recursal/Fanatic-Fandom huggingface dataset:
PlayStation 3

**PlayStation 3** eli tuttavallisesti **PS3** on vuonna 2006 julkaistu konsoli, joka toi mukanaan hd-resoluution Sonyn leiriin. Ostopäätöstä verrattuna Microsoftin Xbox 360:een puolsi mahdollisuus pyörittää bluray -elokuvia, etenkin hd-dvd formaatin kuoltua taistelussa blurayta vastaan. Konsolisukupolven vaihdos mahdollisti paremmat verkkopelimahdollisuudet sekä digitaalisen pelikauppa PS Storen. Alkajaisiksi konsolilla riitti tallennustilaa maksimissaan 60 gigaa, jota täytti mukavasti ahnaat pelit, jotka levyltä pyörittämisen lisäksi vaativat esiasennusta itse konsoliin. Tämä oli alkusoittoa legendaarisille latausruuduille, jotka odotuttavat pelaajia vähintään puoli tuntia, ennen kuin peliä edes pääsee pelaamaan ensimmäistä kertaa.

Verkko-ominaisuudet houkuttelivat pelijulkaisijoita kolmella tavalla. Ensinnäkin hyvin monet pelit saivat kylkiäisiksi moninpeliominaisuuksia, jotta pelin pitkäikäisyys taataan. Tämä taas mahdollisti dlc-lisäsisällön myymisen erikseen jo julkaisussa sen sijaan, että kaikki olisi saavutettavissa pelissä itsessään. Seitsemäs konsolisukupolvi korkkasi myös trendin julkaista pelejä keskeneräisenä, koska päivityksillä on mahdollista korjata pelejä jälkijunassa. PlayStation 3 esitteli elinkaarensa aikana vielä achievementtien vastineet, eli trophyt. Trophyt ovat paranneltu versio Xboxin achievementeistä, arvottaen saavutukset pronssi-, hopea- ja kultapokaalein satunnaisarvoisten pisteiden sijaan. Toisaalta pisteillä voi lunastaa pelejä, kun taas pokaalit ovat puhtaasti saavutusten mittari. Jokainen siis valitsee itselle mieluisan.

Itse ostin PS3:n vuonna 2013, jolloin pelien hinnat olivat selvästi laskeneet ja oleellisimmat bugikorjaukset julkaistu. Achievementit toimivat uudenlaisena innoittajana pelata pelit 100% läpi, vaikka monet sisälsivätkin moninpeliominaisuuksia, jotka eivät kiinnostaneet. PS3 oli tapani vältellä pelitietokoneen ostamista. PC pelaamiseen verrattuna PS3:n lataustauot saattoivat olla turhankin pitkiä ja ruudunpäivitys pysyi harvoin tasaisena 30 freimiä sekunnissa. PS3:n pelikirjastoni koostui vanhojen klassikoiden hd-remastereista ja niiden jatko-osista, uuden sukupolven multiplättereistä sekä uusista löydöistä.
Wonder Boy: The Dragon's Trap

**Wonder Boy: The Dragon's Trap** on uudistettu versio Segan Wonder Boy -pelisarjan kolmannesta osasta. Se on harvinaisen uskollinen alkuperäiselle pelille, sillä niin ulkoasu kuin musiikki on rakennettu vanhan pelin päälle. Pelaaja voi napin painalluksella vaihtaa käsin piirretyn ulkoasun Mega Driven pikseligrafiikoihin ja päinvastoin. Sama luonnistuu aidoilla instrumenteilla toteutetun sekä alkuperäisen äänimaailman kanssa.

## Kumarrus alkuperäiselle säveltyölle

Wonder Boyn alkuperäinen soundtrack on toki mukana, mutta se ei lopulta sisällä kovin montaa kappaletta. Pelin tekijät ovatkin ottaneet oikeuden muovata alkuperäissävellyksistä useita eri variaatioita, jotka soivat eri tyyppisissä ympäristöissä. Tämä luo monille tutkittaville alueille uudenlaisen tunnelman. Muutosta vastustavat voivat hyvin pitää 8-bittiset biisit soimassa taustalla, joten kaikki ovat tyytyväisiä. Alla pari poimintaa.
Paper Mario: Sticker Star

**Paper Mario: Sticker Star** herättää sarjan faneissa monensorttisia tunteita. Pelaajat jo kauan toivoivat saavansa messiaspeli Paper Mario: The Thousand-Year Doorille jatkoa, joka pysyisi roolipelinä. Nintendo teki kuitenkin Nintendot, ja he halusivat innovoida rutkasti uusia ideoita sarjan paluuta varten. Se miten kukin peliin päätyneet ratkaisut mieltää vaihtelee rutkasti.

## Reboot!

Shigeru Miyamoto kaikessa viisaudessaan halusi ensitöikseen repiä sarjan sielun irti kieltämällä monipuolisen hahmokaartin. Siinä missä ennen Paper Mario sai mukaansa kavereita ja tutustui moniin värikkäisiin hahmoihin, ovat kaikki pelin hahmot enemmän tai vähemmän pelkkiä Toadeja. Kaikki nähtävät "rodut" ovat rajautuneet Super Mario Worldiin asti esiintyneeseen viholliskaartiin, eikä heidän yllään nähdä kuin synnyinasut. Toki hahmojen seasta löytyy pari helmeä, jotka selviävät lämpimiksi muistoiksi asti, mutta harmillisesti heidän ulkonäkö ei ole mieleenpainuva.

Peli tekee harvinaisen äkkiä selväksi, ettei se roolipelien tapaisesti tahdo kertoa tarinaa vaan ennemmin keskittyä seikkailuun. Aikaisemmissa osissa paljon rakennetut hahmot saavat nimittäin kirveestä. Bowserilla ei ole ainuttakaan puheroolia satunnaisten karjuntojen lisäksi ja Peach on vain pelastettava neito hädässä ilman omia seikkailuja. Luigikaan ei kelvannut kuin vilahtamaan muutamassa kentässä. Peli voisi ihan hyvin olla oma spin-offinsa.

## Tarrat eivät kiillä kuin pinnalta

Paper Mario on Sticker Starin myötä entistä paperisempi visuaalisuudeltaan, joka palvelee osana vitsejä niin ympäristössä kuin hahmoissakin. Viholliset rypistyvät tullessaan moukaroiduiksi jne.
RollerGames

**RollerGames** on Konamin mätkintää rullaluistimilla, jota voi huumorimielessä kutsua urheilupeliksi. Tämän läpipeluu oli harvinaista herkkua siinä mielessä, että sain tilaisuuden pelata RollerGamesin alkuperäisellä Nintendolla putkitelkkarin kautta.

## Kuin luistelisi jäällä

Koska RollerGames on Konamin mätkintä, tuo se luonnollisesti Turtles II -viboja grafiikoiltaan, kontrolleiltaan ja äänimaailmaltaan. Rökitystä tapahtuu kuitenkin hyvin vähän, ja enemmän keskitytään rullaluistimilla loikkimiseen, jolla kai halutaan erottaa peli muista kaltaisistaan. Valitettavasti pieleen menneistä hypyistä rangaistaan armottomasti kuolemalla, joka saa herkästi syyttämään liukkaita kontrolleita enemmän kuin itseään. Kenttiä ei kuitenkaan ole kuin kuusi ja game overin jälkeen voi jatkaa loputtomasti, joten NES-peliksi meno on pohjimmiltaan reilua. Siksi pelintekijät ovat ottaneet asiakseen sijoitella halpoja kerrasta tappavia ansoja, jotka ovat naurettavan hankalia.

