Hödegfohl

Az Aeternia nyugati partvidékén elterülő Hödegfohlt nyugatról az óceán, északkeletről Casa Nova, délkeletről pedig Astrakhania határolja. A kontinenstől nyugatra fekvő Bölény-sziget közel másfél évszázada Hödegfohl része.

**Eredete és a Birodalom elleni harc**

   Mivel a földeken szántó gazdák ekéi rendszeresen forgatnak ki ősi kőtömböket, melyeken fellelhető a hödegi rúnaírás egy régebbi alakja és számtalan sárkányábrázolás, valószínűsíthető, hogy a hödegi nép legalább egy évezrede jelen van Aeternia ezen félreeső vidékén, a Perem-hegységtől nyugatra elterülő földeken. Az ősi rúnaírásokból és több keleti forrásból tudjuk, hogy több tucat kisebb törzsre (*rifre)* osztva éltek itt, egymással folyamatosan harcolva, az egyet nem értés legszembetűnőbb példájaként. Azonban a Birodalom felemelkedése, véres terjeszkedése és a hödegi földek ellen indított első, pusztító hadjárata felnyitotta az egymás ellen acsarkodó törzsfők (*rifwytek)* szemét. A Birodalom seregei behódolást követeltek a szabadságukra oly büszke törzsek vezetőitől, melyet természetesen mind egyhangúan megtagadtak.
A Birodalom válaszul irdatlan erővel söpört végig a határmenti hödegi törzseken, rendre szétverve a csatába külön-külön felvonuló fegyveres csapatokat (*griwolok*). Az ilyen csaták számos harcos életét követelték és a köznép egy jelentős részét is lemészárolták a birodalmiak, a nép nagyrésze azonban el tudott menekülni. Menedéket nyújtottak nekik az idegenek számára járhatatlan lápok, a sűrű nádasok, a sötét tölgy- és fenyőerdők. Az Anya oltalmazó keblére ölelte sebzett hödegi gyermekeit. A birodalmi seregek napokig masírozhattak a kihalt vidéken anélkül, hogy életnek nyomát lelték volna. Mintha egy üres országot hódítottak volna meg.

   Mindeközben a földet kiválóan ismerő helyiek rendezték soraikat és ismét fegyvert ragadva rátörtek az utóvédekre, levágták a birodalmi felderítőket, elvágták a megszállók utánpótlási vonalait. Csupán néhány hete tartózkodott a Birodalom a Perem-hegységen túl, táborukban a kezdeti sikereket követve mégis hamar éhínség, majd járvány ütötte fel fejét. Ezalatt a pár hét alatt a sereg harmada meghalt vagy harcképtelenné vált bármiféle nagyobb csata nélkül, így a vezetőség döntött a visszavonulásról. A biztonságot jelentő határon már csak a sereg fele lépett át.

A hödegiek szerte a Perem-hegységtől nyugatra tömérdek állatot áldoztak az oltalmazó Anyának, majd óriási máglyákat emeltek és ezek égig érő tüzénél mutatták be az első (önkéntes) emberáldozatokat, melyekkel az Atyát éltették, aki győzelemre vezette fegyvereiket. Az ünneplés azonban nem tarthatott örökké. A törzsfők tudták, hogy a Birodalom vissza fog térni, nagyobb hadakkal és előrelátóbban, szervezettebben, mint korábban. Ezért hát összegyűltek az Atya szent hegyénél, a Perem-hegység szívében, hogy aztán heteken át tárgyaljanak a törzsek jövőjéről. A gyűlésre közel harminc törzs küldte el vezetőjét, akik úgy döntöttek, hogy mindnyájuk túlélésének érdekében egy törzsszövetségben (*rieffohl*) kell egyesülniük. A törzsszövetség élére pedig királyt kell választani, aki egységessé kovácsolhatja a hödegi népet.

A király megválasztásához a törzsfők kiválasztásának módját alkalmazták. A jelentkezőknek próbák sorát kellett kiállniuk. A közel harminc törzsfő megmérettette magát a különböző próbákon, majd mind közül a legkiválóbbat, Cyheddint tették meg királyuknak hét teljes évre. Fejére egyszerű, dísztelen bronz koronát helyeztek, mely a legkiválóbb hödegitől elvárt ismérvekkel bírt: szerénység, állhatatosság, szívósság. A törzsek a törzsszövetség létrejöttét kusza házasságok tucatjával pecsételték meg, aminek eredményeképp évtizedek múlva több törzs is összeolvadt. A *Nagy Szétszóródás* urán hat évszázaddal már csak négy törzs uralta a Perem-hegységtől nyugatra eső földeket.

