recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
Societas Incruentum

**Societas Incruentum** (De Blodløses Selskab) var en mere eller mindre formel sammensværgelse med det ene fælles formål at opspore, afdække og udslette den sagnomspundne dæmonolog, nekromantiker og vampyr Constant Drachenfels. Selskabets medlemmer var knuste og kvæstede, insolvente og magtesløse, fornedrede og vanærede, frarøvet alt og drevet til vanvid. I lang tid vidste de end ikke, hvad eller hvem deres anstrengelser var rettet imod, men langsomt og gradvist lykkedes det dem at optrævle det kryptiske net af rænker, konspirationer, uforståelige tegn, modstridende tekster, sælsomme hændelser og uheldsvangre begivenheder og se det større mønster, der kredsede ind om deres fælles modstander. Efter skuffelser, tab og nederlag lykkedes det dem en skæbnesvanger Geheimnisnacht i 229 5E at kalde Schloss Drachenfels hid, fange den store modstander i hans eget spind og udslette hans jordiske legeme - for en stund. Nogle mener, at de uden deres vidende blot var værktøjer for skjulte konspiratoriske kræfter i en hemmelig og ubegribelig kompleks krig mellem de ældste og mægtigste vampyrer.

## Kendte medlemmer

* Heinrich von Königswald
* Geneviève Dieudonné
* Ludomir Opaliński
* Pippo Spano (Filippo Buondelmonti degli Scolari)
* Frusjin Shishmanid
* Penrose Beckett
* Heinrich Kemmler
* Seswatha Managoras
* János Batsányi
* Schubert Caspari
* Jekaterina Arkadijevna Aleksijevitj
* Nikolaj Arkadijevitj Aleksijevitj
* Sigdis Mazalabhâr
* Mordechai Drechsler
* Lambach Ruthven
* Stibor af Stiboricz
* Philip Spector
* Giuseppe Colombo
* Morndin Indrafang
Bretonnia

**Kongeriget Bretonnia** (bretonniansk: *Royaume de Bretonnia*) er, efter Imperiet, den største og mest magtfulde nation i den Gamle Verden. Det strækker sig fra det Hvide Hav i nord til Tilea og Estalien i syd, fra de Grå Bjerge i øst til det Ældste Ocean i vest. Bretonnia er berømt og berygtet for sit ekstravagante, dekadente og mægtige aristokrati, der med hård hånd regerer et samfund grundlagt på klasse, prestige og social status.

Bretonniansk politik er domineret af *le Grand Jeu* ("det Store Spil”), der henviser til den konstante kamp om indflydelse og anseelse mellem landets adelige. Spillets mål er magt, prestige og dominans og dets “regler” er så simple som at alt er tilladt. Diskret og raffineret manipulation og rænkespil er en central del af bretonniansk kultur og masker, kunstfærdig mode, sociale arrangementer og dramatisk kunst er blandt spillets vigtigste brikker.

I modsætning til Imperiets kejsere er det gennem de seneste århundreder lykkedes Bretonnias konger at dominere aristokratiet og at centralisere magten i landet omkring deres person. Kongens residens er det enorme pragtpalads Oisillon beliggende få mil fra hovedstaden, den storslåede verdensstad Charoux (ca. 475.000 indb.). Hoflivet er udformet som et permanent teater, et symbolsk maskineri, der har til formål at styre adelen og holde dem tæt omkring kronen. Er man ikke ved hoffet, er man ingenting.

Bretonnias konge, den unge, ambitiøse og grandiose Charles 8. Alexandre af huset Bourbon, regerer med udstrakte beføjelser, er kendt for at fortsætte sine forgængeres ekspansionspolitik og ventes at ville invadere både Kastilien, Aragon og de tileanske fyrstendømmer. Hans kongerige er i en strålende opgangstid: Hæren er blevet moderniseret, musketererne udbreder kongens ord overalt i landet, statsfinanserne er langsomt ved at komme under kontrol, rigdomme strømmer ind fra de oversøiske kolonier, Oisillon er et centrum for den Gamle Verdens etikette og mode og litteratur, teater, kunst og musik blomstrer, støttet af kongelige akademier.

Men under den polerede, iscenesatte og pompøse overflade lurer råddenskaben - dekadence og korruption gennemstrømmer riget og adelen, moral, ridderlighed og dydighed er i opløsning, religiøse konflikter truer med at rive befolkningen fra hinanden, de selvretfærdige og snæversynede er allestedsnærværende og undertrykkelse og fattigdom er dagligdagen for de lavere klasser. Nok er Bretonnia magtfuldt og storslået, men overalt truer undergang og ødelæggelse.
Aksum

**Kejserriget Aksum** *(Ge'ez: የአክሱም ግዛት (ye’ākisumi gizati), classical: Aksum imperium Dei est)* el. Selassiet Aksum er et mystisk og magtfuldt rige i Sønderlandene beliggende syd for Kehmet. Aksum siges at tilbede en af art af Sigmaritisme både lig og ulig den i den Gamle Verden, hvor deres hersker, kaldet Selassie, siges at være en reinkarnation af selveste Sigmar.

Riget har en livlig handel med det Suleimanniske Rige og Ismaïlia, hvor det er en stor levandøre af elfenben, kaffe, guld og slaver. Disse varer sælges for våben, jern og krudt. Om disse så bruges af Selassien til at udøve hans magt og slå ned på rebeller eller måske være grundstene for en ny ekspantionspolitik vides ikke.

Aksum har haft lidt interaktioner med resten af den Gamle Verden med undtagelse af nogle få købmænd og opdagere fra primært Tevinter og Mirandes. Dog siges det at Aksum hjalp Sigmar med at besejre både Tevinter Imperiet og Sasaniderne.

Aksum er hjemsted for mange forskellige folkeslag og religioner, både Sigmaritisme, Avesta, Classister og Fetichisme findes her. Stammerne og folkeslagene er mange og meget varieret. Folkeslagene amharicerne og argobbaerne siges at leve i nord, mens Tigrinya folket lever ude ved kysten og Habesha- , Zay- og Oromofolkene lever i det indre af riget, traditionelt kommer Selassien fra et af disse folkeslag. Nogle lærte historikere og antropologer mener dog at zeumitterne er beslægtet med et af disse folkeslag, dog er der meget kontroversi om dette, både hvilket folkeslag, men også om de overhovedet er relateret.
Violaine de Sangréal

**Violaine Emmanuelle Fabienne Chantal de Sangréal** var en magtfuld vampyr af femte generation aktiv i den Tredje og Fjerde Alder. De Sangréal blev født i hvad der senere skulle blive kongeriget Bretonnia og spillede en central rolle i rigets historie fra dets grundlæggelse, over krigene med elverne, erobringen af Avalon og de hellige felttog i Estalien til vampyrkrigene. Gennem de børn hun fik, da hun endnu var dødelig, er hun stammoder til utallige bretonnianske adelsslægter.