Miltä kuulostaa loikkia joen yli liikkuvien lauttojen päällä rullaluistimilla, samalla tapellen hiukka haasteellisten perspektiivien kanssa? Entä kentän loppuun ilmestyvä lähes koko ruudun peittävä, yhdestä osumasta tappava rekka, joka syöksyy pelaajan takaa varoittamatta ja pakottaa aloittamaan kentän alusta mikäli jää alle? Lisäksi muutaman kentän loppuun on sijoitettu pomovastuksia, jotka läimivät kovaa, mutta ottavat sitä itse vastaan vain tietyllä taktiikalla. Toimiiko hyppypotku vai onko iskettävä oikealla hetkellä? Kokeilu maksaa nopeasti hengen ja pakottaa pelaamaan kentän alusta.

## Viihdyttävää vaihtelua

Vaikka rullaluistimet tuovatkin tarpeetonta lisähaastetta, oli kenttien läpäiseminen yhtä nautinnollista kuin monessa muussa haasteellisessa muttei vaikeassa NES-pelissä. On kuitenkin myönnettävä, että pelin helkkarin hyvä soundtrack on yksi syistä, jotka auttoivat itseä pysymään viilipyttynä tyrimistenkin jälkeen.

Kyseessä on siis mukiin menevää peruskauraa, joka on paikoin hyvin haastava, mutta loputtomat elämät takaavat jokaisen tarpeeksi kärsivällisen NES-konkarin läpäisevän tämän mennen tullen. Paljon parempiakin pelejä NESille löytyy, mutta toisinaan voi nauttia tämän kaltaisia hyviä pelejä, joiden tarkoitus ei ole räjäyttää tajuntaa.

## Taattua Konami laatua

Kuten jo sanoin, musa on sangen herkullista ja vähentävät raivoa tehokkaasti.
Monsterit Oy: Säikkysaari

**Monsterit Oy** tarvitsi muiden Disney- tai Pixarleffojen tavoin oman pelinsä, joten tässä sitä taas ollaan. Vaikka tämä peli on tarjolla myös PS2:lle, päädyin ostamaan sen PS1:lle ihan vain reilun vertailun vuoksi muita pelaamiani Disneyn lisenssipelejä kohtaan. Kosto oli suloinen, sillä peli on erittäin ruman näköinen. Ulkoasu on kuin PS1:n alkuajoilta, joten selvästi PS2 veti panostuksen suhteen pidemmän korren. En kuitenkaan anna pelin grafiikoiden häiritä, koska sisältö ratkaisee.

## Säikytellen mestariksi

Päähenkilömme Masi Pallopää ja Tare Karvanen osallistuvat Monsterit Oy:n järjestämään treeniin, jotta heistä tulisi säikyttelyn mestareita. Osoittaakseen kykynsä, on heidän tehtävänä säikytellä Hermoiksi kutsuttuja lapsirobotteja sekä keräiltävä tasolle piiloteltuja "monsteriplootuja". Jos pelaaja tyytyy pronssimitalliin, voi pelin kaikki aboutrallaa 15 kenttää läpäistä noin tunnissa. Jos taas halajaa saada pelin päätteeksi kultaa, on paras valmistautua jatkuvaan napin rämpytykseen.

Peli tarjoaa tasohyppelyn osalta hyvin vähän yllätyksiä, eikä varsinaista haastetta näy juuri missään. Kenttiä riivaa murhanhimoiset lelut, jotka voi lelusta riippuen tuhota simppelillä hyökkäyksellä. Jotta kentän varsinaisen tavoitteen voi läpäistä, on hirviöiden kerättävä "voimavelliksi" kutsuttuja purnukoita. Ne nostattavat monstereiden säikkymittaria, jonka avulla he voivat säikytellä eri vahvuisia Hermoja. Mittarin ollessa vihreänä voi säikytellä vihreitä ja sitä alempia Hermoja, kun taas punaisena voi säikytellä kaikkia. Valitettavasti itse säikyttely on vain napin rämpytystä kerrasta toiseen. Mitä kovempi Hermo, sitä enemmän on rämpytettävä. Vielä kun näitä Hermoja on joka kentässä kahdeksan kappaletta, on puuduttavan tylsä napinrämpytyspeli lähes valmis.

Jostain syystä tietyissä kentissä on saatava pronssia, jotta voi saada käyttöönsä erikoisliikkeitä, joihin jostain syystä lukeutuu trampoliinin käyttö. Tämän takia kaikkia kenttiä ei voi läpäistä 100% palaamatta niihin takaisin, joka on turhaa pelin pitkitystä. Silti peli on 100% läpipelattunakin noin nelituntinen sessio. Jos jatkuvan rämpyttelyn tarpeen ottaisi pois, olisi tämä nopeasti unohdettava, mutta ihan mieluinen pelikokemus. Nyt se on lähes pelikelvoton, mutta rämpyttelyn ulkopuolella on rentoa loikittavaa, joten voin antaa sen verran anteeksi.

## Taustapauke

Disneyn lisenssipeleillä menee pelimusan suhteen lähes poikkeuksetta hyvin, joten tälläkin kertaa taustalta löytyy ihan kuunneltavia kappaleita muutama. Nämä päälimmäisenä mieleen jääneet, joista jotain nostalgiaakin näin lyhyessä ajassa ehtii irrota. Vaikka linkit puhuvat PS2 versiosta, on musiikit ihan samanlaiset PS1:llä.
SNES/Super Famicom

**Super Famicom** tarkoittaa Japanissa julkaistua eli alkuperäistä Super Nintendoa. Luonnollisesti konsolin kotimaassa pelitarjontaa löytyy huomattavasti enemmän, joten monet pelit eivät rantautuneet saarivaltion ulkopuolelle. Vaikka pelit ostaisikin aitona, niistä ei saa kaikkea irti ilman japaninkielen osaamista. Siksi emulaattorit ja fanikäännökset ovat oiva tapa lähestyä piiloon jääneitä timantteja.

Alla on lueteltuna ainoastaan pelit, jotka olen tavalla tai toisella läpäissyt. Ennen pelasin Super Famicom -pelejä härskisti save stateja käyttäen, mutta lasken ne silti läpipelatuiksi. Save stateilla läpipelattujen pelien nimet ovat yliviivattuja. Mikäli pelillä ei ole varsinaista loppua, riittää kasuaalimpi pelisessio maininnan ansaitsemiseksi. Jotta aakkosjärjestys näyttäisi fiksummalta, pelien alussa ei lue *"the"* liitettä.
Miitopia

**Miitopia** on oudonlainen yhdistelmä japanilaista roolipeliä ja minimaalista elämäsimulaatiota. Pelihahmoina ovat pelaajan päätettävissä olevat Mii-hahmot, jotka voivat muistuttaa joko omia kavereita tai vaikka kuuluisia näyttelijöitä. Pelaaja itse päättää, ovatko he pelin ajan taistelutovereina, kyläläisinä tai jopa pääpahiksena.