**I. Cyheddin**

Cyheddin nem tétlenkedett. Felállított egy tanácsot (*Rifwynheg*) melyben minden törzs két korábbi, tapasztalt, agg törzsfőjét delegálta. Mivel több törzsben egyre gyakoribb lett az eladósodott szabadok rabszolgasorba taszítása, a király megerősítette a köznépet szabadságában. Minden felnőtt, fegyverforgató férfi az istenek és a törvény előtt egyenlővé vált. Hamar leszámolt néhány, az új rendszer ellen fegyvert fogó törzsfővel. De talán legjelentősebb cselekedete a hadsereg megszervezése volt.

A király három éve igazgatta a törzsszövetséget, amikor a keletről visszatérő kémek tudtára adták, hogy a Birodalom ismét készülődik. Cyheddin hadi lobogója alá hívta a törzseket és azok jöttek is. Több, mint húszezer harcos összpontosult a király parancsnoksága alatt, amikor a birodalmi erők végre átlépték a határt. A törzsfők legtöbbje mihamarabbi csatát javasolt, ám Cyheddin látta, hogy serege még nem tudná útját állni a túlerőben lévő, kiválóan működő birodalmi hadigépezetnek. Visszavonulásba kezdett hát, hogy maga válassza meg a helyet, ahol lecsaphat a behatolókra. Felégetett mindent a birodalmiak előtt, a nép pedig újra menedéket lelt a vidék oltalmában. Visszavonulása során a hödegi király serege folyamatosan nőtt, de a birodalmiak is tanultak az évekkel korábbi vereségükből. Jobban megszervezték az utánpótlási vonalak védelmét, erős táborokat építettek, így a helyiek támadásai kevés kárt tudtak bennük tenni.

Azonban a folyamatos óvatoskodás sem tarthatott örökké. Hetekkel a támadás megkezdése után az Idun-folyón átkelő birodalmiak elszámították előnyüket. Még csak a sereg egyik fele kelt át a túlpartra, amikor feltűnt a hödegi had teljes pompájában és megrohamozta a már átkelt, fáradt birodalmiakat. Persze Cyheddin is sok katonát veszített, de a betolakodó sereg felét teljesen lemészárolták. A birodalmiak a súlyos vereséget követően ismét visszavonultak, ám soha többé nem tértek vissza. Eljött a *Nagy Szétszóródás* ideje.

I. Cyheddin a harcmezőtől nem messze, az Idun partján kezdte el felépíteni a törzsi székhelyek felett álló királyi fővárost, az „Aranyvárat”, Guldenburh-t. A hét év letelte után a negyvenegyedik éves Cyheddin ismét kiállta a királypróbákat és újabb hét éven át hordta a terhes bronz koronát. Uralkodásában segítette a *Rifwynheg*, a királyi tanács és a többségében együttműködő törzsfők. Uralmával elkezdődött a hödegi törzsszövetség prosperitása, amelyben nagy segítségére voltak a széthulló, káoszba süllyedő birodalomból menekülő építészek és tudósok. Utak, hidak, várak és városok épültek, a szárazföldi és tengeri kereskedelem egyaránt fejlődésnek indult. Cyheddin a Guldenburh-ben létrehozott iskolába tehetséges fiatalokat hozatott minden törzsről, majd szép lassan elkezdődött az ország adminisztrációjának kiépülése.

Miután lejárt újabb hét éve, I. Cyheddin nem vett részt a következő próbákon és átadta koronáját a hödegi nép következő legjobbjának, I. Wotericnek. Woteric megkoronázásával egyidőben mutatták be a minden hetedik évben megtartandó ünnepi emberáldozatot. Ezeken a szertartásokon a hödegi nép feláldoz egy önként jelentkező szabad férfit az Atyának, meghálálva minden útmutatását. Mindenki meglepetésére az áldozat szerepére a volt király, maga Cyheddin jelentkezett, mondván, hogy amit tudott, már megtett a népéért és mindent amit elért, az Atya segítségével érte el. Így az Atyának bemutatott áldozat nem egy egyszerű halandó, hanem szent, királyi vér. Tetteivel Cyheddin hagyományokat teremtett. Egyrészt, bár ez nincs törvénybe foglalva, I. Cyheddintől egy király sem uralkodott tizennégy évnél hosszabb ideig. Másrészt amint egy király lemondott trónjáról, feláldozta magát az Atyának. A tudást, amit a király kap az Atyától, hogy a népet szolgálja vele, így fizeti vissza mind a nép, mind a király. Mivel a hagyomány úgy alakult, hogy a király csak kétszer hét évig uralkodhat és uralmának lejárta után önkéntesen illik jelentkeznie az áldozati szerepre, így a királypróbákra is csak a legodaadóbb, legelkötelezettebb hödegiek jelentkeznek.