De Sangréal var magtfuld kardinal i det Usynlige Symposium, medlem af det første konsistorium, leder af Midsommer-offensiven og fyrstinde af det vampyrisk dominerede Couronne. Hun mødte sit endeligt i slaget ved Cartierheide, hvor palatinske og bretonnianske vampyrjægere og magikere omringede og parterede hende.

Slottet Chateau de Sangréal laver efter mange kenderes mening den bedste vin i den Gamle Verden. Ifølge sagnene følger vinmagerne på slottet Violaines opskrift endog meget tæt.
Classicisme

**Classicisme** er en religion i den Gamle Verden, der lægger vægt på den polyteistiske tilbedelse af det kollektivt guddommelige. Guderne i den Gamle Verdens panteon forstås som fuldkommen ligestillede uden nogen henoteistisk overgud som tilfældet er i sigmaritismen eller ulricanismen. Den classicistiske kirke fastholder, at ingen gud giver privilegeret adgang til Skaberen, men at hver gud er en unik portal til religiøs erkendelse. Både Sigmar og Ulric regnes som vigtige guddomme med dedikerede præsteskaber, men ingen af dem besidder primat i den classicistiske kosmologi.

Den classicistiske kirke er et samfund af decentrale, autokefale kirkesamfund uden noget fælles overhoved. Kirkernes selvstændighed indebærer dog hverken fravær af hierarki eller organisation. De mange kirkesamfund er forbundet på kryds og tværs i et større rammeværk af kanoniske skrifter, praksisser og ritualer. Alle religiøse handlinger er grundigt reguleret og kodificeret, og de mange individuelle samfund er hurtige til at danne fælles front mod afvigere. Religionen anser regelmæssighed, ritualer og traditioner som afgørende for religiøs identitet og folkets enhed og forbeholder sig retten til at udpege præster.

Kirken er inddelt en serie geografisk afgrænsede cirkler, der hver især indeholder et hierarki af præster, priorer, diakoner, biskopper og ærkebiskopper. Der lever ca. 500.000 classicistisk troende i hver cirkel, således at deres rumlige størrelse afhænger af tætheden af troende i hvert område. Classicismen er fremherskende i den sydvestlige del af den Gamle Verden – fra Bretonnia over Estalia og Tilea til Syldavien. Den højeste præst for hver guddom i hver cirkel bærer titlen kardinal. Hvert andet år indkaldes der i hver cirkel til regionalt koncil, hvor præsteskabet i en region mødes og teologiske, doktrinære og praktiske anliggender diskuteres. Disse suppleres med tiårige globale konciler, hvor alle kardinaler mødes i en hellig by såsom La Fenice, Santiago, Couronne eller Klow.

## Grundtanker

* Sand befrielse og oplysning opnås gennem det kollektivt guddommelige.
* Hver af guderne er en portal for unik erkendelse af skaberen.
* Ritualer og traditioner er afgørende for religiøs identitet og folkets enhed. Alle bør følge disse praksisser.
* Kun præster officielt udpeget af den klassicistiske kirke kan forestå religiøse ceremonier.
* Sigmar og Ulric er vigtige guddomme, men har ikke privilegeret adgang til Skaberen.
Feer

**Feer** er gådefulde, sælsomme og intenst magiske væsner, der lever hinsides civilisationens rækkevidde. Feer er den spirituelle manifestation af selve naturen, dens sjæl og kræfter og besidder stor magt over de dødeliges Verden. De er den Gamle Verdens underbevidsthed - den rastløse, skabende, legesyge, sælsomme, irrationelle, utæmmelige side af de dødelige og deres forhold til naturen. Feer er udødelige, aldres ikke og besidder ingen udødelig sjæl. De er ikke helt af denne verden og har ikke fysiske behov der tilsvarer dødeliges. Deres tankegang er grundlæggende fremmedartet og tilsvarer ikke respektable dødeliges forestillinger om moral og rationalitet. Dog har de deres egen sælsomme indre logik og etik, der varierer voldsomt fra fe til fe.

Feer findes og fremtræder i utallige typer og skikkelser. Nogle er forsvindende små mens andre er store som bjerge. Nogle har samme form til alle tider mens andre ændrer skikkelse efter forgodtbefindende. Nogle er lave ånder mens andre er umådeligt og ubegribeligt magtfulde. Nogle lever i menneskers landsbyer og marker mens andre dvæler så langt inde i deres egen gådefulde verden at mennesker ikke engang kan gøre sig håb om at begribe det. De kan knytte sig til dyr og planter, til geografiske lokationer og meteorologiske fænomener, til menneskelige handlinger eller følelsesmæssige luner, til rituelle gerninger og håndværk af enhver art, sågar til abstrakte koncepter og sælsomme forestillinger.  Hver eneste fe er et unikt væsen og utallige forsøg på en gang for alle at beregne, typologisere og klassificere deres sælsomme og fremmedartede natur har alle været forgæves. Nogle feer ligner og agerer dog så meget som hinanden at man i visse tilfælde kan regne dem under et, men man må være yderst forsigtig når man anvender sådanne generaliseringer.

Feernes verden, Arcadien, er en sælsom, gådefuld og uklar afspejling af de dødeliges. Feer findes i den Gamle Verden, hvor den overlapper Arcadien tæt. Steder hvor afstanden mellem de to er meget kort er det muligt at træde over på den anden side og dybere ind i feernes fantastiske land. For det menneskelige øje er den forvrænget, fortryllende og forvirrende. Naturens love fungerer anderledes i Arcadien end udenfor, tider løber snart frem snart tilbage, steder skabes, omarrangeres og forsvinder, og retninger vender, snor og drejer sig. Arcadien er det fantastiske og ekstraordinæres verden. Alt er lysere, mørkere, koldere, varmere, sødere, stærkere, smukkere, hæsligere, mærkeligere, dybere og mere bevægende end noget i menneskehedens verden.
Kultister

Kultister er en betegnelse for medlemmer af en kult. Grænsen for hvorvidt der er tale om en religiøs sekt eller kult findes I om hvorvidt staten tillader tilbedelse af guden, sekten eller kulten er dedikeret til. Årsagen til forbud mod praktisering af en guddom kan skyldes mange forskellige ting, men de mest sete årsager er enten at de ikke tror på guderne fra den Gamle Verdens Panteon, deres tro og praktisering forvolder skade på andre, den sidste af disse ses ofte i forbindelse med kaos kulte, da de ofte er villig til at ofre mennesker eller lign. til deres mørke guder.
Laszlo Löwenstein

**Laszlo Löwenstein** (18. Martius 211 5E –) er en gammel og meget agtet frankisk skuespiller og teaterdirektør. Löwenstein er en levende legende i teaterverdenen berømt for sin høje, magre skikkelse og suveræne skuespilpræstationer i en række af den Gamle Verdens største klassiske tragedier. Hans gestaltninger af roller som Eteokles, Honorius, Lucullus, Salvatore, Straton, Sokolnikov, Ubaldo, Wilhelm 9., Morr i Udødelig kærlighed og ikke mindst Constant Drachenfels i Detlef Siercks opsætning er ikke mindre end legendariske. Löwenstein har tidligere været direktør for Tempelteatret i Talabheim og forvalter nu det Storhertugelige Skuespilhus i samme bystat.
Detlef Sierck

**Detlef Sierck** (23. Aperius 234 5E –) er en genial og megaloman teutonisk skuespilforfatter, skuespiller og teaterdirektør kendt som den formentlig største nulevende teatermand i den Gamle Verden. Mange hævder endda, at han er større end selveste Tarradasch.