## Ystävyys on taikaa

Miitopian persoonallisimpia piirteitä pelillisesti on korostettu ystävyyden merkitys. Kun pelihahmot viettävät kaksihenkisissä hotellihuoneissa taisteluiden välillä aikaa, tulee heistä parempia ystäviä keskenään. Myös taistelun aikana ystävyysstatus voi nousta, kun esimerkiksi kokiksi värväytynyt kaveri paistaa herkullisen aterian ystävilleen. Mitä enemmän ystävyyspisteitä hahmojen välillä, sitä herkemmin he auttavat kaveria hyökkäyksissä ja toisinaan tulevat ihmiskilviksi. Etenkin kun hahmoista tekee läheisimpiä ystäviään, on ystävyyden kasvua ilo seurata.

Taisteleminen on pelaajan omaa hahmoa lukuun ottamatta automaattista. Pelaaja voi suoraan kontrolloida vain oman päähenkilönsä liikkeitä, muut tekevät mitä mielivät. Tämä osittain tekee tiukemmista taisteluista hankalia, sillä hahmot saattavat tehdä järjen vastaisia ratkaisuja. Esimerkiksi omat Miihahmot parantelivat jatkuvasti toisiaan, vaikka pomovastus kaatuisi parin iskun jälkeen. Onneksi Miihahmoja voi pistää yksi kerrallaan jäähylle suojaspottiin, jonne vihollinen ei voi hyökätä. Lisäksi heidän käyttäytymistä voi hiukan manipuloida sirottimilla, joilla tarjota pikkumussukoille lisää energiaa, manaa ja vastaavaa. Sitä ei kuitenkaan ole loputtomiin, joten yllättävää kyllä, Miitopiakin onnistuu olemaan paikoin tarkkaa strategiaa vaativaa ropea.

## Pitkäveteinen fantasiareissu

Haastetta peliltä on kuitenkin turha odottaa lopparia ja sen jälkeisiä supermissioneita lukuun ottamatta. Etenkin peruskamppailut ovat äärimmäisen puuduttavia. Itselläni oli paikoin koko pelisession ajan peukalo pikakelausnapilla, joka lievensi, muttei poistanut tylsistymistä. Alueiden välillä ei ole mitään persoonallista paitsi ulkoasu, uudet viholliset sekä toisinaan edistyvä juoni. Kartta on vain kartta, joka pituudellaan muistuttaa siitä, kuinka älytön matka vielä loppuun on. Pelillä onkin pituutta yli 20 tuntia, joka on aivan liian pitkä aika pelille, joka muistuttaa 10 minuutin välein taukojen pitämisestä.

Pariin otteeseen peli pakottaa vaihtamaan koko kaveriköörin uuteen, joka pilasi itselle melkoisesti pelielämystä. Olisin mielelläni pelannut pelin läpi käyttäen pelkästään kolmea läheisintä kaveriani, jotka kaikki tunnemme toisemme. Parhaat kamut saa onneksi takaisin pelin loppua kohden, joten loppuspektaakkeli on yhtä herkkua. Pakkovaihdos sekä pelin pituus rokottavat silti melkoisesti elämystä. Vaikka peli onkin puutteellinen, on kuvankaappauksia kiva katsella jälkikäteen.

## Vekkulit nuotit

Itse en lämmennyt erityisesti Miitopian taustamusiikille. Se on täynnä kummia ääniä ja ylipirteyttä, joka suurina annoksina saa aikaan päänsärkyä. Vielä kun taisteluita on niin paljon, tulee samat kappaleet ennen pitkään porautumaan huonossa mielessä päähän. Siksi suosittelen suurimman osan ajasta kuuntelemaan omaa musaa.
Dark Souls III

**Dark Souls III** vie pelaajat vielä kerran ihastuttavan karuun maailmaan täynnä epätoivoa ja tragediaa. Jälleen pitäisi sytyttää uuden aikakauden liekki, vaikkei juuri mitään pelastamisen arvoista olekaan. Vaikka tämä onkin neljäs Souls -pelini, en ole vieläkään kovin innostunut loresta. Sen sijaan mikä sarjassa koukuttaa yhä on sen vaaroja kuhiseva tutkimusmatkailu, jossa ei koskaan tiedä mitä tielle voi sattua. Niin ja tietysti itse mätkintä.

## Potenssiin kolme

Koska heikoinkin vihollinen seikkailun alkutaipaleella aiheuttaa kunnioitettavasti lämää, on ylimääräisiä osumia vältettävä henkeen ja vereen. Enää ei ole yhtä montaa tapaa parantaa itseään välietappien välillä verrattuna kakkoseen, sillä ns. sokeripaloja ei voi makustella lisäenergian toivossa. Tällä kertaa pullosta voi kuitenkin juoda liikkuessa ja kuperkeikat ovat entistä turvallisempia, joka osittain vähentää kilven tarvetta. Raskaimmatkaan haarniskat eivät kuluta staminaa sen kummemmin, joten kuperkeikkailu sopii kaikenkokoisille. Vikkelät viholliset pitävät kuitenkin huolen siitä, ettei nämä uudistukset tee pelaajasta liian voimakasta heihin verrattuna.

Souls 3 esittelee myös Bloodbornen tyyliset pomovastukset, joilla voi hyvinkin olla jopa kolme eri muotoa. Osa kuitenkin tyytyy powerboostiin puolessa välissä elämämittariaan kuten ennenkin. Kenttäsuunnittelu on myös mukailtu niin, että pomovastusta pääsee yleensä yrittämään uudelleen varsin kevyen juoksulenkin jälkeen, kunhan avaa oikoreitit ja pujottelee vihollisten välistä.

## Kirves kaivoon

Aiemmat Souls -pelit olen oikeastaan yksinomaan jauhanut sotakirveellä tappiin taottuna kilven kera, mutta tällä kertaa otin mieluummin miekan kahdella kädellä viipaloimaan vastustajat etäisyyden ja nopeuden takia. Lisäksi isompaa vihollislaumaa ja kookkaita vihuja vastaan löytyi sähköistetty XXL -miekka. Koin aseiden päivittelyn huomattavasti simppelimmäksi kuin ennen, ja materiaalia aseiden hiomiseen löytyi ennen pitkää runsaasti, joka kannusti enemmän kokeiluille.

## Hoohaa hoilaa hoilaa kuorua

Jälleen karua maailmaa säveltävät valtaosan ajasta luiden narina, epäkuolleiden örinä, tulen rapina sekä aseiden kilinä. Kun on aika astua pomovastuksen laarin sisälle, alkaakin mahtipontiset sinfoniahoilailut. Paketissa on mukana pari itseeni erityisesti iskevää tapausta, jotka alle olen ystävällisesti noukkinut.
Characters - Lord Myron

## Summary

This is another character that will be revealed later. I'm not sure how to handle that...

Lord Myron is the online screen name of an unknown person. All he does is hang out in the chat and quote Lord Byron. When Dethboy quotes Lord Byron to Gia during an encounter she believes they are the same.

## Appearances

### Book 1 - Faceless

#### Episode 2

When Darren is showing Gia the Ratskeller he passes many people in different rooms. One of them is Lord Myron quoting the poet Lord Byron.

#### Episode 7

When Gia is in the Ratskellar, under the name Night Beest, she finds Darren, as Raspuddin, trying to get out of his duel with Studpuppet. Gia and Lord Myron tease Raspuddin that he needs to keep his side of the duel. Raspuddin yells at them and Lord Myron leaves. Then Gia remembers that Dethboy also quoted Lord Byron and tried to find Lord Myron, but he was already gone.