**A törzsfő- és királyválasztás módja**

Minden nemzetség jelölheti legjobbjait, hogy azok a törzsfői tisztségért többek között az erőt, bölcsességet, becsületességet megmérettető próbák sorozatán versengjenek. A hétnapos procedúra következtében a törzsek élére a legrátermettebb férfiak kerülnek hét teljes évre. A hét év leteltével a próbák során a törzsfő kihívójára akadhat, de pozícióját nem köteles megvédeni. Hétévente ugyanígy állják ki próbáikat a királyjelöltek is, akik a törzsek legjobbjaiként jelennek meg a királypróbákon.

**A királyi feladatok és a királyi tanács átalakulása**

Idővel egyértelművé vált, hogy a királynak erősnek, jó harcosnak, bölcsnek és becsületesnek kell lenni, az uralkodás minden aspektusához viszont nem érthet. Ezért szerepe egyre csökkent, mígnem a Nagy Szétszóródás után 650 évvel ott tartunk, hogy a király csupán hadi, formális és szakrális feladatokat láthat el. Ő hívja össze és vezeti hadba a hödegi seregeket, részt vesz minden jelentősebb ünnepségen és gyűlésen valamint az Atya legfőbb képviselőjeként egyfajta főpapnak is tekinthető. A törzsszövetség bel- és külpolitikai problémáival, a törvényhozással, államügyekkel a *Rifwynheg*, a királyi tanács foglalkozik, amiben már nem korábbi törzsfők, hanem a törzsek választott küldöttei működnek, akik többnyire a törzsek legbefolyásosabb emberei is.

**Vallás**

Hödegfohl népe ezernyi istenségnek, szellemnek áldoz. Minden régiónak, törzsnek, nemzetségnek, kis túlzással minden családnak megvannak a maga istenségei, ám mindezek felett áll az Anya (*Daena*) és az Atya (*Dwarr*). Az Anya a természet, a föld, a tisztaság megtestesítője, a termékenység, törődés jószívű istennője. Minden évben kétszer, vetés előtt és aratás után állatáldozatot mutatnak be neki, hogy az elvetendő magra bőséget kérjenek és a bearatott termést meghálálják. Papnői minden törzsben jelen vannak, ám a világi ügyekre semmilyen befolyással nem bírnak.

Az Atya a szellemiségnek, tudásnak, bölcsességnek, igazságosságnak, becsületességnek és a harciasságnak ravasz istene. A Birodalom első legyőzése óta minden hetedik évben feláldoznak előtte egy önkéntest, aki az esetek nagyrészében maga a király, akinek vagy lejárt a tizennégy éve, vagy már nem kívánt másodjára indulni a királypróbákon. A király az összegyűlt alattvalók előtt vet véget kardjával saját életének, ezzel meghálálva az Atyának a bölcsességet, melyet az uralkodáshoz kapott. A holttestet ezután hatalmas máglyán égetik el.

    **A hödegi törzsek és gazdaság**

A Perem-hegységtől nyugatra elterülő, sűrű erdők fedte, sebes folyamok szabdalta földön él Hödegfohl népe, amely korábban több tucat törzsre oszlott, ám ezek napjainkra négy törzzsé egyesültek. A helyiek szálas, világos bőrű, többnyire szőke vagy vörös hajú emberek. A hűvös nyarak és enyhe telek kedveznek a gabonatermelésnek, így a legtöbben földműveléssel keresik kenyerüket. A partmenti települések főként halászattal, az Orwyhl-törzs egyes északibb települései bálnavadászattal foglalkoznak. A Perem-hegység területén a Migladd-törzs tagbaszakadt erdőjárói jellemzően vadászok, favágók. Itt lendült fel leginkább a bányászat is. Délebbre haladva, a Khaira-törzs területén, egyre több és gazdagabb gyümölcsössel találkozhatunk. A belső területen élő Gvartegh-törzs jelentős szarvasmarha-, juh- és lóállománnyal bír, valamint az elmúlt évtizedekben a királyi birtokokon fellendült a bölénytartás is. Hödegfohl továbbá híres ízletes és meglepően tápláló söreiről, amelyeket a kereskedők a kontinens minden tájára exportálnak. Ezeken túl hiába a királyi adminisztráció több évszázados városépítő és fejlesztő tevékenysége, a lakosság több, mint háromnegyede még mindig falvakban él.

**Ceurwo, a Bölény-sziget**

A kontinenstől nyugatra fekvő szigetre a *Nagy Szétszóródás* után ötszáz évvel vetett szemet az akkor tíz éve uralkodó IV. Alereik király. A sziget lakói távoli rokonai a hödegi népnek, ám a kontinenstől viszonylag elszigetelve, elzárkózva éltek mindaddig, amíg Alereik partra nem szállt és ezt követően véres harcok árán le nem igázta őket. A bennszülöttek réz fegyverekkel harcoltak, ám a hödegiek döbbenetére félelmetes, közel egytonnás harci bölényeken vonultak csatába. Ezek a gyapjas bestiák komoly károkat okoztak a hödegi pajzsfalban.