## Liv

Trods en ugunstig opvækst som søn af en grønthandler i Nuln fik den unge Sierck en uddannelse ved det ansete Nuln Universitet. Efter en omflakkende tilværelse og en vis tøven i valg af karrierens retning i sit tidlige forfatterskab, gjorde han i 256 5E kometkarriere i Middenheim, hvor han af storfyrst Boris 8. fik i opdrag at skrive, iscenesætte og instruere et teaterstykke om storhertuginde Ulrike 2. af Middenland og Middenheim på Königsgarten-teatret. Besat af at skabe et mesterstykke så Sierck ingen grund til at spare på nogle udgifter. Uheldigvis satte en strejke, to brande og et pestudbrud en abrupt stopper for det monumentale projekt. Sierck blev tvunget til at påtage sig al ansvar og alle udgifter og blev, da han ikke kunne betale, sat i gældsfængsel.

Efter fem måneders fængsling blev hans gæld afbetalt af hertug Heinrich von Königswald mod at Sierck forfattede og iscenesatte et skuespil baseret på von Königswalds heroiske bedrift: drabet på den store dæmonolog Drachenfels. Siercks fortolkning af begivenheden var en spektakulær, dybsindig og sindsoprivende tragedie med et udpræget fokus på den higende, hensynsløse og stærkt sammensatte Drachenfels, der gjorde ham øjeblikkeligt berømt. I 257 5E spillede han for kejseren og oprettede snart efter et egentligt teater. Fra 258 5E udgav han mindst et værk om året. Fra 264 har han været direktør for det højt agtede og velrenommerede Vagr Breughel Gedächtnisspielhaus (*Skuespilhus til Vagr Breughels Minde*).

## Stil

Siercks produktion strækker sig fra romantiske kærlighedsdramaer til voldsfremstillende og spektakulære historiske spil og fra bloddryppende hævntragedier til sofistikerede komedier, der gør nar af menneskelig svaghed og tåbelig adfærd. Han er kendt som en uovertruffen iagttager og iscenesætter af tilværelsens - ofte selvmodsigende - mangfoldighed og spændingen mellem erkendelsen af givne rammer og behovet for deres overskridelse.

## Bibliografi

### Tragedier

* Den sårede Honorius
* Den unge Wilhelms lidelser
* Drachenfels, del 1
* Drachenfels, del 2
* Forhøret over Lucullus
* Gengangere
* Hertug Baldur von Richthofen
* Hiketiderne
* Tristan og Isolde

### Komedier

* De tre riddere fra Carcassonne
* Den evige ægtemand
* Den vægelsindede
* Det gode menneske fra Marienburg
* En farce i tågen
* Følelsernes vildveje
* Hexennachtabend
* Hundeår
* Invitation til skafottet
* Misantropen
* Nattergalen i Middenheim
* Når vi døde vågner
* Om kærlighed og andre dæmoner
* Philosophus udi egen indbildning
* Trolddomsbjerget

### Historiske skuespil

* Helena
* Magnus I, del 1
* Magnus I, del 2
* Straton
* Ulrike II
* Wilhelm VIII
* Wilhelm IX, del 1
* Wilhelm IX, del 2
* Xeniades
Bartholomäus Biedermeier

**Bartholomäus Barnabas Biedermeier** (f. 7. Ventus 211 5E) er en notorisk gnom, der offentligt opererer som jurist med ekspertise i arveret og adelige huse, men som i praksis er en informationsformidler af de saftigste og mest skandaløse sladderhistorier om den Gamle Verdens adelshuse (han er, med egne ord, en ydmyg forhandler af informationer). Biedermeier blev født i Middenheims dværgeghetto under navnet Sindri Linken, som han senere ændrede for at undgå racisme og stigmatisering i sit erhverv. Han har arbejdet ud fra Middenheim, Carroburg, Jena og Wolfenburg og er tæt involveret i diverse spionringe.
Hasib Kompagniet

3200 Kamelryttere
750 Pansrede ryttere
50 Magikere
* Kalifatets invasion af Tevinter
* Kalifatets invasion af Kehmet
* Kalifatets invasion af Sassanid
* Slaget ved Hazira Passet

Hasib kompagniet er et af de største og ældeste lejesoldats kompagnier i arabien. Det støtter ofte avestanske riger med deres erobringer af områder styret af hedninge, men det også til tider hjulpet med erobringer af Avestanske Riger.

## Historie

Kompagniet blev oprettet af Sheik Alhami Hasib , der var en nær ven af de tre profeter, kort tid efter at det Avestanske tro var begyndt. Kompagniet var en central del af hvad der gjorde skabelsen af det første Kalifat muligt. Efter at kalifatet havde underlagt sig de arabiske områder, hjalp Hasib Kompagniet med den videre ekspansion bl.a. med erobringerne af Tevinters provinser udenfor den gamle verden og Sassanidernes vestlige provinser.

Efter kalifatet faldt begyndte Hasib Kompagniet at hjælpe de nye avestanske riger med ekspansion ind i ikke-avestanske områder, dog var den tidlige tid af de avestanske riger præget af internekonflikter mellem de forskellige nye riger, derfor oplevede Hasib Kompagniet en økonomisk krise, der fik til at begynde også at deltage i krige mellem avestanske lande. Hvilket Hasib Kompagniet har fortsat med siden da.

## Opgbygning

Kompagniet består af 6 regimenter, hvor 5 af dem er udgjort af fodfolk, kamelryttere og pansrede ryttere, og det sidste er udgjort af 50 magikere. Regimenterne bliver ledet af en kaptajn, der er valgt af regimentets tropper. De 6 regimenter vælger så en general blandt dem, der er den øverste leder af kompagniet. Udover de 6 kaptajner, så har bestyrelsen af Tharwa Banken også en stemme, og ligeså har Ismailïa , der sluppere kompagniet med magikere. Den nuværende General Nabil Alnnabil havde opbakning fra 5 ud 7 stemmer og er leder af 2. Regiment.