#### Episode 10

While waiting for her online meeting with the Fraternity, Gia searches for Lord Myron, but she can't find him.
Six

## Summary

   Six (placeholder name) is one of the Higher Staff who represents the element of luck. She owns artifacts which are associated with gambling, such as dice, cards etc.

She is a dishonest and manipulative character, often going so far as to deceive herself at times. Due to extremely lucky circumstances in her life, she is a very powerful figure with an abundance of tools, wealth and people at her disposal, however, despite her fortune and demeanour, she is incompetent in many ways, having been softened by the convenience and comfort she has lived in.

She is a part of the society that aims to revive Xenos.
South Park: The Fractured but Whole

**The Fractured but Whole** on kakkososa South Parkiin sijoittuvassa roolipelissä, jatkaen löyhästi siitä mihin Stick of Truth jäi. Tarina on edeltäjäänsä pitempi, samalla myös astetta vakavampi ja pelissä edetään taistelemalla uudistetuissa vuoropohjaisissa taisteluissa.

## Hampaat sankareiden kankuissa

Peli parhaansa mukaan yrittää parodisoida Marvelin ja DC:n vuositahdilla tehtailemia supersankarisarjoja, jotka sitten pikaliimataan yhteen jollain joukkotappeluleffalla. South Parkin nelosluokka on jakautunut kahtia edustamaan omia sarjojaan, ja he kilpailevat niin huomiosta kuin sarjansa rahoituksestakin. Loput juonesta onkin sitten täynnä muun muassa aikajatkumoa repiviä pieruja, huumeeksi kelpaavaa kissanpissaa sekä päähenkilön karua perhe-elämää.

Tarina oli itselleni hittiä ja hutia. Sinänsä on kunnioitettavaa, että peli pyrkii pärjäämään vähemmän sarjan viittauksilla ku

## Nyt shakkiruudulle

Vuoropohjainen pelimekaniikka on päivittynyt usealla tavalla. Ensinnäkin pelaaja ohjaa nelosluokkalaisia ruutuihin jaetulla taistelutantereella, jossa hyökkäykset yltävät eri etäisyyksille ja hahmojen sijoittelu on merkittävässä osassa. Riippuen vihollisen hyökkäyksistä, voi esimerkiksi vain suoraan eteenpäin hyökkäävän vastustajan vuoron mitätöidä estämällä tätä pääsemästä kenenkään eteen tekemällä ihmismuurin. Myös etäisyydellä saa vähennettyä ristituleen joutumista.

Kaikilla mukuloilla on omat superkykynsä, joista hyvin monet ovat ennemmin tai myöhemmin saatavilla myös päähenkilön arsenaaliin hyödyntämällä eri hahmoluokkia. Pelaaja voi valita yli kymmenestä hahmoluokasta neljä mieluisinta pelin aikana, joka itseasiassa tuntuu pakkopullalta. Uuden hahmoluokan saamiseksi on käytävä sama menneisyystarina uudestaan ja uudestaan, kun ennemmin tahtoisi vain kokeilla itse uusia kykyjä taisteluissa. Joka tapauksessa hyökkäyksillä on mahdollisesti myös statusvaikutuksia kuten verenvuoto, yrjötys ja shokki. Ne ovat lopulta avain tappamaan ison joukon porukkaa paljon nopeammin. Vastustajien vuoron voi myös estää muutaman kierroksen välein pieraisemalla tosi lujaa, johon löytyy pelin myötä parempia variaatioita. Pieruja kannattaa toisinaan säästää hetkiin, jolloin on saamassa kuollettavan iskun. Lisäksi taisteluita värittää spesiaalihyökkäysmittarit, summonoitavat apurit, esineet ja pomovastusten henkilökohtaiset lisäsäännöt.

Taistelumekaniikka on harppaus Stick of Truthista, jossa oikeastaan jokainen kavereista on hyödyllinen taisteluissa. Heitä voi siis surutta kokeilla pettymättä juuri koskaan. Tämä on suurin syy miksi Mikä kuitenkin hiukan vähentää intoa taisteluihin ovat niiden pituus sekä samat kohdattavat viholliset.
SD The Great Battle

**SD The Great Battle** on Super Famicomille julkaistun Great Battle -sarjan ensimmäinen osa. Jatko-osista poiketen peli on yläviistosta kuvattu tasoloikintashootteri.

## Pelattavuus

Great Battlea voi jauhaa kolmella eri hahmolla, jotka komeilevat pelin kansikuvataiteessa. He eroavat toisistaan lähinnä panosten suuruudella sekä teholla. Itse pelasin lähes koko pelin keltasilmäisellä kärpäsmies Ultramanilla. Joka hahmolla on oma taustamusiikkinsa, joten valitettavasti kentästä toiseen joutuu kuuntelemaan samaa kappaletta, mikäli mieltyy vain yhteen hahmoon. Myöhemmin pelastettavat kolme lisähahmoa eivät tuo musiikillisesti mitään uutta. Taustamusa on onneksi ihan mukiin menevää, vaikka samaa kappaletta kuuntelisikin joka kentässä.

Osittain lineaarisia kenttiä navigoidaan loikkimalla ja tulittamalla kaikki tielle sattuvat viholliset hengiltä. Kaikki viholliset eivät kuitenkaan ole pakollisia räjäyttää, joten joskus on parempi vain paeta varsinkin, kun viholliset eivät pudota lisäenergiaa. Matkan varrelta löytyy joka kentästä huone tai pari, joissa odottaa joko ystävä tai välibossi. Sinänsä moinen arpapeli löyhkää ja pahasti, koska menetettyä elämät ja jatkoyritykset on peli aloitettava alusta. Vaikka välibosseilla sekä bosseilla onkin taktiikat joilla selvitä osumatta, on useimmiten paras vaihtoehto vain purra hammasta ja tulittaa niin kauan, kunnes bossi kuolee. Taktiikan opetteluun ei yleensä ole aikaa. Pelillä on siis selvästi vaikeustaso-ongelmia.

Yksi kentistä on pahin kaikista, joissa arpapeli pääsee kunniaan. Kentästä löytyy yli 20 huonetta, joista yhdessä lymyää kentän pääpomo. Pelaaja ei voi päätellä, missä niistä pomovastus sijaitsee, joten energiaa menetetään turhaan ja sitä ei välttämättä saa mistään takaisin paitsi kuolemalla. Selviytyäkseen on myös hyödynnettävä erikoisaseita, jotka ovat joko parempi pyssy tai mukana leijaileva kaveri, mutta molemmat kuluttavat extra-aseen poweria.

Edellä mainitut asiat ovat sekä pelin hyviä, että huonoja puolia. Täysin kasuaali läpijuoksu ei kiinnosta ketään, mutta valitettavasti oikealla tavalla pelatessa kentät voi juosta rambona lävitse, välittämättä saaduista osumista. Itse pääsin pelin ensiyrittämällä lävitse, vaikka loppari söikin lähes kaikki elämät game overiin asti. Salasanat tai vihollisten pudottamat energiat olisivat pelastaneet jo todella paljon, mutta tällaisenaan peli on varsin keskinkertainen, vähän jopa sen alapuolella. Jonkin verran peli saa kuitenkin anteeksi olemalla SNESin julkaisuvuoden peli ja lisäksi kenttien väliset välikohtaukset ovat ihan mukavan sarjakuvamaista seurattavaa, vaikka juoni onkin vaisu.

