George Lasley

Krisztus urunk 1460-ik évében született Rochesterben a Lasley család második gyermekeként George. Apja Connor Lasley roppant mód odafigyelt, hogy a kis George meg se próbáljon a testvére babérjai törni, akinek eredetileg a családfőséget, a címeket és az örökséget akarta adományozni. Geroge élete egyáltalán nem volt az egyenes és sima úton haladó, sokkalta inkább volt rögös és kemény. Az anyja meghalt a szülés utáni gyermekágyi lázban és ezt az apja az Ő hibájaként fogta fel. Gyakorta eljárt az apa keze a kis Györgyön, de a testvérén Roberten soha. Az apja utálata Őt, ami ott mutatkozott meg leginkább, amikor a gyermeket el akarta küldeni egy egyszerű kolostorba, hogy ott teljesen elfeledve egy elhalt ágát képezze a családjának. Isten útjai azonban kifürkészhetetlenek. Robert 1482-ben meghalt egy balesetben. Részegen indult vadászni és egyes szemtanúk szerint egy vadkan felöklelte. A valóság viszont nem ilyen prózai. Robert részegen próbált felszállni a lóra, a nyereg elfordult és leesett. Amikor Robert a lovon megpróbált kardjával bosszút állni, az megrúgta és agyontaposta. Connor teljesen összezuhant. A depressziója felélénkült és tudta, hogy ha nem akarja a család teljes halálát a kisebbik, általa úgy utált Georgeot kell megtennie családfőnek. Az ekkor 22 éves Györgyöt a diakónussá szentelése előtt kiragadták megszokott környezetéből és hazahívták Rochesterbe. A temetés után az apja elintézte a gyermek ügyeit, átírták a végakaratát és ezután fáradtságában, depressziójában és elkeseredettségében elbotorkált a hídhoz és onnan a jeges vízbe vetette magát. A holttest soha nem került elő. György így került családfői tisztségébe 1482. Decemberében. Mi sem mutatja jobban azt, hogy mennyivel különb volt az apjánál, minthogy renováltatta a romos templomot a család pénzéből, ispotályt rendeztetett be a szegényeknek, amit a család pénzéből finanszíroztatott és felkérte a domonkos rendieket, hogy küldjenek tanítókat a városba, mert szeretne egy iskolát üzemeltetni. Mindezekkel 1485-re készen is lettek. A nép szerette a sheriffet. Szelíd volt, alázatos és szolgálatkész. 1486-ban feleségül vette az essexi gróf lányát, ezzel megerősítve azt a tervét, hogy II. Gyula pápa engedélyezze a keresztes hadjáratot Anglia pogányság által uralt területei ellen. Anna egy roppant szerető feleség volt, akit Isten különösen szép bájjal áldott meg. 2 fiúnak adott életet: Reecenek és Damiennek. Reece 1490-ben született, míg Damien 1495-ben. A gyermekek házitanára egy kiváló domonkos pap volt, egy bizonyos Pál testvér. George folyamatosan aktív maradt a politikában. Földalatti szervezkedésbe kezdtek Tudor Henrik ellen. II. Gyula megerősítette, hogy amikor jeleznek neki leteszi Henriket Anglia trónjáról és azt neki adományozza. 1496. szeptember 8-án ez meg is történt és a keresztény seregek több ponton megsemmisítő támadásokat mértek a király pogány seregeire. A haladása ennek a hadjáratnak meglepően egyszerű volt, hiszen a várak készletei szinte üresek voltak, így inkább feladták azokat, a katonáknak nem volt rendes felszerelése, így nem harcoltak. Ezeknek az oka az volt, hogy Henrik beszedetett minden terményt, nyersanyagot és egyebet, hogy abból saját kincstárát gyarapítsa. A nehezebb része a munkának a katolicizmus visszaállítása volt, amiben erős szerepet játszottak a domonkosok. Miután 1503-ban Tudor Henrik fia meghalt nem maradt más trónjelölt, így Györgyöt királlyá kenték és így megkezdődött Anglia belső rendjének helyreállítása. A katolicizmus újra erőre kapott és visszanyerte régi fényét. 1506-ban, pedig I. György királynak és Anna királynénak megszületett harmadik gyermekük is: Michael.