## Navnkundige medlemmer af Hasib Kompagniet

* Sheik Alhami Hasib: Grundlæggeren af Hasib Kompagniet og betragtes som en af de største krigere indenfor avestansk kultur. Mange avestanske krigere og soldater tilbeder ham som en Wali, helgen, tilbedelsen er mest udbredt i Kehmet. Han var en rådgivere og general for den første Kalif og en læremester for den anden Kalif.
* General Nabil Alnnabil: Den nuværende general og leder af Hasib Kompagniet. Han kommer fra den prestigefulde klan Alnnamr Alnnabil, der styrer områder Halvmåne Imperiets østlige provinser. Han blev Kaptajn i den unge alder af 23, og er blandt de ti yngste kaptajner i hele Hasib Kompagniets historie.
* General Rasul al-Mohammed: Berømt general af Hasib Kompagniet, som sammen med Aamina Emiratet beskyttede Kalifatets østlige grænse mod ork invasioner, mens store dele af hæren kæmpede med Tevinter Imperiet.
Baron Hendrik van Leeuwenhoek Universitet

**Baron Hendrik van Leeuwenhoek Universitet for Navigation, Geografi og Maritim Magi** el. blot **Baron Hendriks** er Marienburgs fineste læreanstalt, der, som navnet antyder, i højeste grad beskæftiger sig med navigation, kartografi, skibsfart og havets magi, men som samtidigt har omfattende juridiske, økonomiske, medicinske og humanistiske fakulteter. Baron Hendriks har siden 847 4E, hvor det blev grundlagt af den legendariske opdagelsesrejsende Baron Hendrik "Søfareren" van Leeuwenhoek været blandt den Gamle Verdens førende universiteter og det er berømt for dens feltarbejde, samarbejde med Marienburgs lav og templer og undervisning i anvendt magi.

Baron Hendriks Universitet sender ofte ekspeditioner ud for at udforske verdens afkroge, hvilket sker med både videnskabeligt og kommercielt øjemed. Gennem Westerlands Geografiske Selskab - et universitets-sponsoreret fællesskab af opdagelsesrejsende, søfarere, akademikere og alle andre med en interesse i fremmede lande og pengene til at betale kontingentet - vokser universitetets viden om den større verden hvert eneste år.

Baron Henryks rektor har betydelig poltisk indflydelse og har plads som et af de permanente medlemmer af byens Direktorat. Den nuværende rektor er den 59-årige Gerard van de Kuijpers, der loyalt adlyder sin berygtede fætter Jaan van de Kuijpers - verdens angiveligt rigeste mand, der leder byens mægtigste handelskartel.
Sønderlandene

**Sønderlandene** er navnet på det store kontinent syd for den Gamle Verden omgivet af det Ældste Ocean, det Gyldne Hav og Cirklernes Hav. Navnet er ligeledes en betegnelsen for de mange gådefulde og forskelligartede kejserriger, kongeriger, stammer og folkeslag, der bebor den mægtige landmasse. Kontinentet (og især de dybereliggende regioner) er næsten uudforskede af den Gamle Verdens beboere og deres kort over det er med undtagelse af de kendte kyststrækninger udfyldt med fantasifulde illustrationer af løver, olifanter og drager.

De nordlige Sønderlande ved det Gyldne Hav, kendt som Maghreb, er bedst kendt af den Gamle Verden. Landene er overvejende avestanske, dels dækket af ørken, dels af kystområder lig Tileas og Estaliens, dels frugtbare flodsletter. Det vigtigste rige er utvivlsomt det legendariske Khemet (under den suleimanniske sultans overherredømme) med sin tusindårige historie, avancerede kunstvandingssystemer og enorme pyramider. Kontinentets vestkyst domineres af en række avancerede riger, der i årtusinder har handlet med den Gamle Verden, Saracenien og Rajastan: Kongeriget Aksum er et land af læring med tætte og urgamle forbindelser til den tevintriske sigmaritisme og den Gamle Verdens panteon. Det er et land af mystisk viden, geometriske byer, fantastisk trolddom, kætterske apokryfer og hemmeligt politi. Længere langs kysten ligger de gådefulde og uudforskede lande Hesh, Kaabu og Galeoth med den rige og kosmopolitiske ø Zangvebar som knudepunkt. Sønderlandenes indre rummer foruden utallige stammefolk rigerne Ofir, Nilnamesh og Katanga, hvor folk rider på stribede heste, bor flodbyer så fantastiske og besidder rigdomme så umådelige at de vil forbløffe enhver fremmed.
Papageno Pompejus

**Hugi Ningel** (f. 164 5E), bedre kendt under navnet **Papageno Pompejus** er hans kejserlige majestæt Karl. 6.’s personlige gnomiske hofnar og er berømt den Gamle Verden rundt for sin vid, uberegnelighed og skarpe tunge. Pompejus har i 33 år bestridt det ærefulde og kaotiske embede som kejserlig hofnar og skiftevis underholdt, rådgivet og drevet gæk med tre kejsere; Matthias den Gode, Luitpold den Stolte og Karl den Dristige. Den ærekære Luitpold fyrede ganske vist i 259 5E Pompejus i to måneder i et vredesudbrud efter en yderst omfangsrig spøg. Kejseren kom dog hurtigt til at savne sin trofaste ledsager så meget at han efter sigende personligt drog til die Volksbühne i Altdorf for at genansætte den lille spøgefugl, der efterfølgende straks faldt sin ven og kejser om halsen i omfavnelse.

Gennem sit over hundrede år lange liv har Pompejus opnået næsten mytisk trickster-status i den imperiale folkesjæl og der går utallige historier om hans bedrifter, narrestreger og baggrund. I hans optrædener er han altid vittig, til tider vis og roder sig i mestendels af fortællingerne ud i problemer. Han har hvis man skal tro historierne både levet på Imperiets landeveje som vandringsmand, draget fra storby til storby som mestertyv, ageret direktør og artist i et spektakulært cirkus og gjort sig på de skrå brædder på mindst 50 scener i den Gamle Verden.
Det blå ansigt

**Det blå ansigt** (khuzdul: Khagaldurzu) er et folk af orker og gobliner oprindeligt bosiddende i Sasanien, der nu er at finde fra Sind til de Grå Bjerge. De blå ansigter var forholdsvis ukendte i den Gamle Verden indtil de i begyndelsen af den femte alder indledte en serie af vandringer, der gennem Saracenai og Tevinter bragte dem i territorial konflikt med De røde sole, Stenbiderne, Sorthænderne og Tyredræberne. Folket har et ry som sælsomme og anderledes med mærkværdige våben, farverige artefakter og besynderlig adfærd.

