Mamlúk Birodalom

A mamlúk, többes számban mamálík arab szó, melynek szó szerinti jelentése „uralt, birtokolt dolog", speciálisan azonban egy rabszolgaként katonai feladatok ellátására kiképzett, majd felszabadítást követően zsoldosként szolgáló csoport tagjait nevezték így.

A rabszolgahadsereg a 9. század óta általános volt a muszlim világban, de az eredendően katonáskodással foglalkozó réteg csak az egyiptomi és szíriai Ajjúbidák uralma alatt, a 13. századtól vált rendkívül népessé és befolyásossá. A mamlúkok kiválóan képzett, nehézlovas elitkatonaságként szolgálták urukat. Szinte kizárólag az eurázsiai sztyeppéről származó, jellemzően török (ritkábban mongol, anatóliai vagy a kései időszakban balkáni) származású, iszlámra térített rabszolgák voltak, akiket különösen erős lojalitásra neveltek uraik felé. Ez tette lehetővé, hogy a tehetséges mamlúkok a katonasággal összefonódó államigazgatás egyéb területein is vezető szerepre tegyenek szert, megszerezve a legfontosabb udvari és helytartói tisztségeket – és a velük járó iktá-jövedelmeket is. Ezáltal az utolsó jelentős ajjúbida uralkodó, asz-Szálih Ajjúb (1240–1249) úgy uralkodhatott, hogy az ország legnagyobb birtokosai, a főtisztviselők és a hadsereg – azaz minden világi, a hatalom támaszául szolgáló csoport – személyesen tőle függ, hozzá lojális. Amikor asz-Szálih Ajjúb meghalt, kijelölt örököse, al-Muazzam Túránsáh Anatóliában tartózkodott, és csak hónapok múlva érkezett Egyiptomba. Mivel a szultánságot éppen a keresztesek fenyegették a francia IX. (Szent) Lajos vezetése alatt, a válság elkerülése érdekében a szultán özvegye, Sadzsar ad-Durr és a legbefolyásosabb mamlúkok összefogtak, és eltitkolták Ajjúb halálát. Túránsáhban azonban csalódniuk kellett: miután a keresztesek megkezdték a visszavonulást, az új uralkodó megpróbálta saját embereivel lecserélni a korábbi adminisztrációt. Túránsáhot rövidesen meggyilkolták, és özvegyét, Sadzsar ad-Durrt tették szultánná. A példátlan eset komoly felháborodást váltott ki, így az özvegy lemondott, és al-Muizz Ajbak néven Ajjúb egyik volt mamlúkja vette át a hatalmat. A mamlúkok egy része elégedetlen volt a lépéssel, és ajjúbida restaurációt követeltek, ráadásul an-Nászir Júszuf aleppói fejedelem magának követelte a trónt. Ajbak így rövid úton lemondott, és egy kiskorú ajjúbida herceget tett a trónra, aki helyett továbbra is ő irányította az államot – addig, amíg fel nem számolta az aleppói fenyegetést, és nem végzett ellenzékének vezetőjével, száműzetésbe kényszerítve annak híveit 1254-ben. Ekkortól kezdve beszélhetünk megszakítás nélküli mamlúkuralomról. Ajbakkal felesége, az időközben hozzáment Sadzsar ad-Durr végzett hatalomféltési okokból, mire őt is meggyilkolták, és Ajbak kiskorú fiát tették trónra. Mellette azonban atyja egyik mamlúkja, bizonyos Kutuz gyakorolta a hatalmat, aki 1259-ben lemondatta. Kutuz kibékült az 1254 óta Szíriában zsoldoskodó, Egyiptomba be-betörő mamlúkokkal, akiket Bajbarsz al-Bundukárí vezetett. Velük együttműködve sikerült legyőznie az addig megállíthatatlanul előretörő mongolokat az 1260-as Ajn Dzsálút-i csatában, és korábbi pusztításuk eredményét kihasználva akadálymentesen olvaszthatta birodalmába Szíriát, ami ettől kezdve a szultánság része maradt annak bukásáig. A sértett Bajbarsz az úton hazafelé meggyilkolta Kutuzt, és személyében a legnagyobb mamlúk szultánok egyike lépett trónra. A Mamlúk Birodalom kalifái a mamlúkok közül kerültek ki, vagy mamlúk őstől örökölték a trónt.

1460-ban a pápa elindította a IX. keresztes hadjáratot a Szent Föld felszabadítására. A Mamlúk Birodalom ekkor épp Észak-Afrikában terjeszkedett Cyrencia területek megszerzéséért. Az államkincstár már így is fogyóban volt, így nem volt képes az állam további háborúkat lebonyolítani, abban az utóbbi évek rossz termései így is instabilitást okoztak az országnak, így a mamluk szultán, Al-Asraf Ínáf kénytelen volt feladni a birodalom keleti területeit Sínáig, eleget téve a nyugati hatalmak követelésének. A szultán egy évvel később meghalt, fia Al-Mujjad Ahmad szerezte meg a trónt, de uralma kevesebb mint egy évig tartott. 8 évesen került hatalomra, de tőle elbitorolta a trónt egy befolyásos politikus Az-Záhir Huskadam atabég, akivel elkezdődött a rúmi mamluk uralkodók dinasztiája. 6 évig uralkodott, majd elhalálozott. Fia Az-Záhir Jalbáj került hatalomra, akit két év uralkodás után meggyilkoltak. Jogutódja Az-Záhir Timurbuga lett, aki két hónap uralkodás után a hatalmat átadta barátjának, Al-Asraf Káitbejnek, mivel az országban hatalmas hatalmi harc volt jelen abban az időben. Káitbej felvette a harcot a trónkövetelők seregeivel, sikerrel is járt, így újra stabilitást hozott a Mamluk Birodalomba. Így, hogy a birodalom végre újra stabil lábakon állt, Káitbej visszavett a termelésből és csökkentette az adókat is az országban, viszont nyugati kalmárokat hívott az országba és kiváltságokat adott nekik, ezzel fellendítette a kereskedelmet Európa fele. Az ország Raguza és Velence fele szállított kereskedelmi cikkeket, ezzel fellendült a gazdaság is. Káitbej élete végén 1496-ben átadta a trónt fiának, Muhammadnak. Fia II. Al-Nászir Muhammad néven került hatalomra, 13 évesen. Muhammad folytatta apja örökségét és további kereskedelmi partnereket keresett az országnak. A hadsereggel szorosabb kötelékeket épített, akik bebiztosították a hatalmát. Tűzfegyverrel felszerelt, elit fekete rabszolgahadsereget hozott létre, evvel létrehozva a régió egyik legütőképesebb hadtestét. Most, hogy a birodalom megerősödött, új erővel tervez visszavágni azoknak, akik majdnem az állam vesztét okozták.

II. Al-Nászir Muhamnad

Al-Abeed Mosis Ali

III. Al-Mutawakkil