    Végül a lakossága feladta a harcot, behódolt Alereiknek, aki aztán a bukott hadurukat megtette a sziget törzsfőjévé. Az elkövetkezendő évtizedekben a Bölény-szigetből az ötödik törzs lett, amely elküldheti küldötteit a királyi tanácsba. Ezentúl a hödegiek csodálattal tekintettek a sziget gyapjas jószágaira, így a helyiek segítségével ahányat csak tudtak, hajóra tereltek, majd a guldenburgh-i királyi istállóba szállították őket. Itt aztán több évtized alatt nagyobb, páncél viselésére és különböző harci feladatok ellátására alkalmas állatokká tenyésztették őket. Jelenleg Hödegfohl közel ezer páncélos bölénylovast képes kiállítani.

**Hadsereg**

Vagyonuk alapján I. Cyheddin négy osztályba sorolta a szabadokat. Az első osztályban a leggazdagabbak foglalnak helyet, akiknek háború idején lovon, teljes vértezetben, a legjobb minőségű fegyverekkel kell a királyi lobogó alá vonulniuk. Ide tartozik a király közel ezer páncélos bölénylovasa is. A második osztályba tehetősebb szabadokat soroltak, akiknek bár csatalóra nem futja, teljes vértezettel, teljes testet fedő ovális pajzzsal, lándzsával és karddal állnak a harcmezőre. Az első két osztály alkotja a sereg magját, közel negyedét. A harmadik osztályban foglal helyet a szabad hödegi nép nagyja, akik vértezetet nem tudnak vásárolni, így lándzsával, íjjal, ovális pajzzsal, szekercével vonulnak hadba. A negyedik osztályba a legszegényebbek és a rabszolgasorból felszabadítottak kerültek, akiknek íjjal, dárdákkal vagy parittyával kell felfegyverkezniük.

I. Cyheddin döntött a „hadi vasárnap” (*gamywel*) bevezetéséről és kötelezővé tételéről is. A *gamywelt* minden hét utolsó napján rendezik meg, mely során a szabad férfiak összesereglenek a nagyobb településekre, hogy délelőtt a gyerekektől az idősebb felnőttekig minden harcképes férfi az íj és lándzsa használatát gyakorolja. Délután a helyi csarnokban (vagy később, miután a törzsek összeolvadtak, egy széles, nyitott térre) vonulnak, hogy megvitassák a közösség problémás ügyeit. Minden kérdésben szavazással döntenek, mely során először az igennel, aztán a nemmel szavazók kiáltanak fel. A szavazást a hangosabb tábor nyeri. A napot lakomával, zenével és tánccal zárják. A testedzés, a harc, a közös étkezések, a közös ügyek megvitatása és az éjjeli mulatság szoros egységgé kovácsolja a törzsi közösséget.

Ezentúl évente négyszer, minden harmadik hónapban sor kerül a hadi játékra (*imladfelre*), melyen két szomszédos törzs összes szabad, fegyverforgató férfija teljes vértben és fegyverzetben felvonul, hogy a hadi vasárnaphoz hasonlóan végezzék el a nap feladatait. A különbség az, hogy itt nem egyesével gyakorolják a fegyverforgatást, hanem az adott két törzs harcosai alakzatba állnak és egy rögtönzött csatát vívnak meg, habár csak tompa, életlen fegyverekkel. A gyakran többszáz vagy több ezer fős csapatokat a törzsfők és az első két osztály hivatásos harcosai rendezik kisebb, könnyen irányítható egységekbe, állítják csatasorba, vezénylik "csatába". Persze gyakoriak a komolyabb sérülések, ritkán a halálesetek is, de évente négyszer, ezeken a napokon tanulhatja meg az egyszeri földműves, marhapásztor vagy kovács, hogy egy esetleges háború során hogyan vonuljon és harcoljon rendezetten, fegyelmezetten, dicsőséget hozva a törzsre és a királyra, megóvva az Anyát és büszkévé téve az Atyát.

    Határon túli hadjárat esetén az első két osztály hivatásos harcosai kötelesek fegyvert fogni és a királlyal tartani, azonban a hadba vonulás a szegényebb osztályok számára önkéntes. Külföldi támadás esetében azonban minden szabad, felnőtt, fegyverforgató férfi köteles a királyi lobogók alá seregleni. A sereg nagyját az ovális pajzsos, lándzsás gyalogosok teszik ki. Előttük állnak a dárdás előcsatározók, mögöttük pedig a parittyások és íjászok. A szárnyakon helyezkednek el a tehetősebb osztályok nehéz- és könnyűlovasai. A páncélos bölénylovasság, a király elit „nehézlovassága” a centrum mögött foglal állást és a szükséges helyen és időben indul mindent elsöprő rohamra.