Folkets fremmeste historiske skikkelse er den notorisk gale Ubar Durgash berømt for sin dæmoniske krigsmaske, bizarre hof og efter sigende dybsindige samtaler med guder, dæmoner og ånder. I midten af den femte alders andet århundrede allierede han sig med De krumme måner under den dekadente og magtfulde kong Yargul Zorbag, Sorthænderne under krigsherrerne Aglakh Ram og Ramouk Urag og De mørke tegn under shamanen Danser-med-hunde og invaderede Imperiet i hvad der blev kendt som “de gales krig”.
Karaz Ankor

*Classical: Regni Aeterni*
**Karaz Ankor** (khuzdul for **det Evige Rige**) er dværgenes navn for det enorme imperium, der udgøres af alle verdens forenede dværgeriger og har været deres hjemland siden tidernes morgen. I dværgenes storhedstid strakte Karaz Ankor sig fra World’s Edge Mountains over hele den kendte verden fra det Ældste Ocean i vest til Cathay i øst og fra de sneklædte Scandiske bjerge i nord til de dybeste dele af Sønderlandene. Århundreders naturkatastrofer og endeløse krige med elvere, orker og gobliner har imidlertid tæret hårdt på riget og hundredvis af fæstninger, byer og miner er gået tabt.

Karaz Ankor er i sig selv et forbund af adskillige kongeriger, der alle adlyder højkongen af Karaz-A-Karak som deres øverste hersker, der til gengæld garanterer de enkelte konger retfærdighed, beskyttelse og stor selvstændighed. De største, mægtigste og rigeste kongeriger udgøres af enorme fæstningsbyer (såkaldte *Karakker*), der hver især har hundreder af mindre byer og kolonier under sig. Den nuværende højkonge er Isidilian Dumat, der i næsten 200 år har hersket over det Evige Rige.

Efter århundreders trange tider er dværgeracen imidlertid ved atter at opleve en opgangstid, hvor drømmen om at erobre de tabte Karakker tilbage ligger dybt i deres bevidsthed. Karaz Ankor består på nuværende tidspunkt af 13 store Karakker, hvoraf to er nyligt tilbageerobrede.

## Centrale byer

Bestående byer

* Karak Kadrin
* Karak Azul
* Karak Ursu
* Karak Rhûn
* Karak Cadash
* Karak Hirn
* Karak Izor
* Karak Norn
* Barak Varr
* Zhufbar

### Tilbageerobrede byer

* Karak Eight Peaks
* Karak Azgal (tidl. Karak Izril)

### Tabte byer

* Karak Drazh
* Karak Varn
* Karak Ungor
* Karak Sharok
* Karak Baraz
* Karak Vlag
* Karak Dûm
Mus Aliquid

**Mus Aliquid**, el. Rotte-Ting, Magisk Rotte, er et magisk væsen, der menes at være en dæmon, men en meget svag en af slagsen. De er på størrelse og ligner en rotte, dog har de menneske ansigter, hænder og fødder. Deres pelsfarver kan varier meget fra brun til lilla og fra hvid til grøn.

De findes på mange forskellige planer, hvor der er koncentreret meget magi. Mus Aliquid kan også findes i den Gamle Verden, især steder hvor der er nær kontakt med the Fae eller mange magikere bor sammen, f.eks. hos de forskellige huse inden for den Hermetiske Orden, i Tevinter og i Ismaïlia.

Mus Aliquid er en ofte brugt familiar for magikere, der stadig er igang med træning, eller har et begrænset magisk potentiale. På nogle magiske kollegier bliver de også brugt som budbringere. Nogle få magiske kulte benytter dem også som føde, da de mener at indtage magiske væsner øger deres magiske potentiale.
Nipponstad

**Nipponstad** er Marienburgs nipponesiske ghetto. Indbyggerne i det lille distrikt, der ligger klemt mellem Paleisbuurt og Handelaarmarkt, er ofte ansat som tjenestefolk og specialister hos elverne i det nærliggende Elfsgemeente. Blandt de 10 er Huset den Euwe særligt knyttet til denne orientalske enklave.
Huset Jacobsz

**Huset Jacobsz** er et magtfuldt marienburgsk handelskartel, der specialiserer sig i den orientalske handel med luksusvarer fra Rajastan, Cathay og Cipangu, der sikres gennem ambitiøse sejladser og karavaneruter samt et omfattende netværk af westerlandske agenter og lokale forretningspartnere. Huset er blandt den lille gruppe af fremadstormende og rivaliserende karteller, der står på tærsklen til at tilkæmpe sig en eftertragtet plads i bystatens magtfulde direktorat. Særligt huset den Euwe har set sin smalle portefølje blive udfordret af forsendelser fra disse borgerlige opkomlinge.

Kartellet er en enterprise af nyere dato og består foruden kernen om den stolte og republikansk sindende Johannes Jacobsz, 55, af en lang række mindre familier, der har forenet sig i målet om at rejse kapital og sikre politisk repræsentation. Ikke mindre end fire tilstødende ejendomme i Goudberg udgør de smagfuldt dekorerede residender for kartellets ældste, der tæller gamle hårde hunde som Agnes Cruyff og Ghijsbrecht Wiegers og unge begavede entreprenører som Michielis Steno og gnomen Regi Zaldivar.

Husets symbol er en gylden måne omgivet af fem gyldne stjerner på en blå baggrund.
Nulns IX. infanterikompagni

**Nulns IX. infanterikompagni**, almindeligvis kendt ved sine tilnavne **‘fyrbøderne’** (teutonsk: *die Heizer*) eller **‘de ventede barbarer’** (teutonsk: *die erwarteten Barbaren*), er et traditionsrigt kompagni af ca. 180 fodsoldater i den kejserlige bystat og kurfyrstendømme Nulns hær. Kompagniet er en del af Nulns I. infanteridivision og I. infanteriregiment og sporer sin historie og traditioner tilbage til de tre kejseres tid. Kompagniet er historisk knyttet til og rekrutterer primært fra arbejderkvartererne på Reichflodens vestbred, hvilket også gælder ærkerivalerne: ‘Skorstensfejerne’ (teutonsk: *die Schornsteinfeger*) i det X. infanterikompagni.

Kompagniets første tilnavn henviser til de mange episoder, hvor det har måttet bistå og beskytte det berømte nulnske artilleri i kamp og således forsynet ‘fyret’ i bystatens hær med brændsel. Samtidigt bidrager kompagniet til i fredstid at bevogte de vigtigste dele af Nulns industrielle infrastruktur. Det andet tilnavn er en obskur henvisning til dramatikeren Jacopo Tarradasch’ mærkværdige og kontroversielle skuespil *Mens vi venter på barbarerne* (140 5E). I stykket venter to skildvagter på barbarer, der aldrig dukker op. Da IX. infanterikompagni i den castilianske arvefølgekrig var med til under voldsomme omstændigheder at indtage og plyndre byen Salamanca, hvor Tarradasch skrev stykket, sagde man, at nu var de ventede barbarer, kommet.