## Teräviä sointuja

Soundtrack on varsin hyvä, mutta valitettavasti hahmoihin lukitut taustamusat tulevat toistamaan itseään varsinkin, jos kiintyy yhteen hahmoon ylitse muiden. Tässä muutama päälimmäisenä mieleen tulevista.
GameCube

**Nintendo GameCube** on kuution muotoinen pelikonsoli, jonka tehoilla Nintendo taisteli suosittua PlayStation 2:sta ja myöhemmin Xboxia vastaan. Konsolimyynnin osalta GameCube ei vastannut lopulta Nintendon odotuksia. Kuutiota saikin Suomessa vuoden 2005 tienoolla alta satasella, jonka kylkiäisenä sai viidenkympin pelin. Osasyy kehnoihin myyntilukemiin lienee DVD:n aikakauden alkaminen. PlayStation 2 soveltui loistavasti pelien pyörittämisen lisäksi DVD-elokuvien toistamiseen, jonka vuoksi ostopäätöksen teko PS2:n hyväksi oli ilmiselvä. Nintendon linjaus on pitää konsolit konsoleina, joten DVD-elokuvia ei voi katsoa edes GameCuben jälkeläisillä. Lisäksi Nintendo oli saanut ikävän leiman niin sanottuna lastenhuoneen kunkkuna, koska kilpailijat pyrkivät miellyttämään muksujen lisäksi myös aikuisia pelivalikoimallaan.

## Lista pelaamistani GameCube-peleistä

Koska läpi pelaamiani GameCube-pelejä ei ole muihin alustoihin verrattuna merkittävästi, kerron niistä aavistuksen verran lisää. Jokainen listattu peli on läpäisty vähintään niin, että lopputekstit rullaavat.
Characters - McKeirnan, Darren

## The Lurker's Student Bodies

**MAJOR**

**Art/Fine Arts**

**HOMETOWN**

**Boulder, Colorado**

**INTERESTS AND ACTIVITIES**

**Janis Joplin, the Beatles, Dali, Pissaro, computer animation, Sam Raimi, Mentos, Japanese anime, Calvin and Hobbes.**

**MY IMPRESSIONS**

**This one has powerful parents. I noticed him right away. Other students crowd around Darren, but he remains distant and self-contained. Like he doesn't need anyone.**

**But I know what he's really thinking. I read his journal. He's desperate for people to like him--for who he is, not for who his parents are. But at the same time, he wants to be just like his father, a famous artist.**

**The thing is, he can't let anyone see him create his masterpieces. I wonder... How long can he keep that up?**

## Appearances

### Book 1 - Faceless

#### Episode 1

In the email from Peggy to Gia, Darren is mentioned to be Gia's crush, which Jenny reads when the email is accidently sent to her. Later, Lee offers to take Gia to Darren's party, which is at their frat house.

#### Episode 2

At the frat party, Darren talks to Gia and offers to get her a job at the campus newspaper, but before he can duel Studpuppet online, under the famous screen name of Raspuddin, he is attacked when the lights go out.

#### Episode 3

After being attacked, Darren finds a note from D.B. to Gia about a date and Darren storms off thinking she already has a boyfriend. Later, Lee finds him to try to calm him down.

#### Episode 5

Adrian tells Gia that he overheard Darren and Lee talking about Gia and the problems that are going on, but they decide they don't believe her. Later, Gia is told how to get the codes from Darren's programmable keyboard.

#### Episode 6

Gia returns to Darren and Lee's frat house to get the note from Dethboy and Darren's passcodes to enter the Ratskeller.

#### Episode 7

Gia, disguised under the screen name of Night Beest, sees Raspuddin in a chat trying to get out of his duel with Studpuppet.

#### Episode 10

While waiting for Goldeneye behind the library, Gia sees Darren pull a painting from the back for of the libary. It obviously isn't his and Gia confronts him. Defeated, he asks if she is 'Leonardo' or the 'Lurker' which she denise, and he asks her what will she want to keep his secret. She assures him that his secret is safe, but asks for the note from Dethboy and the video from the party. He agrees and leaves.

#### Episode 11

Darren left the video tape for the party and the note from Dethboy in Gia's mailbox.
Driver 2

**Driver 2** jatkaa kaahailusarjaa ykkösosan hengessä, tarjoamalla hiukan enemmän. Tehtävien aikana voi nauttia teknisesti paremmin toteutetuista välivideoista, jotka tuovat leffamaista fiilistä. Lisäksi päälimmäinen ero ykköseen on mahdollisuus juoksennella auton ulkopuolella ja siten ryöstää eri autoja tehtävien aikana.

## Kiirettä pitää

Vaikeustaso ei ole juurikaan vähentynyt ekaan Driveriin verrattuna, ja se on itse asiassa jopa vaikeampi. Se mistä voisin lähteä kuitenkin väittelemään on hitusen reilumpi haaste. Poliisit ovat tällä kertaa hiukan tyhmempiä, eivätkä yhtä usein pilaa viime metreillä jokaista tehtävää. He törmäävät ja rikkovat autonsa herkemmin mitä ennen. Tämä on hyvä, sillä aikataulut tehtävissä ovat edelleen hyvin tiukkoja.

Jahtaustehtävät ovat huomattavasti haasteellisempia mitä ennen. Pakenijat kaahaavat lähes täydellisesti karkuun törmäämättä mihinkään, joten pelaajan on oikeastaan pakko opetella reitti ulkoa, löydettävä oikoreittejä ja toivottava, ettei joku toinen auto ylitä kaistaa väärällä hetkellä. En kuitenkaan kokenut satunnaisuuden olevan ihan yhtä merkittävässä osassa kuin ykkösessä. Koin siis pelin sijaan itseni useammin syylliseksi virheisiini.

Valitettavasti tehtäviä ei olla monipuolistettu juuri mitenkään. Toisinaan pöllityt autot on ajettava hissukseen turvapaikkaan, toisinaan on tehtävä minimaalista puuhailua jalkaisin. Siihen se kuitenkin jää. Ympäristö on vähän ykköstä vaihtelevampaa kukkuloineen ja siltateineen, jonka lisäksi grafiikka on saanut vähän päivitystä. Nämä pienetkin uudistukset ovat ilo verrattuna ykköseen. Tehtäviä voi kaiken lisäksi kokeilla uudestaan, jotta voi kokea aluksi epäreiluilta tuntuvat haasteet uudelleen.

Driver 2 koukutti itseäni vähän enemmän kuin ykkönen. Vaikka muutokset eivät ole kovin suuria ja haasteet ovat yhä liiankin hankalia, on tunne haastavan tehtävän läpäisyn jälkeen yhtä nautintoa. Pari tehtävää tosin ovat sellaista bullshittiä, että silloin koin vain helpotusta. Jos Driver -sarjaan koskaan haluaisin palata, skippaisin ykkösen ja pelaisin vain kakkosen. Toisaalta Driverin sijaan voisin yhtä hyvin pelata vaikka jotain GTA:ta.

