Krov nad glavom

*Radoman Božović kupio stan od Boška Krunića*

Kako "Vreme" saznaje izveoma dobro obaveštenih izvora u Novom Sadu, dr Radoman Božović, dosadašnji predsednik Veća građana Savezne skupštine, nedavno je za gotove pare kupio stanu ulici Vase Stajića. Ulica Vase Stajića bila je sredinom osamdesetih godina na najboljem putu da postane novosadsko Dedinje: tadašnja ekipa na vlasti, u to vreme poznata pod donekle pogrešnim nadimkom "autonomaši", počela je da se - po običaju komunističkih nomenklatura - koncentriše i geografski. Ulica je lepa i mirna, blizu centra, a nove funkcionerske zgrade sa luksuznim i solidnim stanovima sagrađene su početkom osamdesetih godina. To su bile prve zgrade u Novom Sadu sa interfonima, a prisustvo milicije bilo je uvek vidljivo. Do "jogurt revolucije", oktobra 1988, u ulici Vase Stajića koncentrisala se skoro cela vrhuška, koja će ubrzo biti nazvana "foteljaši" i koja će shodno tome biti zbrisana s vlasti u "antibirokratskoj revoluciji". Tamo su živeli (ili još žive) Radovan Vlajković zvani Bata (u jednom trenutku šef bivše države SFRJ, ako je poštovani čitalac zaboravio), Dušan Popović, porodica Doronjski, Boško Krunić i drugi, isti kao oni. Može se sa određenom izvesnošću nagađati da je ulica Vase Stajića posle "jogurt revolucije" izgubila na političkoj podobnosti (i na policijskoj zaštiti). Postala je nešto nalik na kafanu "Madera" posle Osme sednice.

Godine su prolazile "pune muka, ginulo se za slobodu nijemo", što reče pjesnik, a "mladi, lepi i pametni" prvoborci Osme sednice u Vojvodini borili su se za funkcije i prateće privilegije. Od cele ekipe "jogurtaša" najviše uspeha dosada imali su Mihalj Kertes zvani Bracika (po kome se sada Bačka Palanka zove Caringrad, a na mađarskom Kerteszvaros), Radovan Pankov, Boško Perošević, Nedjeljko Šipovac i Siniša Batalo. Najuspešniji je ipak bio dr Radoman Božović: ujednom trenutku "akumulirao" je celih osam visokih funkcija, od kojih šest traži puno radno vreme. Onda je postao predsednik srbijanske vlade, po čemu je ostao zapamćen mnogo više nego po načinu na koji je predsedavao Većem građana Skupštine SRJ (afere sa polivanjem vodom i skupštinskim nokautima). Na ovim izborima izgubio je u svojoj izbornoj jedinici (Novi Sad) od pravog autonomaša Mileta Isakova (koalicija "Vojvodina"); postoji i teorija po kojoj je dr Božovića porazila njegova Partija kada gaje stavila na četvrto mesto na listi, mada autonomaši kažu da bi bio izgubio i da je bio prvi. U međuvremenu je dr Radoman Božović došao do zaključka da mu je stan u lepoj novoj zgradi u ulici Ilije Ognjanovića (strogi centar, baštamo gde je kafić "Kibic") ili mali, ili neodgovarajući, ili na pogrešnom mestu, pa je rešio da kupi novi. To što ga je kupio od Boška Krunića, poslednjeg člana bivšeg/nekadašnjeg/prethodnog (nepotrebno precrtati) Predsedništva CKSKJ i što je stan baš u ulici Vase Stajića ne bi trebalo da ima političkih implikacija. Stanje lep i prostran, ulica je mirna, a komšiluk... e, šta se tu može - ništa nije savršeno. U svakom slučaju, bolje je i među bivšim "foteljašima", nego živeti iznad "Kibica", kafića koji je autonomaška jazbina i odakle ne izbijaju Mile Isakov, Nenad Čanak, Đorđe Randelji njima slični i slušati njihove komentare i štosove leti pod prozorom. Sad, da je stan koštao-koštao je: navodno, kako kažu ljudi, negde oko 200.000 nemačkih novaca, ili oko 1400 po metru kvadratnom, u gotovom. U Novom Sadu, gde je pritisak na stambeni prostor rastao tokom rata, to i nije neka cena; dr Božović, radeći godinama na po nekoliko odgovornih radnih mesta istovremeno, mora biti da je pošteno stekao i ušparao dovoljno novaca, kao čovek ekonomista i domaćin (doktorirao je na temi "Društvena svojina i ekonomski odnosi socijalističkog samoupravljanja" još 1981). Sad, kad je na izborima izgubio i - baš nekako istovremeno - stekao krov nad glavom, može i da se opusti. Za koju godinu će početi da pije kafu sa komšijama, a možda se usudi i da uđe u "Kibic" ili u "Drezvej".

M. V.

Vreme 31 oktobar-9. novembar 1996.