Fyrbødernes emblem er en vædder og deres kaptajn er Hertha Neuhäusser, der stammer fra byens Nordhavn og er berygtet for sin heftige rivalisering med kaptajn Odomar Engelhardt fra X. infanterikompagni.
Thule

**Kongeriget Thule** er et afsidesliggende, bjergrigt og utæmmet rige i den Gamle Verdens nordligste afkrog. Kongen af Thule hersker over et krigerisk, traditionsbundet og stolt folk, der som deres land er vildt, ukueligt og langt fra kontinentet i både bogstavelig og overført betydning. Thule er gennemskåret af vældige, ufremkommelige fjelde og de menneskelige bebyggelser er koncentreret omkring havet, fjordene og de elve der skærer sig gennem landet. Dybere inde i de store skove, ensomme højdedrag og sneklædte tinder lever orker, trolde, dværge, gnomer, fefolk og mange andre sælsomme væsner.

Thule er det tyndest befolkede, mest decentraliserede og geografisk fragmenterede af de tre scandiske kongeriger. Landet og dets folk har imidlertid udviklet en ganske særlig egenart, der gør dem en unik og kraftfuld faktor, man ikke kan undlade at tage højde for. Thulingerne er de mest hårdføre, opfindsomme og dristige af de scandiske folk. Det har de været nødt til. Hvor arendalerne er de mest udadvendte, centraliserede og glubske, der drog på vældige togter mod syd og nu gør tilnærmelser mod kontinental kultur og teknologi, har thulingerne vendt blikket mod vest og nord og excelleret som handelsfolk, opdagelsesrejsende og fangere i disse rige, men farlige områder. Hvor gotlænderne er blevet velhavende på skovdrift, jernminer og handel på de kislevittiske floder, har thulingerne med deres fjeldes jern smedet våben og plyndret Callendore, Hibernien og Avalon før de rige på bytte trak sig tilbage til deres beskyttede havnebyer. Thulingerne er værdsat den Gamle Verden over for deres forunderlige fiskefangster, evner som navigatører og styrmænd og talent for strid som lejesoldater og kapere.

Kongen af Thule er den unge Asbjørn 2. Håkonsson, der i en alder af kun fjorten skal styre det vidtstrakte land og dets voldsomme folk. Den stille, men ihærdige yndling blev valgt til konge efter hans fader, den fyrige kong Håkon 6. Hjalmarsson, druknede i elven Hraudung under en rejse til Thules nordligste grevskaber. Den unge konge bistås af sin mor, den kløgtige og snu enkedronning Elsa Grimsdottir, der reelt er rigets egentlige hersker. Kongens by er den befæstede handelsby Bergenheim (ca. 38.000 indb.) bygget op ad klipperne i Bergenfjorden. Rigets jarler og andre stormænd hersker dog med stor autonomi og egenrådighed fra byer som Nidaros, Grimstad, Haugesund, Ulsteinvik, Orkanger og Narvik.
Den krumme måne

**Den krumme måne** (khuzdul: Mâbibizgil) er et folk af orker og gobliner bosiddende i landene omkring den sagnomspundne by Karak Eight Peaks. De krumme måner var i forrige århundrede det mægtigste og mest berygtede goblinoide folk og dominerede de omkringliggende riger politisk og kulturelt, mens dets konger levede i overdådig pragt. Tabet af Karak Eight Peaks i 172 5E rystede dog konføderationen i sin grundvold og har bragt dybe interne splittelser op til overfladen. Den udspekulerede feltherre og statsmand Yargul Skarsnik hersker ganske vist over den udelte konføderation som bærer af titlen “konge af de otte tinder” eller blot “konge under bjerget”, men vedvarende blodfejder og interne konflikter er allestedsnærværende mellem klaner og krigsherrer.
Marienburgs folkesikkerhedstjeneste

**Marienburgs folkesikkerhedstjeneste** (westerlandsk: *Marienburger volksveiligheidsdienst*) er Marienburgs efterretningstjeneste med henblik på at sikre dens indre og ydre sikkerhed. Folkesikkerhedstjenesten er inddelt i otte sektioner af varierende størrelse og betydning, der hver varetager et specifikt område.

## Sektioner

### Sektion 1: Sekretariat (Secretariaat)

Sektion 1 er ansvarlig for folkesikkerhedstjenestens administration, kommunikationen med bystatens andre organer og intern koordination.

### Sektion 2: Militær sikkerhed (Militaire veiligheid)

Sektion 2 har ansvar for at sikre Marienburg mod militære og maritime sikkerhedstrusler.

### Sektion 3: Kontinental sikkerhed (Continentale veiligheid)

Sektion 3 er ansvarlig for efterretninger, der vedrører udenlandske anliggender i den Gamle Verden. Det er den største og mest vidtrækkende sektion med agenter og spionringe over hele kontinentet.

### Sektion 4: Kolonial sikkerhed (Koloniale veiligheid)

Sektion 4 er ansvarlig for efterretninger, der vedrører Marienburgs kolonier og udenlandske anliggender i den Nye Verden.

### Sektion 5: Økonomisk sikkerhed (Economische veiligheid)

Sektion 5 beskæftiger sig med indgående med økonomisk kriminalitet, ikke-sanktioneret karteldannelse, krænkelse af handelsprivilegier, industrispionage og stjæler andre staters teknologiske hemmeligheder med arme og ben. Sektionen har en nært og til tider konfliktfyldt samarbejde med Generaldirektoratet for toldvæsenet og skattedepartementet.

### Sektion 6: Kontraspionage (Contraspionage)

Sektion 6 har ansvar for at forebygge, afsløre og bekæmpe fremmede kræfters spionage. Marienburg er i kraft af sin centrale position overrendt med agenter i andre staters tjeneste. Især elviske spioner, den bretonnianske efterretningstjeneste Chambre Noire og Imperiets kejserlige statssikkerhedstjeneste (der kaiserliche Staatssicherheitsdienst) og militære efterretningstjeneste (das Heeres-Nachrichtenamt) er prominente.

### Sektion 7: Efterforskning (Misdaadonderzoek)

Sektion 7 er blandt sikkerhedstjenestens største sektioner og efterforsker forbrydelser, der går ud over det retskafne kompagni af vægtere og lygtetænderes kompetencer og ressourcer.

