyliike ilmassa antaa hypylle lisäpituutta. Yksi hyvin persoonallinen lisämauste on torjuminen, joka tapahtuu ainoastaan kaikkea pinkkiä kohtaan. Oli vihollisen ammukset tai vihollinen itse pinkin värinen, voi sen torjua napinpainalluksella. Tämä lataa spesiaalihyökkäystä varten varattua mittaria, mutta huonosti ajoitettu torjunta verottaa pelaajalta yhden osuman. Lisäenergiaa ei ole tarjolla, joten yleisesti ottaen kolme osumaa tietää kuolemaa.

## Siis mitä häh?

Pelin selkeä valttikortti ovat sen omituiset pomovastukset, jotka useimmiten ovat ruudun korkuisia. He muovautuvat absurdeilla tavoilla hyökätäkseen, joka tosin antaa hyvin ilmi mitä he aikovat tehdä. Esimerkiksi auringonkukkavastus ampuu sarjatulena nenästään siemeniä, jotka ilmassa leijailtuaan itävät piraijakasveiksi. Hän myös imaisee naamansa sisäänsä paisuttaakseen sen taikinamaisen pötkyläiseksi. Koska persoonalliset animaatiot helpottavat hyökkäysten tunnistamista, on pelaajan helpompi keskittyä niiden väistelyn opetteluun. Toisinaan useammat eri hyökkäykset rienaavat pelaajaa yhtä aikaa ruudulla, joka pitää toiminnan tarpeeksi vaihtelevaisena.

Peli on selvästi suunniteltu sen verran haastavaksi, ettei suurinta osaa pomovastuksista päihitetä ensimmäisellä yrityksellä. Hyökkäykset voivat ilmaantua mistä vain eikä niiden tarkkaa liikerataa välttämättä ehdi rekisteröidä ensi näkemällä. Pelaajaa palkitaan kuitenkin edistymisestä varsin usein. Esimerkiksi jo pomovastuksen seuraavan muodon näkeminen on itsessään palkinto. Millaiseksi otukseksi vastustaja seuraavaksi taipuu? Yksipyöräisellä leijuvasta ilmalaivasta muodostuukin sirppikuinen rataskone. Sammakkoveljekset fuusioituvat hedelmäpeliksi. Pomon muovautuminen kielii myös siitä, että pian korsto on kaatumassa. Jos Cupheadissa ei olisi mitään haastetta, ei seuraavaan etappiin pääsy tuottaisi nykyisellä tavalla nautintoa. Siksi onkin parempi, että toisinaan pomo saattaa viedä useamman vartin, ennen kuin tämän sielu on kuppiveljesten hyppysissä.

Cupheadin 30-luvun animaatioilta lainattu visuaalisuus oli jo tarpeeksi hyvä myyntivaltti, mutta StudioMDHR ei ryssinyt peliänsä vaan hioi sen myös pelattavuudeltaan loistavaksi. Pari ensimmäistä kuukautta peliä häiritsi muutama bugi, joista kuitenkin lähes kaikista on sitemmin päästy eroon. Myös 100% läpipelaajien elämää on helpotettu muutamalla viilatulla hitboxilla sekä pinkeillä hyökkäyksillä. Aina voi pelin läpäistyä vikistä, että peli on liian lyhyt, mutta kenties tuleva DLC sammuttaa ahneutemme.

## Jazzahtavaa svengiseikkailua

Cuphead on käsityön juhlaa, joten on luonnollista tarjota myös ajan henkeen kuuluvasti oikean orkesterin soittamaa big band musaa. Torvet raikuvat eri melodiaa joka kentässä, jotta jokainen taso tuntuu omalta piirrosjaksoltaan. Vaikka musiikki olisi voinut olla hiukan vaihtelevampaa, on niissä selvästi eri tempoa ja omia twistejä. Alla muutama herkullisimmista kappaleista, jotka itseeni iskivät.