## Musiikillinen anti

Omaan makuun soundtrackin laatu on mennyt vähän alas ykkösestä. Joka biisi toistaa itseään melko nopeasti, joka ei kuitenkaan pelatessa niin haittaa. Tässä nyt kuitenkin vähän sampleja niistä itseeni eniten iskeneistä.
Harry Potter and the Deathly Hallows - Part 1

**Harry Potter ja kuoleman varjelukset - osa 1** on kiistatta paskin Potter -peli pääsarjassa. Kenties joku käsikonsoliräpellyksistä kelpaisi varastamaan kyseisen tittelin, mutta en voi niistä itse todeta mitään. Koska enää ei seikkailla turvallisessa Tylypahkassa, on EA joutunut taas vaihteeksi ajattelemaan laatikon ulkopuolelta. Miten toteuttaa kaavoihin kangistunut sarja toistamatta liekehtivän pikarin ongelmia? Sehän käy helposti genreä vaihtamalla! Onhan leffatkin jo varsin toiminnallisia, joten mitäpä jos Potterista tehtäisiin Call of Duty?

## Maailmanlopun jälkeinen maailma

Todennäköisesti HD -konsoleilla saa nauttia hiukan kauniimmasta ulkoasusta, mutta Wiillä etenkin hahmoja ympäröivä maailma on järkyttävän ruma. Maisemat ovat harmaata kaupunkia, harmaata rauniota tai harmaata metsää, jota toki esikuvana toimiva elokuvakin oli täynnä. Ehkä siksi kyseessä onkin kaikista huonoin Potter -elokuva. Pelissä edetään kolmannessa persoonassa ja suurimman osan ajasta tehtävänä on räiskiä jotakin. Eri loitsuja on toki tarjolla, mutta miksi vaivautua, kun perus sarjatulella saa kellistettyä kaikki viholliset. Lisäksi ne ovat rasittavan valikon takana.

Sauvan lisäksi Potter voi karata näkymättömyysviittansa alle ja hiipiä vihollisten ohi. Kyseinen keino on äärettömän hyvä vaihtoehto paeta muutamista tulitaisteluista, sillä ne ovat puuduttavaa settiä. Jos taas kentät perustuvat hiippailulle, ovat ne rasittavaa pakoon pinkoilua aina paljastuttua, jonka jälkeen on odotettava vihollisten rauhoittumista. Hiiviskelykentät ovat varsin avoimia, joten seuraavan etapin löytäminen ei aina ole ihan helppoa. Sen sijaan räiskintäkentistä ei olla tehty kovin ikimuistoisia, sillä ne ovat putkijuoksua eteenpäin lähes poikkeuksetta samoja vihollisia vastaan. Pelin lopputaistelu kruunaa kaiken, sillä se on ohi kymmenissä sekunneissa.

Pelistä ei saa oikeastaan mitään irti. Räiskintägenre voisi sinällään sopia tälle Potterille, mutta jos sen tekee näin mielikuvituksettomasti, ei pelissä ole mitään nautittavaa. Jos pelin kuitenkin jaksaa läpäistä, on siitä jäänyt hatara muistikuva paljon mairittelevampi kuin peli oikeasti on. Näin tylsää peliä on nimittäin hankala kuvitella.

## Musiikillinen anti unohtuu pian

Soundtrack ei pelastanut peliä lainkaan. Sen taustakappaleet eivät jääneet millään tavalla mieleen, mutta on pelin teemamusiikki onneksi mainitsemisen arvoinen.
Soul

## Summary

Soul is the son to SW, brother of OC and the lost brother, and grandson to Xenos. He works to become the successor of his grandfather and is perceived to be just that. He shares a lot of similarities with him, both physically and intellectually. He never got to meet Xenos, but he looks up to him and his legacy, aiming to become just like him.

He is incredibly popular, but begins to distrust people as they show themselves to be insincere or only around him due to his status. Coming to realize this, he becomes good friends with the protagonist as he shows himself to be trustworthy. When he begins to get scared and gets word of Xenos's return, he goes to April for the fact that she doesn't like him and wouldn't attempt to curry his favour. Through this they become friendly.
Legend of Grimrock

**Legend of Grimrock** on ensikosketukseni peligenreen, jossa on tarkoitus löytää tiensä labyrinttien kaltaisten luolastojen läpi. Genrellä on pitkä historia, jolle Legend of Grimrock kumartaa. Liikkuminen ei tapahdu samalla tavalla kuin suurimmassa osassa ykköspersoonan pelejä, vaan pelaaja voi liikkua ainoastaan neljään eri ilmansuuntaan. Tämä ja lukuisat muut asiat antavat tilaa strategialle.
Verita

Verita is an extremely competent and deadly ally to Xenos. Standing at 5'11" (excluding her hair), she has a very slender, toned figure. She is very clear-cut in both appearance and personality, as she is extremely honest and scorns deceptive speech and actions. Often, she will sarcastically prod at either allies or enemies, amused by defensive responses. She is extremely selfish and puts her own wants and needs above other's lives, though not vocally narcissistic, or seeking of approval.

The prospect of Xenos' revival and rise to power appeals to her as a means towards more superficial goals and added freedom to abuse her incredible competence, in contrast to his more spiritual followers, who she finds humour in.

## Prior to Main Events

Up until the beginning of her adulthood, she lived as a very polite but insincere girl. During the end of her late adolescence, she began a journey of introspection and adopted a policy of complete truthfulness, which came with the harnessing of her darker side, which she became willingly consumed by.

She ran in a gang alongside Maya At this time she looked somewhat different, having a more healthy and full face, while keeping dead-straight, shoulder length hair untied. She very seldom made sarcastic remarks and spent her time relatively quiet and compliant.

After months with the gang, she kills all members and unsuccessfully attempts to take down Maya, while the fate of the leader is left unknown at the time.
100

**Episode** | 1-50

**100** adalah sebuah webtun dari Korea Selatan produksi YLAB yang tergabung dalam semesta PlayerUnknown's Battlegrounds (PUBG).

## Sinopsis

Hoyoung Cheon adalah seorang agen badan intelijen negara, ditugaskan untuk mengikuti Battlegrounds, sebuah permainan pembunuhan ilegal. Namun, tugas Hoyoung Cheon adalah untuk mencari anggota MPR, Naksu Kim. Di antara 100 terpidana mati, apakah Cheon dapat bertahan hidup melawan musuh-mushnya dan menjalankan misinya?!

## Karya lainnya

* The Retreats: webtun yang juga tergabung dalam semesta PlayerUnknown's Battlegrounds (PUBG).
* Night of Silence: webtun yang juga tergabung dalam semesta PlayerUnknown's Battlegrounds (PUBG).
Sausage Party

**Sausage Party** on härski tietokoneanimaatio, joka keskittyy nauravien nakkien ja muiden elintarvikkeiden elämään ostoskeskuksessa. He uskovat jumaliksi kutsuttujen ihmisten vievän heidät paratiisiin, vaikka todellisuudessa he päätyvät koruttomasti ihmisten mahalaukkuihin. Asiat ruokahyllyltä käsin näyttävät hyvältä, ja ainoastaan parasta ennen päiväyksen umpeutuminen vie epäonnekkaimmat kadotukseen, eli roskapönttöön. Leffan pääfokus piilee kuitenkin nakissa ja hotsisämpylässä, jotka tahtovat fuusioitua varsin intiimeissä merkeissä portin tuolla puolen.

## Maailma vailla järkeä

Asetelma on vähän kuin Toy Storyssa, mutta näillä elokuvilla on kaksi merkittävää eroa: Toy Storyn lelut elävät, mutta itseään suojellakseen ovat elottomia ihmisten silmissä. Sausage Partyssa sen sijaan ruuat ovat eläviä, mutta ihmiset kykenevät näkemään heidät vain muun muassa leikkuupöydillä pyörivinä porkkanoina. Valitettavasti elokuva ei kuitenkaan kykene kovin fiksuun maailmanrakentamiseen ja rikkoo omia sääntöjään tuon tuosta. Kuinka esimerkiksi sinappipurkki voi pyöriä ostoskärrystä laidan yli, jos sitä varten on kiivettävä puoli metriä? Katsojalle kyseinen uroteko tapahtuu herkkujen näkökulmasta, jolloin heillä on kasvojen lisäksi kädet ja jalat.

Koska kyseessä on huumorielokuva absurdilla konseptilla, pyrkii leffa kai sen nojalla saamaan kaiken epäloogisuuden anteeksi. Tämä on kuitenkin omaan makuun täysin väärä lähestymistapa, sillä jos kehittäjät eivät välitä luomastaan universumista, miksi katsojan pitäisi? Olen syvästi pettynyt siihen, kuinka elokuva loppuvaiheilla lähes kirjaimellisesti alleviivaa olevansa vain hölmö animaatioleffa. Katsoja on yrittänyt järkeillä heidän sotkujaan koko leffan, ja vähän älyllisemmän vastauksen sijasta he lakaisevat ongelmat maton alle. Koko elokuvan universumin älyttömyys ei vaivaisi muuten, mutta elokuvan päähenkilöt eivät erityisesti kerää sympatiaa puolellensa. He eivät ole erityisen hauskoja, eikä heidän selviytymistarina juurikaan kiinnosta, sillä he luultavasti kuolevat joka tapauksessa pilaantuessaan viikon parin päästä.

Sen voin kuitenkin allekirjoittaa, että elokuvan tarina jota se yrittää kertoa on varsin mielenkiintoinen ja siitä haluaisi välittää enemmän. Animaatiota on sen verran mielekästä seurata ulkoasunsa puolesta, että itsensä vähän vakavammin otettaessa leffasta olisi voinut tulla viihdyttävä. Leffa toimii mainiosti irrallisina kohtauksina, mutta puolitoistatuntisena viihteenä se ei kannattele ihan loppuun asti, vaikka lopussa varsin muikea spektaakkeli odottaakin. Muutama onnistunut läppä leffasta siis löytyy jopa omaan makuuni.
2013

**Vuosi 2013** on vuosi, jona pelaamiseni päivittyi HD-ajalle PS3 -konsolin kautta. Tämä oli varsin ihanteellinen vuosi aloittaa PlayStation 3 pelaaminen, sillä pelien hinnat olivat tuntuvasti laskeneet alle 20 euroon. 2013 oli myös vuosi, jona keskityin pelaamaan hyllyille kertyneitä pelejä etenkin PlayStation alustoilla.

## Lista vuoden 2013 peleistä

### PS3

* American McGee's Alice
* Alice: Madness Returns
* Bayonetta
* Grand Theft Auto IV + TLaD + TBoGT
* Batman: Arkham Asylum
* Batman: Arkham City
* God of War (HD)
* God of War II (HD)
* God of War: Chains of Olympus (HD)
* God of War: Ghost of Sparta (HD)
* God of War III
* Ni No Kuni
* L.A. Noire
* Lollipop Chainsaw
* Scott Pilgrim Vs. The World
* Giana Sisters: Twisted Dreams
* Limbo

### PS2

* Alien Hominid
* Disgaea: Hour of Darkness
* Disgaea: Cursed Memories
* Manhunt
* Giants Citizen Kabuto
* Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring
* Lord of the Rings: The Two Towers
* Lord of the Rings: The Return of the King
* Mega Man X7
* Mega Man X8

### PS1

* Tomb Raider
* Tomb Raider II
* Tombi!
* Klonoa: Door to Phantomile
* Incredible Crisis
* Pepsiman
* Vagrant Story
* Lego Racers
* MediEvil
* MediEvil 2
* Clock Tower
* Castlevania: Symphony of the Night
* Mega Man 8
* Tail Concerto
* Mickey's Wild Adventure
* Rapid Reload

### PC

* Super Meat Boy
* Binding of Isaac

### NES

* Bucky O'Hare
* Bonk's Adventure
* Kickle Cubicle
* G.I. Joe: A Real American Hero
* Adventures in the Magic Kingdom

### SNES

* Final Fantasy III
* Mighty Morphin Power Rangers: The Fighting Edition

### N64

* GoldenEye 007
* Bomberman 64
* Kirby 64: The Crystal Shards
* Pokémon Snap
* Pokémon Puzzle League
* Star Fox 64

### GBA

* Mega Man Zero
* Mega Man Zero 2
* Mega Man Zero 3
* Mega Man Zero 4

### GameCube

* Baten Kaitos
* The Legend of Zelda: The Wind Waker (3 sydämen haaste)

### Wii

* Kirby's Epic Yarn
* Manhunt 2
* Pikmin
* Pikmin 2
* Metroid Prime Trilogy
* Metroid: Other M
* World of Goo
Marie's Estate

## Summary

Marie inherited her estate from her parents, which she managed through trickery and forging as her parents had no intentions to bestow much on her. It is in a secluded place, just far enough away from people, though close enough for supplies.

After Marie took the place for herself, the gardens became incredibly overgrown. Overtime though,
Morgan Chamberlain

* Katherine Pierce †  (Mother)

**Morgan Chamberlain** is a supporting character of *Monsters of Los Angeles*. Morgan is the six year old daughter of Katherine Pierce and Karsten Chamberlain. She is also Mattathias Chamberlain's paternal grandchild. She has been hunted by Graysin Blackwell and others, who wish to use her powers for evil.

## Early History

Morgan is a young girl with extraordinary powers. She appears thoughtful, kind, and caring, possibly to a fault. She doesn't initially like Karsten. Though she never knew her mother, at the end of *She's Your Daughter Before Mine* it's revealed by Alexander Deveraux that Karsten is her father.

## Personality

Likely the kindest person in the family, Morgan is extremely caring, loyal, protective and has a strong sense of what's morally right and just.

## Powers and Abilities

The full limits and extents of Morgans's powers are currently unknown.

## Weaknesses

The full limit of Morgan's weaknesses are currently unknown.

## Relationships

### Karsten Chamberlain

"*I'm not as unlovable as I look*"
—**Karsten** to ****Morgan****

Karsten is biological father. Alexander is aware of this relation, and tells Blackwell at the end of *She's Your Daughter Before Mine*. Karsten is told of their relationship in *In Your Blood*. At the end of *I Want to Know What Love Is*, Morgan comes out of her coma knowing that Karsten is her father and that he loves her.

### Katherine Pierce

Katherine Pierce was Morgan's biological mother.("Just a Little Peace") Morgan's only tangible connection to her mother is her stuffed bunny, Oreo. She does not remember her mother at all.

## Name

* The name **Morgan** is a Shakespearean baby name. In Shakespearean the meaning of the name Morgan is: Cymbeline' The disguised identity of Belarius, a banished lord.
* The last name **Chamberlain** is of Old French origin, and is an occupational name for a chamberlain, that is an official in charge of the private chambers of his master; the term was later a title of high rank. The derivation of this name is from the Old French and Anglo-Norman French "c(h)ambrelain, cambrelane, cambrelen(c)", chamberlain. The Italian cognate "camerlengo" was given to a manager of a pontifical court.

## See also

* \* *The **Morgan Chamberlain** article uses material from the "Believe" wiki at FANDOM and is licensed under the Commons Attribution-Share Alike License.*

## References

1. ↑ http://www.sheknows.com/baby-names/name/morgan
Maya

## Summary

Maya is from a distant place, where she ran with a gang of thugs. She was found and civilized by the head researcher, who she came to respect a great deal. She stuck by his side and helped him out, becoming a useful part of his team for practical jobs. During his youth, Xenos took a great liking to her, and was very romantically interested in her. Though she was captivated by him, she was extremely skeptical of him and resisted the romantic pull.
Anne-Marie

## Summary

Anne-Marie is a famous singer who washes up on the shore of the coastal town with no memories a week before Maya.

She is taken in by people that recognize her, who attempt to jog her memory with musical records and images of her, which trigger emotional responses. After some time, her father is located and she is brought to him. Upon seeing him, she begins acting extremely uneasy. After only a few moments, her father recognizes that the girl in front of him is not his daughter, and she reveals herself to be Medora, possessing her body.
Królewskie Źródło Wiki

Dodaj nowy artykuł

Uważasz, że na Wiki nie ma artykułu, który cię interesuje, ale sam znasz informacje? Nie wahaj się, stwórz na ten temat artykuł!
<createbox>
width=24
break=no
buttonlabel=Dodaj artykuł
</createbox>

Możesz także pomóc rozbudować tę wiki edytując
zalążków artykułów.

<onlyinclude>
Witaj na Królewskie Źródło Wiki!

**Królewskie Źródło** to seria książek autorstwa Jeffa Wheelera.

 artykuły

 zdjęć

 edycji

 edytorów
Córka złodzieja

Córka złodzieja

**Córka złodzieja** — druga książka z serii *Królewskie źródło*, autorstwa  Jeffa Wheelera.

## **Opis**

odbierze mu koronę Królewskiego Źródła. Severn zamierza jednak uporać się z tą groźbą wykorzystując Elysabeth jako przynętę, by usidlić uzurpatora i zmuszając Owena - który w tej niebezpiecznej grze staje się pionkiem – do wyboru pomiędzy wypełnieniem obowiązku a oddaniem. Gdy truciciele i szpiedzy złowrogo krążą wokół, a na horyzoncie czai się wojna, Owen musi zdecydować się na bolesne poświęcenia, by odeprzeć napierające cienie wojny i klęski. Czy rozdarte serce Owena podąży ścieżką króla, czy też zaryzykuje wszystko dla miłości?

## **Spis rozdziałów**

1. *Diuk Monarchii Zachodniej*
2. *Marszałek Roux*
3. *Nowy Początek*
4. *Severn*
5. *Wieża Trucicielki*
6. *Węgorz Ceredigionu*
7. *Wnuczka Diuka*
8. *Dundrennan*
9. *Ostrzeżenie księżnej*
10. *Król Atabyrionu*
11. *Etayne*
12. *Obietnice*
13. *Los książąt*
14. *Wasal*
15. *Edonburick*
16. *Jago Lliewellyn*
17. *Lord Bothwell*
18. *Bystrzyny czaromistrza*
19. *Córka złodzieja*
20. *Obowiązek Evie*
21. *Cichy oddech*
22. *Zdradzeni*
23. *Szklarz*
24. *Lord Marszałek*
25. *Ardanays*
26. *Schronienie*
27. *Pory roku*
28. *Perfidia*
29. *Ważne tajemnice*
30. *Leoneyis*
31. *Cysterna*
32. *Upadek szpiega*
33. *Kara*
34. *Sanktuarium Pani*
35. *Penryn*
36. *Dwulicowość*
37. *Lojalność*
38. *Czarmistrz*
39. *Królowa Ceredigionu*
40. *Bitwa pod Averanche*
41. Królowa Atabryrionu
42. *Zima*
43. *Epilog*
Harry Potter ja Feeniksin kilta

Harry Potter ja Feeniksin kilta on EA:n anteeksipyyntö varsin surkean liekehtivän pikarin jälkeen. Se palaa takaisin hyväksi todettuun kaavaan, jota käytettiin kolmessa ensimmäisessä Potter -pelissä. Vaikka itse pelattavuus ei ole mitään erityistä, tuntevat sarjan fanit olevansa ensimmäistä kertaa ihan oikeassa Tylypahkan koulussa, joka on omasta mielestä hatunnoston arvoinen suoritus.

## Aina avulias Potter

Siinä missä aikaisemmat osat ovat hyvin lineaarisia, tarjoaa tämän kertainen Tylypahka runsaasti sivutehtäviä sekä toisinaan mahdollisuuden päättää, minkä osan pääjuonesta hoitaa ensin. Koko peli perustuu muille juoksupoikana olemiseen, jossa välillä viskellään loitsuja joko muihin oppilaisiin tai pikkupulmiin. Varsinaista haastetta peli tarjoaa hyvin vähän, mutta keräiltävää paljon. Potter luuttuaa, sytyttää kynttilöitä ja pelaa muun muassa velhoshakkia ja mitä lie lohikäärmekuulapeliä.

Rehellisesti sanottuna itse pelattavuus ei ole kovin mainitsemisen arvoista. Kontrollit toimivat ja taikojen tekeminen tattia heiluttamalla on ihan hupsua, mutta ei itsessään tarpeeksi koukuttavaa. Variaatiota tehtävien osalta löytyy, mutta välimatkat tehtävien välillä ovat toisinaan liian pitkiä. Oikoreittejä toki avautuu, mutta ne itsessään vaativat pientä pulman ratkontaa. Sokkeloisessa Tylypahkassa navigointia on helpotettu pelimaailmaan ilmestyvillä askeleilla, jotka kertovat mihin seuraavaksi mennä. Joskus niitä vain on vähän hankala erottaa, mutta onneksi ne ovat sentään olemassa.

Pienenä harmistuksena mainittakoon vielä ruudunpäivitysongelmat, jotka tosin ilmenevät lähinnä ulkona suuren Tylypahkan edustalla. Ruutu nykii varsin rumalla tavalla, joten ehkä peli kuitenkin olisi optimaalisinta nauttia joko PC:llä tai HD-konsoleilla.

## Mestarillista fanserviceä

Myyntivaltti Feeniksin killalle on ehdottomasti sen paranneltu Tylypahka. Se tuntuu kuin suoralta kopiolta elokuvista, jonka luokat ja ympäristö saavat tuntemaan olon sekä kotoisaksi että turistiksi. Hahmot ovat puheliaita, toki vähän karun näköisiä, mutta selvästi panostettu käsikirjoitukseltaan. Tylypahka on lisäksi täynnä kaikenlaisia viittauksia aiempiin elokuviin ja nippelitietoa ympäröivästä maailmasta. Suomidubit lisäävät dialogien nautittavuutta potenssiin kymmenen, vaikka englanniksi olisikin tarjolla leffan näyttelijöiden puhetta.

Juurikin panostus ympäröivään maailmaan tekee pelistä katsastamisen arvoisen. Toki olettamuksena on, että omaa jonkinlaisen kiinnostuksen Potter -maailmaa kohtaan. Silloin Feeniksin killan tarjoama parin päivän herkkusessio on mitä mehevintä ajanvietettä.

## Musiikillinen anti

Tällä kertaa säveltäjä on vaihtunut, joka ei tosin särähdä korvaan lainkaan. Makoisia kappaleita on oikeastaan jopa enemmän mitä monissa muissa osissa. Tässä muutama sample.