### Sektion 8: Censur og propaganda (Censuur en propaganda)

Sektion 8 arbejder i nært sammen med Bureauet for folkeoplysning og propaganda for at fremstille bystaten som civilisationens apeks og lukke munden på dissidenter og oprørske kræfter.

### Sektion 0: Hvad taler du om? Der er ingen sektion 0.

Eksistensen af sikkerhedstjenestens sektion 0 er en offentlig hemmelighed i Marienburg. Sektionen har til opgave at forsvare Marienburg mod det overnaturliges og det ubegribeliges ondskab og korruption i enhver form, de antager. Sektion 0 har et anstrengt forhold til den kejserlige inkvisition, der officielt har jurisdiktion over bystaten og som den må føje i mange anliggender. Samtidigt er byen kendt som et relativt frirum for alternative magiske traditioner, hvilket direktoratet gerne ser bibeholdt. Dette er videre med til at komplicere sektionens arbejde.
Kong Yngvarr "Den Uheldige"

**Kong Yngvarr d. 2** (Geheimnichtsnacht 681 4E - 17. Martius 728 4E) bedre kendt som Yngvarr den Uheldige eller Yngvarr den Sidste, var konge af Thule mellem 725 5E og 728 4E. Selvom den kun varede i 3 år var hans regeringstid præget af meget ulykke, som kulminerede i hans død på en hvalrosjagt. De arendalske konger lagde krav på tronen, men blev mødt af stor modstand fra de thulske bjerg klaner, der ikke ville anerkende den fremmede magt som overherrer, og der udbrød en længere krig, som kulminerede med at de arendalske konger blev herskere af Thule.
Collegium Theologica

**Collegium Theologica**, i daglig tale kendt som **Kollegiet** el. **Middenheim Universitet** er bystaten Middenheims universitet, der er blandt den Gamle Verdens allerældste, mest traditionsrige og højest agtede højere læreanstalter. Universitetet blev grundlagt i 400-t. 4E for at samle og formalisere unge ulricanske præsters teologiske uddannelse og for at fremme studiet og udbredelsen af kultens religiøse skrifter. Dets aktiviteter har - blandt andet på grund af den ulricanske kirkes altomfattende karakter - siden da udvidet sig voldsomt og dækker næsten ethvert videnskabeligt felt fra kunsthistorie over goblinoide studier til sikrere metoder til fremstillingen af krudt. Collegium Theologica ser sig selv som værende i liga med universiteterne i Altdorf og Nuln og regnes som det nordlige Imperiums (og dermed den nordlige Gamle Verdens) ulmende arnested for visdom og lærdom.

Universitetet har til huse i et kompleks af pragtfulde, monumentale og solide bygninger i bydelen Freiburg omgivet af gader og stræder fyldt med boghandlere, antikvarer, alkymister, troldfolk og præster. Universitetsbygninger er umådeligt gamle og selv det yngste anneks er mindst 400 år gammelt.

Universitetet er inddelt i fem fakulteter, der hver ledes af en dekan assisteret af en prodekan: Det humanistiske fakultet, det naturvidenskabelige fakultet, det sundhedsvidenskabelige fakultet, det hermetiske fakultet og det teologiske fakultet. Det sidste fakultet er det absolut største og behandler udover teologi i snæver forstand også de filosofiske, juridiske og samfundsvidenskabelige områder. Det teologiske områdes forrang kommer også til udtryk i universitetets styreform, idet rektoren skal være identisk med dekanen for det teologiske fakultet. Samtidigt skal der føres tilsyn med universitetet fra den ulricanske kirkes side, hvilket forestås af den såkaldte superintendent personligt udpeget af Ar-Ulric.

Universitetet og især det teologiske fakultet er særdeles økonomisk velstillet og modtager store bevillinger og gaver fra det kurfyrstelige skatkammer, den ulricanske kirke og private donorer (navnlig fordi sådanne donationer er skattefradragsberettiget).
Straton (Skuespil)

**Straton** er et historisk drama af Detlef Sierck skrevet i 263 5E. Stykket skildrer den tevinstriske basileus og antihelt Stratons machiavelliske erobring af magten og efterfølgende korte regeringstid i årene 195 til 198 5E. Dramaet rummer både spektakulære intriger og en intelligent og nyskabende nysgerrighed over for magtudøvelsens metoder og etik. Sierck dvæler stykket igennem ved spørgsmål om fremtrædelse og virkelighed, magt og magtesløshed, frihed og nødvendighed, retfærdighed og samvittighed.

## Karakterer

* Argentius, basileus
* Straton, Argentius' broder og epark af Minrathous; senere basileus
* Kassandra, Argentius' og Stratons søster og mégas doméstikos
* Melanthius af Kallipolis, Argentius', Statons og Kassandras mester
* Valerius Asmodeus, konsul af Pontos; senere basileus
* Talos Ypsilantis, Proedros
* Argus Panoptes, leder af den kejserlige livgarde
* Lucius Tillius den Ældre, konsul af Lydien
* Polyxena, mégas logothetēs
* Lepidus, pentark
* Gaius Popillius Laenas, nobelissimos
* Quintus Ligarius, strategos, Stratons lærling
* Flavius, prætor
* Lucius Tillius den Yngre, præfekt af Hyaderne
* Konsulen af Galatien
* Præfekten af Kappadokien
* Præfekten af Delos
* Præfekten af Sidon
* Eksarken af Ascalon
* En spåmand
* Alexios, Ariadne, Johannes, Hegemone og Taraxippus, magistre
Det Gyldne Hav

**Det Gyldne Hav** *(Tileansk: Il Mare d'oro, Reichspiel: Die Goldene Meer, Suleimannisk: Altın Deniz, Saracensk: البحر الذهبي(Albahr Aldhdhahabi), Tevintersk: Η Χρυσή Θάλασσα(I Chrysí Thálassa), Castiliansk: El Mar Dorado)* er et vidtstrakte hav beliggende syd for den Gamle Verden og nord for Søndrelandene. Det har siden tidernes morgen været en central motorvej for handel først for elverne og dværgene, og senere også de mange menneskeriger og kulturer, som lever omkring havet.

Det Gyldne Hav er omringet af land mod nord og syd, og af andre have mod øst og vest. I øst er grænsen mellem det Gyldne Hav og Mavri Thalassa meget tydeligt, da det er i en direkte linje ud fra Tevinters  hovedstad, Minrathous. Det Gyldne Havs grænse mod vest er afgrænset ved det Ældste Hav , dog er denne grænse langt fra lige så tydelig som den østlig, da den er væsentlig større og bevæger sig gennem et område, hvor der ikke bor mange.

