Mahoutokoro

**Mahoutokoro**, a japán mágusiskola.

## Japán és a Mágia

A japán kormány és a varázslók között sokkal szorosabb az együttműködés már a kezdetektől fogva, mint más nemzeteknél. A hagyománytisztelő nemzetnél korábban a köztudat szerves része volt, hogy néhányan mágikus erővel rendelkeznek, manapság ennek nincs akkora jelentősége, de a tradícióikban most is megjelennek.

A japán mágia és annak elsajátítása néhány dologban eltér az európai, vagy amerikai varázslatoktól. Például a tanulók már hét évesen megkezdik annak gyakorlását, de ekkor nem bűbájokat tanulnak, (még pálcával sem rendelkeznek) hanem elemi mágiát. A kínából átvett öt elem (tűz, víz, föld, fém, fa), a jin-jang és feng shui, valamint csillagászat teszi ki tanulmányaik nagy részét az első négy évben, illetve a kanji, hiragana és katakana írások elsajátítása. A diákok nagy részének van egy fő-eleme (általában születési horoszkópjuk alapján állapítják meg), ezzel képes a legjobb varázslatokat létrehozni, ritka, hogy valaki mind az ötöt tökéletesen használja.

Ahogy nyugaton, tizenegy éves korukban kapják meg pálcájukat, addigra kialakulnak azon személyiségjegyeik, ami alapján a megfelelő pálca gazdái lehetnek. Ekkor költöznek be a Mahoutokoroba, addig csupán hétköznaponként bejárnak az óráikra.

A japánok a nyugati emberekhez képest igen zárkózottnak tűnnek, saját kis világukba ritkán engednek idegeneknek betekintést, ez a mágusokkal sincs másképpen. Társadalmuk igen zárt, egyrészt nem könnyen fogadják el, ha más nemzetiségű házastársat választ valaki, még ha boszorkányról, vagy varázslóról is van szó, az pedig egyenesen szégyennek számít, ha mahounashi (varázstalan ember) társat választ valaki. Éppen ezért nagyon ritka náluk az ilyen házasság, és ebből adódóan a “félvér” gyermekek.

Ellenben a mahounashi születésű gyermekeket nagyon nyitottan fogadják. Ennek az oka a hit a lélekvándorlásban, hagyományaik szerint az ilyen gyermekek egy korábbi boszorkány vagy varázsló reinkarnációi, ezért gyorsan és zökkenőmentesen integrálják a gyermekeket, bár a szülőkkel nehezebb a helyzet. Ebből adódóan nem is létezik a “sárvérű” kifejezés, kigennek nevezik az ilyen embereket, ami annyit tesz: emelkedő. Nagy szégyennek számít a családokban, ha varázstalan utód születik, kihaku-nak nevezik, ami azt jelenti: hiányos, higított. Az ilyen gyerekeket sokszor küldik vidéki rokonokhoz, vagy egy mahounashi szociális intézményben helyezik el.

Politikai berendezkedése demokratikus, a Miniszterelnök kezében van a döntéshozói hatalom, az aláírásával ellátott törvényeket csupán a Juusantairou (13 vén tanácsa) vétózhatja meg. A Miniszterelnököt öt évente választják meg a 20. életévüket betöltött varázslók és boszorkányok, míg a vének tanácsának tagjait a Naikaku (kabinet) képviselői szavazzák meg ajánlás alapján. A Juusantairou tagja lehet olyan 60 év feletti varázsló, vagy boszorkány, aki valamivel hozzájárult a varázsvilág jólétéhez, és halálukig elláthatják ezt a tisztséget, ha egészségük engedi.

## Az iskola története

A Minami-Iōtō vulkanikus szigeten fekvő épület pontos építési dátuma nem ismert, annyi biztos, hogy az 5.-6. századi onmyōji-k (jós mágusok) már használták, bár akkoriban nem iskolaként működött. Első tanulói még a szerzetesekhez hasonló életmódban sajátították el a mágia főbb tudományait, és gyakorolták hagyományaikat. A 12. században érkező nyugati varázslóktól és boszorkányoktól vettek át néhány dolgot, ezután kezdtek pálcát használni, valamint oktatási rendszerük is átalakították némiképpen.

## Házak

Az iskola házai a japán mondavilág szellemeiről kapták nevüket.

   **Kitsune** *(róka szellem)* - A ház színe a vörös, címerén egy kilencfarkú róka látható. Az házba bekerültdiákok sajátjának a bölcsességet, tanulás iránti vágyat, és a segítőszándékot tartják. Címerállatuk fontos szerepet játszik a mondavilágban, mint vezető szellem, aki segíti az embereket.

   **Mizuchi** *(vizi sárkány)* - A ház színe a zöld, címerén egy tengeri sárkány szerepel. A házba beosztott tanulókat ravasznak, szívósnak és álhatatosnak írják le. Címerállatuk a folyók istene, aki ritkán kegyes, legtöbbször pusztító istenségként ábrázolják.

    **Byakko** *(fehér tigris)* - A ház színe a kék, címere egy tigrist ábrázol. A házba bekerült diákokat bátornak, karizmatikusnak, és hatalmas küzdőszellemmel megálldott személyeknek vélik, nagy igazságérzettel. Címerállatuk az állatok királya a mítológiában, aki abszolút erényben és békében uralkodik.

    **Tanuki** *(nyestkutya)* - A ház színe az arany, címerén egy tanuki van. A házba beosztott tanulókat sokszor álmodozónak, becsületesnek és energikusnak írják le. Címerállatuk a mondavilág szerves része, bohókás és humoros szereplői a legtöbb történetnek.

    **Nekomata** *(macska)* - A ház színe a lila, címerén három macska található. A házba bekerült diákokat határozottnak, hűségesnek és merésznek tartják. Címerállatuk a folklórban balszerencsét hozó szellem, a japán hiedelem szerint, aki megöl egy macskát, azt hét generációnyi balszerencse sújtja.

## Tantárgyak és Tanárok

Tantárgyaik nagyrészt megegyeznek a roxfortiakkal, tanmenetük annyiban különbözik, hogy a diákoknak tanvezetőjük van, ami azt jelenti, hogy egy tanárhoz tartozik néhány diák (maximum 20-25), és tantervüket vele közösen alakítják ki. Így a kiszemelt szakmához veszik fel tantárgyaikat már tizennégy éves korukban. A tanévet a mahounashi hagyományoknak megfelelően április elsején kezdik, a nyári szünetük csupán hat hét, viszont év közben hosszabb szünidők vannak.

Az iskolában számtalan közösségi program van, amiben részt vehetnek a diákok. Tanítás után klub tevékenységek, és évente több matsurit (fesztivál) is tartanak, amiken a klubok, vagy az osztályok mutatnak be különböző projekteket. Az iskola születésnapján például egy hétig mindenféle programokat szerveznek a szülőknek, illetve más iskolák diákjainak/tanárainak, amivel az iskola nagyszerűségét igyekeznek bemutatni mindenki számára.

A tantermeket, közös helyiségeket és a hálótermeket is maguk takarítják a diákok, egy forgó rendszerben működő beosztás alapján. Ezzel már fiatalon a fegyelemre nevelik őket, és arra, hogy tartsák tisztán a környezetüket, hiszen annyival könnyebb a dolguk.
Fontos része a kviddics is az iskolai életnek, év közben több meccset játszanak a diákok, és a házi bajnokságra sokszor a profik edzői is ellátogatnak, hogy megnézzék a következő generáció játékosait. Előfordul, hogy valakit már diákként felkérnek egy profi csapat játékosának, ami nagy megtiszteltetésnek számít.