## Klima

Det Gyldne Hav har et subtropisk klima og har høje gennemsnitstemperaturer, som gør det muligt for meget forskelligt landbrug af blive dyrket langs dets kyster. Det er et meget fredfyldt hav, med lette havbriser, der er ideelle til at få skibe fremad uden risiko for farer. Det ses dog indimellem at storme og orkaner flyver ind over det Gyldne Hav fra det Ældste Hav.
Huset von Leibniz

Adelshuset von Leibniz er en relativ ny spiller blandt de gamle, hæderkronede og magtfulde slægter, der dominerer Imperiet og den Gamle Verden. Huset tilhører ganske vist den ærværdige Imperielle uradel og har gjort det i århundreder, men det var først for omtrent to århundreder siden at den fornemme, men så godt som ubetydelige slægt gennem nøjsomt erhvervet rigdom, dristige intriger og diplomatisk snilde hævede sig fra herrer over et beskedent grevskab til at beherske det rige og indflydelsesrige hertugdømme Meissen. Husets ambitioner endte ikke her. Efter flere årtiers nøje planlægning og komplicerede politiske magtspil lykkedes det for et halvt århundrede siden Honorius von Leibniz at vinde kontrollen over Kurfyrstendømmet Nuln. Den gamle Kejserstad, der som stad kun blev overgået af Altdorf i befolkning, men som teknologisk, intellektuelt og kunstnerisk var den Gamle Verdens bankende hjerte. Fra beskedne kår har huset ved at spille det store spil nået magten og indflydelsens absolutte tinder.

Husets nuværende overhoved, den 33-årige skønhed Emmanuelle von Leibniz, hersker fuld af guddommelig nåde og barmhjertighed over slægtens vidtstrakte ejendomme. Hun er fyrstinde af den storslåede og strålende fristad Nuln (350.000 indb.) “Kronen, der funkler med tusind juveler”. Byen, der i mange hundreder år har tjent som Imperiets hovedstad, er en formidabel, sofistikeret og kosmopolitisk metropol, et teknologisk centrum for den kejserlige krigsmaskine (som hovedproducent af krudt og artilleri), et spirituelt nervecenter (som residens for Uriel V, den ene af Sigmars to Ærkeprimarker), et rigt knudepunkt for alverdens handel og hjemsted for strålende, prestigefyldte læreanstalter (som Nuln Universitet og den Kejserlige Artilleriskole). Blomstrende Nuln er Imperiets højt elskede, beundrede og berømte kulturelle og kunstneriske sjæl, der har lagt ramme for utallige sange, historier og skuespil.

Foruden Nuln hersker fyrstinden over det rige hertugdømme Meissen i det nærliggende kurfyrstendømme Aurelien, der ud over rige indtægter giver hende udpræget politisk magt og indflydelse som magnat i Ærkehertugdømmet. Huset von Leibniz er ekstremt velhavende og højt agtet som fremtrædende mæcener for kunst og videnskab, hvilket bl.a. har betydet at Emmanuelle von Leibniz bærer den officielle titel som kansler for Nuln Universitet. Familien har tætte forbindelser til adelshuse i Bretonnia, Tevinter og Tilea i særdeleshed og er kendt for at stå den Kejserlige familie meget nær. I krigstid kan huset mønstre 14.000 væbnede mænd klædt i Nulnersorte uniformer og bevæbnet med ekstraordinært avanceret artilleri.
Ar-Ulric

Ar-Ulric
 Tiltale:
*Reichspiel: Seine hohe Heiligkeit*
**Ar-Ulric** *(Old-reichspiel for "Valgt af Ulric" el. "Ulrics Udvalgte")* er den øverste autoritet i den ulricanske religion og Ulrics talerør i den Gamle Verden. Han regerer over alle Ulrics gejstlige og tilbeder fra hans hovedsæde i Middenheim. Hans ord og ordrer er pr. definition Ulrics og hans magt dermed guddommelig og unægteligt, men i realiteten er hans kontrol langt fra fuldstændig. Des længere man kommer væk fra hovedsædet des mindre følges hans bud til punkt og prikke. Men han nyder dog stadig stormagt i Imperiet, især i de nordlige provinser, men også i kraft af at han er en kejserlig kurfyrste.

Ar-Ulric bliver opnået til denne magtfulde stilling i kraft af at være den Økumenisk Patriark af Ulrics kult, og dermed førstemanden blandt alle Ulrics patriarker og præster. Embedet går længere tilbage end grundlæggelsen af Imperiet, og mange myter og historier testamenterer det tilbage til mytisk tid.

## Patriarken og Ulrics Ånd

Ar-Ulric er faktisk både en titel og en del af selve Ulric, der findes som en hellig ånd i den Gamle Verden. Denne ånd kan manifisterer sig og kommunikere ved at tage bolig i en rettro ulricaners krop. Denne ulricaner bærer titlen og navnet Ar-Ulric, altså ved optagelse af Ulrics ånd bliver de genfødt som Ar-Ulric, meget på samme måde som når en præst er færdig uddannet og påtager sig et nyt navn som fader. Når Ar-Ulric så dør rejser Ulrics ånd videre og ind i den næste Ar-Ulric.

De ulricanske patriarker plejer som regel når en Ar-Ulric dør at vælger hans efterfølger og guider Ulrics ånd mod denne aftager ved brug af en række relikvier. Der har dog ikke altid været enighed mellem patriarkerne og nogle gange også selve Ulrics ånd, hvem der har skulle være den næste Ar-Ulric, hvilket flere gange har ledt til konflikter og krige.

### Ar-Ulrics Navn

At den udvalgte til at bære Ulrics ånd påtager sig navnet Ar-Ulric symbolisere at Ulrics Ånds er en konstant del af verdensordenen og gudernes vilje i den Gamle Verden. Det er dog også desværre en smule forvirrende at samtlige religiøse leder af Ulrics kult siden tidernes morgen har heddet Ar-Ulric. For at kunne kende forskel mellem de forskellige Ar-Ulric har de fleste Ar-Ulric fået et tilnavn enten af historikere, kejsere, patriarker eller den gængse befolkning, f.eks. den Gavmilde Ar-Ulric, den Sorte Ar-Ulric eller den Hårde Ar-Ulric. Hvis Ar-Ulric enten har regeret i kort tid eller blot har haft en regeringsperiode uden de store hændelser er de ofte kendt under hvornår de besteg tronen som Ar-Ulric, f.eks. Ar-Ulric 252 5E, der blot regerede to år. Til sidst er der nogle få Ar-Ulric, der ikke har været gode til at adskille deres tidligere liv fra livet som Ar-Ulric, disse bliver som kaldt ved det navn de havde før, for at fjerne deres legitimitet som en bærer af Ulrics Ånd.

## Ar-Ulrics Relikvier

Ar-Ulric har en lang række genstande, som har tilhørt Ulric og tidligere Ar-Ulricer, som viser hans legitimitet som Ulrics udvalgte. Følgende er de vigtigste af Ar-Ulrics relikvier: