Dubravka

### Književnik

Ivan Gundulić

> MENA KOJA ULAZE U OVO PRIKAZAN'JE
>
>
>
>
> RADMIO
>
> SKUP PASTIRA
>
> RIBAR
>
> MILJENKO
>
> LJUBMIR
>
> DUBRAVKA
>
> SKUP VILA
>
> DIVJAK SATIR
>
> GORŠTAK SATIR
>
> ZAGORKO
>
> LJUBDRAG
>
> JELJENKA SATIRICA
>
> BRŠTANKO
>
> TRATORKO
>
> VUK SATIR
>
> STOJNA
>
> PELINKA
>
> PASTJERIĆI MALI, usve pet
>
> GLASNIK
>
> SKUP SATIRA
>
> REDOVNIK
>
>
>
>
>
>
>
>
> ČINJEN'JE PRVO
>
> Skazan'je prvo
>
> SKUP PASTIRA I RADMIO
>
> RADMIO
>
>    Objavi, Danice, jasni zrak objavi,
>
> čuj tihe vjetrice u ovoj Dubravi;
>
>    pršat su počeli po listju zelenu
>
> zovući dan bieli i dzoru rumenu.
>
>    O zviezdo, najdraži od neba uresu,
>
> ukaž' se, ukaži! Raskoše tve gdje su?
>
>    Žudźena Danice, objav' se, objavi!
>
> I zvieri i ptice, svaki te glas slavi;
>
>    sve te oči gledaju i srca sva hlipe
>
> da nas svieh obsjaju svjetlosti tve lipe,
>
>    da nam prie svane dan, blagi dan svečani,
>
> i žudźen i čekan u ovoj svoj strani.
>
>
>
> SKUP
>
>    Objavi, Danice, jasni zrak objavi,
>
> čuj tihe vjetrice u ovoj Dubravi;
>
>    pršat su počeli po listju zelenu
>
> zovući dan bieli i dzoru rumenu.
>
>
>
> RADMIO
>
>    Ovo dan je ki dohodi
>
> jednom nami na godište,
>
> u ki slatkoj mi slobodi
>
> činimo ovdi svetilište, -
>
>    slatkoj slobodi i od časti
>
> i od uresa vjekovita,
>
> u koj niče i uzrasti
>
> Dubrava ova plemenita.
>
>    Sastaje se cića tega
>
> skup od vila i pastiera,
>
> i za od svieh najljepšega
>
> najljepša se od njih viera.
>
>    Vieraju se i jedine
>
> dva najljepša ki se žele,
>
> i od pira gozbe čine
>
> obilne se i vesele.
>
>
>
> SKUP
>
>    Objavi, Danice, ah veće objavi,
>
> žudźeno tve lice u ovoj Dubravi!
>
>    Livade su uzeli odjeću zelenu,
>
> da obuku dan bieli i dzoru rumenu.
>
>
>
> RADMIO
>
>    Pod svirôku ovčar mladi
>
> danaske se glasi svuda,
>
> reseć cvietkom na livadi
>
> krotkom stadu čela ruda.
>
>    Danas liepe pastjerice
>
> viencem krune zlatne vlase,
>
> po dubravah ter slavice
>
> bude u slatke pojuć glase.
>
>    S dobrom kobi na dan ovi
>
> težak, za teg da je uhiti,
>
> popievajuć za volovi
>
> teško ralo cvietjem kiti.
>
>    Danaske se tanci staju,
>
> danas poju slatke pjesni
>
> i razlike igre igraju
>
> u radosti i ljuvezni.
>
>
>
> SKUP
>
>    Objavi, Danice, drag pogled objavi!
>
> Eto cti cvjetice po ovoj Dubravi
>
>    i u miris, kî dieli na busku zelenu,
>
> uzdiše dan bieli i dzoru rumenu.
>
>
>
> RADMIO
>
>    Ali suncem iz istoči
>
> Dubrava ova ne svaniva, -
>
> o Dubravko liepa, iz oči
>
> tvojieh nami bio dan siva.
>
>    Tvu ljepotu od svieh višu
>
> svi pastieri da prie vide
>
> žude i žele i uzdišu,
>
> i svuda te slidom slide.
>
>    Tim svi danas doletjeće
>
> gdi tva sjaju suncem lica,
>
> jeda komu s blage sreće
>
> budeš draga vjerenica.
>
>    Doće, da gork trud rasladi
>
> kon uresa tvoga slavna,
>
> i Miljenko pastier mladi
>
> ki te verno služi odavna.
>
>    Dva mila ova, o Ljubavi,
>
> tva sjedini slatka sila
>
> na dan ovi u ki slavi
>
> sloboda se naša mila.
>
>    Združ' s Miljenkom ti pastirom
>
> liepu Dubravku i gizdavu,
>
> i obeseli srećniem pirom
>
> nas i našu svu Dubravu!
>
>
>
> SKUP
>
>    Objavi, Danice, liep ures objavi,
>
> probudi slavice u ovoj Dubravi,
>
>    u žuber veseli po dubju zelenu
>
> da poju dan bieli i dzoru rumenu.
>
>
>
> RADMIO
>
>    Ali, družbo, neka čut je
>
> sad vesel'je sa svieh strana,
>
> podź'te oglasit osvanutje
>
> svud ovega blaga dana.
>
>    Svud se glasi i naviesti
>
> da pr'je nego sunce zadźe
>
> svak na ovemu ovdi mjesti
>
> na općenu se skupu nadźe.
>
>    A uto ja ću poć spraviti
>
> svetilište i sva ina
>
> dostojno se čim slaviti
>
> današnja će svetkovina.
>
>
>
>
>
> Skazan'je drugo
>
> RADMIO I RIBAR
>
> RIBAR
>
>    Čestiti pastiru, ti pjevat podrani,
>
> er vodiš u miru pokojan tvoje dni;
>
>    ufan'ja, jaoh, a mâ nesreća ne stječe
>
> pobjeguć iz doma, tukuć se daleče.
>
>
>
> RADMIO
>
>    Ko god si, ne cvieli ni tvojiem nesrećam
>
> kobi dan veseli ki 'e srećan svima nam!
>
>    Općena sloboda, vrh svega najdraža,
>
> koju nam bog poda naš pokoj uzmnaža.
>
>    Nu ako si ti ribar, kô kaže vas čin tvoj,
>
> koja ti čini stvar k Dubravi doć ovoj?
>
>
>
> RIBAR
>
>    Za shranit staros mu i odahnut bez sile
>
> u gniezdu slatkomu slobode primile.
>
>    Primorja naša sva u ništa sila zbi:
>
> Dubrava sama ova vlada se po sebi.
>
>    Po njih svieh srdita zvier trči i rži,
>
> i grabi i hita i u noktieh sve drži.
>
>    Ovdi čut zle zvieri ni inoga glasa nî
>
> neg što sam žuberi tih slavic na grani.
>
>    Tvrda u nas n'je kuća da od sile prihude
>
> bludnika goruća ocu kćer sabljude.
>
>    Ovdi n'je sirote ku sila potište,
>
> ni se boji sramote ko ju sam ne ište.
>
>    Toliko 'e vladan'je silno u nas, da se ti,
>
> žena, djeca, iman'je ne možeš tvoj rieti.
>
>    U mjesti je ovemu slobode čestit dar:
>
> svak sebi i svemu svomu je gospodar.
>
>    Razlog, pravda i mjera svemu je zlato u nas,
>
> prodava na nj vjera, život se, duša i čâs;
>
>    duša i čâs ovuda ne ide za platom,
>
> ni mjere u suda pritežu pod zlatom.
>
>    Stvari u nas tej nie kom voljan mož' se čut;
>
> kupovat triebi je, ako hoć' odahnut.
>
>    Vrsta ovdi svakoja u časnoj zabavi
>
> sred mirna pokoja veselo boravi.
>
>    Tiem teško nam svime i lele vrh svega
>
> pod jarmom teškime gospostva tudźega,
>
>    a blago sviem vami kî ončas s poroda
>
> slobodni i sami sebi ste gospoda.
>
>    Da uzdrži višnja vlas u bitju vas tomu,
>
> a tko ište zlo na vas zlo našo na domu!
>
>
>
> RADMIO
>
>    Ti si doć mudro obrô, pr'jatelju, pod sjeni
>
> od mjesta gdi dobro gosti su primljeni;
>
>    jer odkad najprie niče ova Dubrava,
>
> i odkad se obstrie slobodniem plotom sva,
>
>    vjera u njoj krepak stan i nadźe i steče,
>
> s kôm je svak slobodan od sile najpreče.
>
>    Tim, goste, kad sreća donie te pr'jatelja
>
> u ovi dan najveća kad nam su veselja,
>
>    pastieri kad hode u skupu općenu
>
> prislatke slobode slaviti spomenu,
>
>    najljepši kad pastir s najljepšom od vilâ
>
> združi se i na pir družba im gre mila,
>
>    tanci se hitaju i poju tuj pjesni
>
> i igre igraju razlike s ljuvezni,-
>
>    tim slid' me, pr'jatelju, er bih ja uzeo
>
> u općenu veselju da si i ti veseo.
>
>
>
> RIBAR
>
>    Vjeran drug biću tvoj, jeda i ja mom trudu
>
> drag pokoj u vašoj slobodi nać budu.
>
>         O Dubravo, slavna svima
>
>      u uresu slobodnomu,
>
>      liepa ti si mojiem očima,
>
>      draga ti si srcu momu.
>
>         U veseloj ovoj sjeni
>
>      od čestitih tvojih grana
>
>      provesti je milo meni
>
>      dio najdraži mojieh dana.
>
>         Tim raspinam mreže moje,
>
>      i u zavjet vješam vrše
>
>      na zeleno dubje tvoje,
>
>      po kom blazi vjetri prše.
>
>
>
> Skazan'je treće
>
> MILJENKO
>
>    Po listju počeli pršat su vjetrici,
>
> po dublju veseli žubere slavici,
>
>    romonom kladenci zovu zrak sunčani,
>
> izhode pod vienci seljanke s gorani.
>
>    Pastieri livadom uz dipli začinju,
>
> klikuju za stadom lipotu vilinju;
>
>    a liepe sve vile pod sjencom kraj vode
>
> pod pjesni primile tanačce izvode:
>
>    dzora je, svaniva, ali jaoh, s istoči
>
> meni dan ne siva iz drazieh još oči.
>
>    Vjetrici uzdasi, žuber su tužbe me,
>
> suzâ se vir glasi romonom groznieme;
>
>    plač pjesni, a stada misli su stravljene,
>
> srdačce livada u željah ke zene;
>
>    nu bez me jedine svitlosti čim stoju,
>
> ne vidźu neg tmine i vječnu noć moju.
>
>         O Dubravko, sej Dubrave
>
>      jasna dzoro, svitli uresu,
>
>      od ljepote tve gizdave
>
>      gdi su rajski zraci, gdje su?
>
>         Dan ne sviće moj s danice,
>
>      ni mi sunce sja s istoči:
>
>      istok čelo, bio dan lice
>
>      a me sunce tve su oči.
>
>         Da vas gorim, dubje pita'
>
>      i na dubju svaku granu
>
>      s moga ognja vjekovita
>
>      kolikrat im listje planu
>
>         Jak uzdrži pticu veska,
>
>      kom tanahni prut se obliepi,
>
>      tako lipos tva nebeska
>
>      mene kroz tvoj ures liepi.
>
>         Ah, u srcu je li tvomu
>
>      kâ spomena od me vire,
>
>      i da u mjesti jes ovomu
>
>      jedan za te ki umire?
>
>         Ali još, jaoh, i u svrsi
>
>      nemilosna mom životu
>
>      od kamena kažeš prsi,
>
>      krieš rajsku tvu lipotu!
>
>
>
> Skazan'je četvrto
>
> LJUBMIR I MILJENKO
>
> LJUBMIR
>
>    Miljenko, kuda toj tužeći sam hodiš?
>
> što uzroči nepokoj u kom se nahodiš?
>
>    Ah, da li žalostan drug mili moj biće
>
> veseo ušto dan svakomu osviće?
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Ljubmire, komu je sudźeno tužiti
>
> ne pozna ni čuje radosti na sviti.
>
>    Ja služim gospoju sletjelu iz raja,
>
> ali ona za moju vik službu ne haja.
>
>    Za onom kâ meni prika je saviše
>
> život moj stravljeni uzdišuć izdiše.
>
>
>
> LJUBMIR
>
>    Miljenko, prosti mi, ludos je mriet s tega;
>
> sami smo uzrok mi svega zla našega.
>
>    Nesvies je toj vrla zareć se u sebi
>
> da je žena umrla božica od nebi;
>
>    pastirica iz sela našega ovoga
>
> tebe je zaniela s uresa miloga.
>
>    Pastieri znaš da svi i vile gizdave
>
> na dan se kupe ovi na mile zabave.
>
>    Bićeš ti, biće tu Dubravka gizdava,
>
> kroz rajsku lipotu koja te skončava.
>
>         Veseo se zato kaži,
>
>      znaš običaj kâ je mila
>
>      pastier najljepši i najdraži
>
>      da najljepšu steče od vilâ.
>
>    Ti si liep, liepa ona; draga ona, drag si ti,
>
> srca vam razdiona ljubav će združiti.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Ne scieni da sliepe toli oči imam ja
>
> da ures me liepe ne poznam od raja:
>
>    sunce iz nje sja oči a dzora iz čela,
>
> bieli dan s istoči, pogleda vesela.
>
>    Tiem svud noć mrkla je gdi svietli zrak gledan
>
> n'je me vil, koja je sunce, dzora i moj dan.
>
>    Ljubmire, kud ti hoć', vodi me: s tobom grem,
>
> mu liepu da mi 'e moć pr'je vidit neg umrem.
>
>
>
> LJUBMIR
>
>    Da, sa mnom hod' sada, i veće spravlja' pir
>
> od našieh livada najljepši kô pastir;
>
>    i ako strah dosle ima tvâ mladost, ostavi
>
> košutam plasima u ovoj Dubravi.
>
>    Ali smjej i veća ufan'ja prilaga',
>
> er ljubav i sreća smione pomaga.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Tamni strah, jaoh, mene mladźahna ne tiri,
>
> slobodan u stiene prošo bih sred zvirî...
>
>         A ne kaono stan smrknuti
>
>      i od života noć tamnoga
>
>      na zracieh rasvanuti
>
>      jedinoga sunca moga.
>
>
>
> LJUBMIR
>
>    Ne veće naprieda, Miljenko! Nu pazi
>
> s dragoga pogleda gdi ti dan izlazi.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Sve vidim! Ah, sad, moj uzdaše ognjeni,
>
> k môj želji priliepoj ti vodac bud' meni,
>
>    pače se poteži leteći naprieda,
>
> ter i nje užeži srdačce od leda;
>
>    neka mi vjeruje da u ognju gorim vas,
>
> u sebi kad čuje istoga ognja vlas.
>
>    Ah, život ki 'e draži, kad bi oganj moguć bil,
>
> kî dušu mu spraži, užeći i mu vil.
>
>
>
>
>
> Skazan'je peto
>
> DUBRAVKA I SKUP VILA
>
> DUBRAVKA
>
>    Liepe vile, druge moje,
>
> eto istječe dzora biela,
>
> dan čestiti svanuo je:
>
> naresimo viencim čela,
>
> nakitimo cvietkom vlase
>
> skladno u slatke pojuć glase!
>
>
>
> SKUP
>
>    Neka ljepos nami uzmnaža
>
> od naprave pomnja mila,
>
> ti najljepša, ti najdraža
>
> bez cvieta si cviet od vila:
>
> zene trator i ružica
>
> sred rajskoga tvoga lica.
>
>         Slavicu u gori
>
>      i ti otvori
>
>      žuber medeni
>
>      liepe zeleni,
>
>      u glas najviši
>
>      s nami bigliši,
>
>      hvaleći slave
>
>      dzore gizdave.
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    Cvjeta cvietje po sve kraje,
>
> jasni se istok cvietjem resi,
>
> zviezdam cvietje svud nastaje,
>
> dzora u cvietju zgar s nebesi
>
> od cvietja nam daž prosipa;
>
> kupimo ga, družbo lipa!
>
>    Sve rumeni, sve se bieli
>
> u razlikom cvietju sada
>
> u cvietju se sve veseli:
>
> gora, polje i livada;
>
> sve je cvietjem procavtilo,
>
> od cvietja je doba milo.
>
>
>
> SKUP
>
>    Slavicu u gori,
>
> i ti otvori
>
> žuber medeni
>
> liepe zeleni,
>
> u glas najviši
>
> s nami bigliši,
>
> hvaleći slave
>
> dzore gizdave.
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    Svietla i draga sred istoči
>
> zrak u cvietju dzora kaže;
>
> nu je zrak ljepši našieh oči,
>
> na licu u nas cvietje draže;
>
> dobiva ures naš veseli
>
> primalitje i dan bieli.
>
>    Eto iza dzore biele
>
> sunce svjetlji zrak pomilja;
>
> ali 'e pogled svjetlji vele
>
> kî me svietlo sunce strilja
>
> iz istoka od lipote,
>
> s oči kieh zrak dušu mi ote.
>
>    Hod'mo veće, druge mile,
>
> čim na istoku sunce sviti,
>
> lir snježani puti bile
>
> u jedzeru bistru umiti,
>
> da od ljeposti zrak jedine
>
> danaska nam većma sine.
>
>
>
>
>
> Skazan'je šesto
>
> SATIR DIVJAK
>
>    Ne čudim se ja, Ljubavi,
>
> da n'je mala ni velika
>
> koga u ovoj ti Dubravi
>
> ne učini ljubovnika.
>
>    Ljubovnik se svak spovieda,
>
> ljubovnik se svak govori,
>
> i nie tega tko s pogleda
>
> draga u ognju tvom ne gori.
>
>    Jer ti vlastim tvom ganuti
>
> moguća si svač'je ćudi,
>
> i tko mlad te ne oćuti
>
> triebi 'e da star pak zaludi.
>
>    Tim ja velik dar sam steko
>
> što me mlada plam tvoj zgrija;
>
> er pod staros kukurieko
>
> ljuvena bih ludorija.
>
>    Pače držim mlad sliditi,
>
> o Ljubavi, tve zabave,
>
> da ne može bit na sviti
>
> djelo od veće dike i slave;
>
>    a pameti zdrave nie
>
> tko od tve vlasti sudi inako;
>
> er da tebe s ljudim nie,
>
> vas bi trag se ljudcki smako.
>
>    Ali mâ svies čemu udugo
>
> razložeći rieči gubi?
>
> Njetko jedno, njetko drugo,
>
> svak na ovemu svietu ljubi.
>
>    Nu kô u sebi ljudcke ćudi
>
> i misli su sve razlike,
>
> razlike su tako u ljudi
>
> i ljubavi svekolike.
>
>    Tko visoko hlepi znan'je,
>
> tko zlato Indie slidom slidi,
>
> a tko za uzit na vladan'je
>
> vene, čezne, gasne, blidi;
>
>    tko u gradovieh stat uživa,
>
> tko obra u selieh stan'je za se,
>
> tko putuje, tko počiva,
>
> a tko lovi, a tko pase.
>
>    Njetko crnu zemlju teži,
>
> njetko sinje more brodi;
>
> na ono se svak poteži
>
> na što ljubav svâ ga vodi.
>
>    O Dubravko, ljepša vele
>
> od svieh vila u Dubravi,
>
> tebe misli moje žele,
>
> mâ se ljubav tobom slavi.
>
>    Ja tvoj slidim ukras mnogi,
>
> zasve u gorah da imam ladu;
>
> ali i ovan vitorogi
>
> za ovcom jednom ne gre u stadu.
>
>    Po naravi oganj žeže
>
> a ljepota smamlja i travi,
>
> a brštan se grli i veže
>
> s dubom svaciem u dubravi.
>
>    I ako niesam ja, tko ini
>
> toj će rieti od gorana,
>
> komu za ures tvoj jedini
>
> ti ćeš danas bit podana?
>
>    Satirić sam čudno pristô,
>
> stvari u mene grube nie,
>
> a u jedzero bistro i čisto
>
> ogledah se malo prie.
>
>    U napravi nie môj varka,
>
> najljepši sam od me vrste:
>
> zračna obličja, čela žarka,
>
> jake kosti, puti čvrste.
>
>    Dva roščića, ki me krune,
>
> u mjesto mi su od rudeža,
>
> a po koži oštre vune
>
> od hrabrenstva obilježja.
>
>    U mom srcu nie strahe,
>
> mâ su oružja ruke gole;
>
> tiekom stižem srne plahe,
>
> snagom rvem lave ohole.
>
>
>
>
>
> Skazan'je sedmo
>
> GORŠTAK I DIVJAK, SATIRI
>
> GORŠTAK
>
>    Tuj li si, Divjače? Kud jutros od mene
>
> krijući izmače u gaje zelene?
>
>    Jeda te sram da puk smieh tobom ne tvori
>
> Ter sâm ko pribjen vuk skitaš se po gori?
>
>    Tajat je zaludu česa n'je moć skriti:
>
> po svač'jem ja sudu ljepši sam nego ti.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ljepši ti nego ja? Ko je tî tko veli
>
> da ljepša jes šoja neg golub pribieli?
>
>    Ovaku tko drugu vidje igdje nakazan?
>
> Pastiera po lugu ne straši na blag dan!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ti strašiš, a ja ne, s grdoće nemile
>
> od ove sve strane pastire i vile.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Od žena i od ljudi gonjen si svuda ti,
>
> a moju svak žudi prijazan imati.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Pače kâ od žena u svomu životu
>
> nie sva pečena kroz moju lipotu?
>
>    A ljudem sviem sam drag, i zato pr'je sunca
>
> još jutros na dan blag zazvan sam za glunca.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Tebe su dozvali za glunca pastiri
>
> ki ne imaš svirali ni kô se znaš sviri?!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>
>
>    Svirale evo me, i ako ćeš za oklad
>
> sviriti sa mnome, uzmi i ti tvoju sad.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Svirale ne sviri ni u to dni gubi,
>
> neg s glave roge zdri, ter u nje zatrubi.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    A s mješnic tvojieh tih pisak rascipi,
>
> ter odsad u ti mieh ne puha' neg njim pij.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    O dzori, kad moje dipli se oglase,
>
> tih slavic zapoje natjecat š njima se.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Pod dubjem ja kada zasvirim u gaju,
>
> pastiri i stada s vesel'jem igraju.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Dubravka, ka je čas i ures svieh vila,
>
> pod dipli mojieh glas tančac je vodila.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Danica mâ, pače sunce, kim svićem ja,
>
> pod ovu mu zače svirôku sred dubja.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Podź' gorsko zvjeren'je u gorah zagluša',
>
> neskladno sviren'je da se ovdi ne sluša.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Vrzi rieči i dava' razumjet drugi put:
>
> svirimo obadva, koga je bolje čut!
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Počni ti najprie natjecat kî se hoć';
>
> kî od nas dobie na pir će glunac poć.
>
>    I veća neka ti sramota i šteta:
>
> uzmimo pjevati upored opeta!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ni dipli ni tvoj glas zadava strah meni:
>
> ja počeh ovi čas, ti me opet izmieni.
>
> (Ovdi satiri svire)
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Sada sam izusti tko sviri bolje od nas;
>
> dobit si, prepusti od glunca meni čâs!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ili ti je u volji ili n'je, staćeš tja;
>
> ko glunac najbolji dozvan sam na pir ja.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Tamo se it ne muči, er ko trs raspukla
>
> svirala tva zuči neskladna i mukla.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    A buče tej tvoje mješnice ko spila
>
> po gorah iz koje od vjetar dme sila.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ah, kada nećeš rog dignuti svrh oči,
>
> podź', svinjo, u brlog, a ovdi ne hroči!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    A ti, kad zamuko još niesi, potrči,
>
> gubava žabo, u kô, a ovdi ne kvrči!
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Zm'jo ljuta, prigrizi otrovni jezik taj;
>
> boljem se ponizi, a u nesvies ne rigaj!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Rigaš ti zlobni ied, hudźi svieh živina,
>
> ali opet upored hod' sa mnom začina'!
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ne pjevaj ti neg blej', koze ine gdje pasu;
>
> slavicem gorski jej ne sklada se u glasu.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ah, nuti u što ufa crni vran nesviesni,
>
> da bieloga on kufa dobiće u pjesni.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Rakle mi dvie dunje darova iz njedri,
>
> da od oči svietlieh nje popievam zrak vedri.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Kitu mi njeki dan jabuk da Ljubica,
>
> da 'oj hvalim pram zlatan i ures od lica.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Kad moj slatki glas začina,
>
> kako slavic ki se izvija,
>
> na nj doteku iz planina
>
> Hoja, Lero, Dolerija.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Kad moj jezik pjesni klikne,
>
> kako staglić ki žuberi,
>
> da me resi, cvietje nikne,
>
> da me čuju, teku zvieri.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Kukuljava ja dva gniezda,
>
> kieh pjet narav medno uči,
>
> hranim liepoj, koj ma zviezda
>
> za vječnu me slugu odluči.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Svega ruda jagančića,
>
> dvie matere ki posisa,
>
> pasem dragoj, koj me sreća,
>
> da sam vječni rob zapisa.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Rec', ka u gori zvier pribiva
>
> ljudcke sviesti i spoznan'ja
>
> kâ se u bistroj vodi umiva
>
> i mjesecu čista klan'ja?
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Kaž' mi, ptica ono kâ je
>
> kâ svoj smrti loži drva,
>
> i iz ognja opet živa ustaje
>
> perja i krila stječuć prva?
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Sad poznat mož' uprav odluku tvu ludu,
>
> zašto se s lavom mrav zatječe zaludu.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    O žabo, s krjesovi podź' kvrči i kriešti,
>
> moj 'e danas pir ovi, ti za te drugi išti!
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ovi uteče. Ja znam što ću:
>
> on na piru glumac budi;
>
> ja za drugo tamo doću,
>
> kô me srce većma žudi.
>
>    Danas mjesti u ovemu
>
> s pastierim se vile staju,
>
> i pastiru najljepšemu
>
> vil najljepšu od svih daju.
>
>    Nu prie tega u jedzeru
>
> vile okupat sve se hode,
>
> svaka želeć da nju oberu
>
> i nevjestom danas vode.
>
>    Namislio sam tim odjeće
>
> jednoj od njih skrovno uzeti,
>
> i priobučen tako veće
>
> ja se vila liepa rieti.
>
>
>
>
>
> Skazan'je osmo
>
> ZAGORKO I LJUBDRAG
>
> ZAGORKO
>
>    Potež' se naprieda, me stado, poteži,
>
> ne vidiš ureda gdje mâ vil, jaoh, bježi.
>
>    Uputi se, uputi, stado moje, prie
>
> neg ju grm zgusnuti očima mo'iem skrie.
>
>    To li neć' it hrlo, pod stranom ti ovom
>
> pusto ostaj, ter grlo zajazi vukovom.
>
>    Ustav' se! Kud plaha utječeš, liepa mâ,
>
> od moga uzdaha ki od ognja krila ima?
>
>    Ja, brače, niesam zvir srdita u gori
>
> neg stravljen mlad pastir ki s oči tvo'ieh gori,
>
>    kî sa svom kriposti drag ures tvoj slidim
>
> i od tvoje liposti prignutja ne vidim.
>
>
>
> LJUBDRAG
>
>    Kud srneš, Zagorko, kud li se potežiš?
>
> Ke prispje zlo gorko? Od stada što bježiš?
>
>    Gdje si se zateko, ke ti su nevolje?
>
> Loču ti psi mlieko, ovce ti vuk kolje.
>
>    Tve sjeme po pustoj njivi se poteza,
>
> vinograd leži tvoj zapušten bez rieza.
>
>    Stada svieh ovčara po žitu tvom pasu,
>
> muka se tvâ hara i stoga sva rasu.
>
>    Tim vrat' se nazada: ženska ti lipota,
>
> kad umreš od glada, ne vrati života.
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    Ne zalaz' udilje, mâ je ovo odluka:
>
> neka ide stado žlje i stoka i muka!
>
>    Jedan sâm milostan pogled vil žudźene
>
> hraniti kripostan živa je svedź mene.
>
>    Namjera nu huda na me te donie,
>
> kud liepa mâ, kuda obrati, jaoh, gdi je?
>
>    Stranom ću ja svakom trag slidit vil moje,
>
> a ti podź' zlom mrakom, odkuda i doje.
>
>
>
> LJUBDRAG
>
>    Ah, kako poče, ti napreduj i hodi:
>
> poznaćeš mahniti bies na što dovodi.
>
>
>
>
>
> Skazan'je deveto
>
> LJUBDRAG
>
>    Ah, sad poznam da ne vara
>
> u sudu se tko govori
>
> da koliko sviet se stara,
>
> toliko je hudźi i gori.
>
>    U moje vrieme narav ina
>
> i nauka bješe od ljudi;
>
> sve 'e drugoga sad načina,
>
> druga doba, druge ćudi.
>
>    U dni moje vidźaše se
>
> o koristi gdi svak radi;
>
> uzlotrilo sada sve se,
>
> živu isprazno stari i mladi.
>
>    Pr'je bieljahu sva mjesta se
>
> našim stadim bezbrojnima;
>
> sad dubrava sva ne pase
>
> što u me doba jedan ima.
>
>    Pomnja prie dobra općena
>
> u njoj vječnu zelen goji;
>
> sad s nepomstvom porušena
>
> s povenutiem listjem stoji.
>
>    Ovce vodźahu izdaleka
>
> s mekahniem se runom prie;
>
> sad medźu nam n'je čovjeka
>
> kî se krenut s mjesta umie.
>
>    Pr'je od ljudi sej Dubrave
>
> koralj se je ribô u moru;
>
> svačie su sad zabave
>
> kamenitu dubsti goru.
>
>    Prie ko mrav odasvuda
>
> svak nosaše sebi hranu,
>
> sad, za nejmat malo truda,
>
> svak mre u lasti gô na stanu.
>
>    Pr'je ne znahu prve vile
>
> što je svila u haljini;
>
> sad odjeće sve od svile
>
> nie seljanke kâ ne čini.
>
>    Pr'je pod ruhom priprostime
>
> zlato odsvud nam na stan pliva;
>
> zlatno ruho u ovo vrime
>
> stan svakomu ogoliva.
>
>    U moje je dni letila
>
> na krilieh sama ptica;
>
> za poletjet sad su krila
>
> oko vrata u mladicâ.
>
>    Nošahu se opletene
>
> u bio gajtan prie kose;
>
> sad pram u cklo pletu žene,
>
> a zrcalo im glave nose.
>
>    Prie bjehu bistri viri,
>
> da čis ogled svemu daju;
>
> vilami se sad pastiri
>
> u zatioku ogledaju.
>
>    Vladaše se u ma ljeta
>
> mlados svjetom od staraca;
>
> sad čut mladi neće svjeta
>
> ni od istieh njih otaca.
>
>    Mlados prie cić koristi
>
> svita obhodi četr dila;
>
> sad na jednom gine misti
>
> za stupajim pricieh vila.
>
>    Tim n'je čudo, čim bez znan'ja
>
> dni u ispraznoj lasti traju,
>
> ko Zagorko da iman'ja
>
> s pricieh vila ostavljaju.
>
>    Ali u ovemu svemu meni
>
> pomoć je ufat zgar s visine
>
> na dan ovi posvećeni
>
> našoj slobodi od starine.
>
>
>
>
>
> Skazan'je deseto
>
> JELJENKA SATIRICA
>
>    Iz gluhe pustinje satir se moj diže
>
> da vile plemkinje susreta i stiže;
>
>    a ja ostah sred jama i dubja divjega
>
> i mrazna i sama u gori bez njega.
>
>    Ah, sasma nevjeran, kud divjaš, Divjače,
>
> moj život čemeran po sve dni da plače?
>
>    U vilah što vidiš u ovoj Dubravi,
>
> ter slidom njih slidiš, a mene ostavi?
>
>    Gizdave himbeno plemke su vile sve,
>
> grabša su i plieno ljeposti njihove.
>
>    Bez svrhe i kraja plahe su i tašte,
>
> biocim od jaja čela se njih lašte.
>
>    A nie ih strah ni sram za gadnu napravu
>
> mrtački stavit pram iz groba na glavu.
>
>    Na svieću cklo pale i mrče crnima
>
> obrve opale čadźami od dima.
>
>    Oprhlu i modru kožu usne njih blide
>
> do krvi 'e svu odru, da rumena izide;
>
>    u bjaku, kom klače i kartaju obraze,
>
> otrovi najjače i gnusobe ulaze.
>
>    A mastim od čerse daleko našaste
>
> lica im svudier se pengaju i maste.
>
>    Nu mažu i liepe naravna bljedila,
>
> i čini njih liepe ne narav neg sila.
>
>    A meni ma ista naravna lipos jes
>
> naprava pričista i svietli drag ures.
>
>    Zlatni pram od kosi, tih vjetric ki svudi
>
> niz bio vrat raznosi, tudźiem se ne rudi.
>
>    Obraz moj i čelo bistra voda umiva,
>
> a sunce veselo iz oči mo'ieh siva.
>
>    Bez masti sred lica mladźahne u mene
>
> rumena ružica i bieli lir zene.
>
>    Crljenim ustima ruža je prilika,
>
> a bjelje prsi me sniega su i mlika.
>
>    K tomu se prilaga još za stvar najdražu:
>
> mladźahna i naga, sve što imam, sve kažu.
>
>    Tim vrat' se tvôj ljubi, Divjače, ne divjaj;
>
> vlaštita ne gubi, a o tudźem malo haj.
>
>    Od vjetra puziviji, ne gub' s tve krivine
>
> za ures laživi ljepote istine.
>
>    Sunce je s nebesi izvrsne liposti,
>
> zašto se ne resi neg svojom svjetlosti.
>
>    A čista i prava lipos mâ suncem sja,
>
> er meni naprava i ures sva sam ja.
>
>    Poć ga ću iskati. Ah, danas kuda si,
>
> Divjače, zašo ti? Oglas' se, oglasi!
>
>
>
>
>
> ČINJEN'JE DRUGO
>
> Skazan'je prvo
>
> SKUP PASTIRA, BRŠTANKO, LJUBMIR I TRATORKO
>
> BRŠTANKO
>
>    Liepa ti 'e zaisto običaj veoma
>
> kom naše sej misto slavi se, družbo mâ,
>
>    u strani da se ovoj dan s tancim provodi
>
> posvećen pričistoj božici slobodi.
>
>    Najljepša od vila druži se i viera
>
> za draga i mila vrhu svieh pastiera.
>
>    Ne scien'te da ištom ova se odredi
>
> spomena s godištom svaciem kâ sliedi.
>
>    Na zboru pradjeda od ove Dubrave,
>
> kad prodźe besjeda da ovi dan slave,
>
>    razumni starci oni u kori dubovi
>
> medźu iniem zakoni urezaše i ovi:
>
>    da užiže nepristav slobode spomena
>
> u unucieh njih ljubav od dobra općena;
>
>    i da se u miru dni vode sred sklada,
>
> dočim se pastiru ljubi od sve vrste da.
>
>
>
> LJUBMIR
>
>    Naredbe spametne; er kako neobične,
>
> tako su i štetne ženidbe neslične.
>
>    Pod jaram dobro vik stučit se ne more
>
> s junčićem vô velik, upored da ore.
>
>    Ni se muž i žena ugadźa, kad su oba
>
> razlika plemena, iman'ja i doba,
>
>    Ah, bog te ukloni, gotova 'e tu smeća
>
> da ti se ženi sni od tebe da 'e veća.
>
>    Ko drvo crv vrti i grize i ie,
>
> tako ona do smrti živa te sičie.
>
>    Na posle sve kućnje mrdi se i gadi;
>
> samo njoj da su nje naprave, to radi.
>
>    Po skupieh živote od druzieh spovieda,
>
> a svoje sramote domaće ne gleda.
>
>    Sve selo zagluši s jezična karanja,
>
> a muža zabuši i učini ko panja.
>
>    Nu veće što velju? Pašu ove smione
>
> muževom kudjelju, a oblače gaće one.
>
>
>
> TRATORKO
>
>    Tako je; nu pate i istiem zlom bole
>
> i žene udate za ljudi ohole,
>
>    ki siti pri svomu k tudźem se propinju
>
> i drže na domu ženu ko robinju.
>
>    Po gadu se i smradu tukući skitaju,
>
> a za čistu i mladu ljubovcu ne haju.
>
>    Nu da ovdi svršuju, mala bi zla bila:
>
> mesa im rastruju smrdeća i gnjila.
>
>    A pak na pečône mladice, njih ljubi;
>
> guba taj prione, koja ih pogubi.
>
>
>
> BRŠTANKO
>
>    I mi ti smo uzeli govorit zlo danas,
>
> kad ište i želi počastit puk se vas
>
>    ter kad se začinje i u pjesnieh svak hvali,
>
> tudźe smo mi grinje protresat ustali!
>
>    Nu me strah da veća neg igda jes bila
>
> danas kar i smeća ne bude od vila.
>
>    Er vila mnogo je sred ove Dubrave
>
> liepe se ke broje i zovu gizdave;
>
>    i svaka uzmnaža sve dike jedine
>
> i cieni da je draža i ljepša neg sve ine.
>
>    Tim težak na se trud taj ću uzet, vidim ja,
>
> tko činit ima sud, koja je najljepša.
>
>
>
> TRATORKO
>
>    Tač da je pomnja ma suditi to danas,
>
> nemiran veoma i smeten bio bih vas.
>
>    U skupu od vila toliko gizdavieh
>
> riet jedna da 'e mila i draža oda svieh,
>
>    za od jedne dobiti prijazan s te hvale,
>
> sa sviem se svaditi, sve izgubit ostale,
>
>    nikako pamet nî od mudra čovika;
>
> a bog te ukloni od ženskieh jezika.
>
>
>
> LJUBMIR
>
>    Ko 'e na to obran, tî neka se tim brine:
>
> hod'mo mi iskati ostale družine!
>
>
>
>
>
> Skazan'je drugo
>
> VUK SATIR
>
>    Tebi u dar i na čâs, Zagorko, sve vile,
>
> ovce su sva mâ čâs ovako pretile.
>
>    Po vodah i gorah ovako teci ti,
>
> a od stada ne imaj strah: ja ću t' ga čuvati.
>
>    Tko ono, tko ovo, nastoji svak za se,
>
> a svak što je osnovô, izatkat uzda se.
>
>    A moj glad ovi dan kradźom se utješa:
>
> lupež sam izvrstan, izvrsna izješa.
>
>    Kupe se svatovi, spravlja se nevjesta,
>
> pir se odsvud gotovi najljepši od mjesta.
>
>    Kad tamo podźe svak pomoć peć i varit,
>
> neka je meni pak na pusto udarit?
>
>    Bio bi grieh, kad gosti svak se ini i štuje,
>
> da trbuh moj posti i prazan gladuje.
>
>    Zaludu ovi dan slobodi svećen nî,
>
> neg da 'e svak slobodan što hoće da čini.
>
>    Ni narav zaludu ruke mi ove da,
>
> neg njima da budu pomoć se ja sada.
>
>    Njeka se besjeda njekoga i danas
>
> vieka još spovieda, kî od zlata bješe vas.
>
>    Na svietu sve što je, tad staše općeno:
>
> još moje i tvoje ne bješe rodźeno.
>
>    Granice se od ljudi ne bjehu zabile,
>
> ni mjerom sve svudi otišlo na dile.
>
>    Blizu tieh bremena davnjieh od zlata
>
> gora u nas kamena hranjaše Brgata:
>
>    gora kâ tada sva u dubju veliku
>
> gusta se dubrava vidźaše putniku.
>
>    Brgat, ki stanova u gorskoj dubravi,
>
> zakona cić nova staroga ne ostavi.
>
>    Kazati pače uze da ljudi po svietu
>
> razdielit niesu se mogli mu u štetu.
>
>    Tim er se poteža, i, ko ja, svud brz bi,
>
> slovuća lupeža ime i glas on dobi.
>
>    A gori, u koj sta i ka je vrhu nas,
>
> od Brgata istoga Brgat je ime i danas.
>
>    Od Brgata ovoga, ki je krasti svud išô,
>
> početak od moga traga je izišô.
>
>    I djedu slobodnom unuk sam slobodni,
>
> vodeći u rodnom Brgatu zlatne dni.
>
>    Tko nejma ni njive ni vrta ni stada,
>
> da tudźiem ne žive, umro bi od glada.
>
>    Ja pljezim i lazim i ulagam svud ruke
>
> obilnos gdi pazim od stoke i muke.
>
>    Uhodim i prežim po pašah iman'ja,
>
> i nad sviem lupežim imam čâs od znan'ja.
>
>    Nu tko se hitrostim môm stavlja, nie toga,
>
> er častim i gostim i čitam svakoga.
>
>
>
> Skazan'je treće
>
> STOJNA I VUK SATIR
>
> STOJNA
>
>    Tudźiem se ne hrani, daj mi ovcu, lupežu,
>
> pr'je neg te seljani uhite i svežu.
>
>    Dali se ti krasti bez straha postavi,
>
> kad blag dan svak časti u ovoj Dubravi,
>
>    pače sâm na zlo brz uhodiš livade?
>
> Brže tu ovcu vrz' koju mi ukrade!
>
>
>
> VUK
>
>    Stan', ženo! Kud srtiš? Ne poznaš tko sam ja?
>
> Prie neg se uprtiš u zlo tve, idźi tja!
>
>    Lupeža koga ti u meni ugleda,
>
> Bez smeće, velju ti, ohaj me se ureda;
>
>    er da znaš u sebi koja je mâ sila,
>
> i ovcu i sve bi stado mi pustila.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Ja silu svu tvoju ne scienim ni pera:
>
> ovcu mi da' moju, kleta ti namjera!
>
>
>
> VUK
>
>    Ne poznaš još me ti: planinski bog sam Pan,
>
> iz gorâ kî iziti htjeh ovi na blag dan.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Rdźa si i vedaš, satir Vuk ti si oni
>
> od vuka hudźi dvaš, kad ovcu mu poni.
>
>
>
> VUK
>
>    Satir sam liep i drag, me se ime svud slavi.
>
>
>
> STOJNA
>
> Satir si crni vrag i s rozma na glavi.
>
>
>
> VUK
>
>    U mjesti ovemu meni se spravila
>
> kako najljepšemu najljepša od vila.
>
>
>
> STOJNA
>
>    U mjesti će ovemu bit tebi domala,
>
> kako najvećemu lupežu: - vješala!
>
>
>
> VUK
>
>    Ako ti se u kose mâ ruka uplete,
>
> poznaćeš što nose tej rieči proklete.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Kozju ako tu bradu razmršat ja počeh,
>
> poznaćeš kô stadu tudźem te nosi grieh.
>
>
>
> VUK
>
>    Da čeka', ne bježi!
>
>
>
> STOJNA
>
>                                    Ne bježi, čeka' ti!
>
>
>
> VUK
>
> Ajmeh, ne poteži!
>
>
>
> STOJNA
>
>                               Da puštam, pusti ti!
>
>
>
> VUK
>
>    Ja puštam.
>
>
>
> STOJNA
>
>                     Eto i ja. Je li tko? Pomozi!
>
> Meni ovca, a tvoja tebi brada i rozi.
>
>
>
> VUK
>
>    Ustav' se! Ah, kuda s ovcom tom udari?
>
> Ah, ženo prihuda, vrlo t' me privari.
>
>    Struka ti prokleta i iman'je ostalo,
>
> sve ti se prie ljeta od vuka poklalo!
>
>    Kuća t' se prosjela, trag ti se smakô vas,
>
> ni pila ni jela, kô neću ja danas!
>
>    Vaj, ne znam što ću sad, kud li bih otišô:
>
> veće mi je mrtvi glad do nosa uzišô.
>
>    Ah, je li da mi duh susrete kogodi:
>
> Od glada izdahnuh, život mi izhodi!
>
>    O smrti mahnita, što me nies' satrla
>
> i pjana i sita na gozbi do grla?
>
>    Kâ ti će hvala bit jednoga divjačna
>
> satira pogubit i žedna i lačna?
>
>
>
> Skazan'je četvrto
>
> GORŠTAK I VUK SATIR
>
> GORŠTAK
>
>    Što plačeš, Vukoje? Ke te je zlo smelo
>
> danaske, kad stoje svi ljudi veselo?
>
>    Dobre si ti volje i vazda sit i pjan:
>
> ke ti su nevolje prispjele na blag dan?
>
>    Od koga zla sila tako te obori?
>
> Jeda kâ od vila i tebe sad mori?
>
>
>
> VUK
>
>    Iz gladna trbuha k vilami n'je puta;
>
> bez vina i kruha ljubav je smrznuta.
>
>    Od golieh što će nas i ubozieh gospodźe?
>
> Znaš golu kos ni pas neće da oglodźe.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Uboštvo ne diže da niesmo mi drazi
>
> vilami nabliže, kô jaci u snazi.
>
>
>
> VUK
>
>    Kâ snaga može odi i meni bit sada,
>
> di mi duh odhodi i umirem od glada?
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ti živeš da ieš i pieš na sviti,
>
> ni možeš ni um'ješ o drugom misliti.
>
>
>
> VUK
>
>    Da kaž' mi, kad io i pio ti ne bi,
>
> kako bi živio, prijatelju, u sebi?
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ne živem kô ti ja jestojci i piću,
>
> neg liepoj kôj moja sva lita služiću.
>
>
>
> VUK
>
>    A ja vas život moj hranim najmiliji
>
> pečenici ugodnoj i dragoj bukliji.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Da jednom poznaš ti u tvomu životu
>
> kâ 'e rados služiti vilinju ljepotu,
>
>    rekô bi i u sviesti ovako odlučil:
>
> ni ću pit ni jesti neg služit liepu vil.
>
>
>
> VUK
>
>    Da poznaš ti jednom koji su to jadi
>
> i s gladnom i žednom govorit čeljadi,
>
>    ili bi se ohajô i od mene ktio otit,
>
> ili bi nać hajô što ćemo jesti i pit.
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Nemoj se ti starat! Glumac sam na pir zvan:
>
> hoć' bubanj udarat, ter ćeš bit sit i pjan?
>
>
>
> VUK
>
>    Srce mi igra sve, i stupaj sam teče
>
> na slatke zabave di se vari i peče.
>
>    Ah, tvoja blažena, Gorštače, namira:
>
> mrtva me spomena uskrsnu od pira.
>
>    Pečenica, ah, peče me srce pečeno,
>
> gdi u slatki sok teče i gori ljuveno;
>
>    gdi me još sve čeka me dobro uzdano,
>
> jalovica od mlieka varena snježano;
>
>    gdi žarka kapljica groznika vesela
>
> kaže mi svâ lica rumena i biela;
>
>    kapljica od vina, koga ures priliepi
>
> igrajuć začina: "Hod', brače, dušo, pij!"
>
>    Životu čestiti, ah, koja veća slas
>
> može bit neg piti i jesti na svak čas?
>
>    Gorštače, u selo gdi 'e taj pir hod'mo na nj:
>
> ti glumac veselo, a ja ću bit bubanj.
>
>
>
>
>
> Skazan'je peto
>
> MILJENKO I PELINKA
>
> MILJENKO
>
>    Dubravko gizdava, na ures rajski tvoj
>
> od gorskieh dubrava nie slično ime toj.
>
>    Gustinom od grana dubrava zakriva
>
> da zraka sunčana travu i cvit ne obsiva;
>
>    iz svietlieh tvo'ieh oči na dragom tvom licu
>
> dva sunca s istoči go'e rajsku ružicu.
>
>    Sred dubrav, mâ lipa, imaju stan svudi
>
> zm'je pune nalipa, zvieri i skot vas hudi;
>
>    sred tvoga pogleda i srca sviem blaga
>
> ljubav stan svoj gleda i milos pridraga.
>
>    Dubravi ures vas prolitnje zeleni
>
> tre sjever, hara mraz, tlači led studeni;
>
>    kakva si ti sada, takva ćeš vazda bit:
>
> viku bo ne opada liposti rajske cvit.
>
>
>
> PELINKA
>
>    Skladne su rieči toj, i zaisto velike
>
> Dubravci tvôj liepoj i slave i dike;
>
>    nu vile sadanje riečim se ne pasu,
>
> veće u stvoru, a manje htjela bih te u glasu.
>
>    Nu prî nego na ino ja budem s tobom doć,
>
> kaž' mi sve istino, ako ćeš mu pomoć:
>
>    jesi li koji dan ljuvenom u ognju
>
> uzdahnuo žalostan pazeći pomno nju?
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Ako uzdah moć i glas želje me ne objavi,
>
> užežen da sam vas u živoj žeravi,
>
>    i ako još plama ne vidje u meni,
>
> tere mâ vil sama da gorim ne scieni:
>
>    pogledaj sred čela me srce sprženo,
>
> od suha pepela u prahu satreno;
>
>    vidź luge, dubrave i polja i gore
>
> veće gdi eto sve u ognju mom gore.
>
>    Je li ovo, reci ti, što zna lis i kami,
>
> kladenče, kî uzrasti mojima suzami,
>
>    kroz romon kažuć tvoj žudźenoj môj duši
>
> kako te oganj moj čestokrat prisuši?
>
>
>
> PELINKA
>
>    Da reci, bi li kad da njojzi ostavi
>
> dar koji u zaklad od tvoje ljubavi?
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Opak je način svîm koji me učiš ti;
>
> ne daj bog s darovim k Dubravci hoditi:
>
>    scienit vil gizdavu za ženu lakomu,
>
> ja neću mudros tvu poslušat u tomu.
>
>    K srcima časnim nie triebi s darom it,
>
> ako uvik prid njimi omraze neć' dobit.
>
>
>
> PELINKA
>
>    Varaš se: bez mite sve je to ionako,
>
> darovi zamite nebesa i pakô;
>
>    darim se vlada sviet na volji i sudi,
>
> dar pravi može riet gospar se od ljudi.
>
>    Ljuvena dar je stril ka zgadźa i sili
>
> na ljubav svaku vil, potom se k njoj strili.
>
>    Milisav razumni, znaš, što ono veljaše
>
> da u stare jošte dni kad zlatni vik b'jaše,
>
>    kad ljubljen svak ljubi, ni u to ima sram,
>
> ter jezik srcu bi i ustom jedan sam,
>
>    tad bješe svaki dan ljuvenieh od žena
>
> "dar daruj" taj pjesan začinat općena.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Čudne su nad sve ine ke kažeš rieči te.
>
>
>
> PELINKA
>
> Ali su istine, u razlog očite.
>
>    Čuj ino: skup broji čovjek se mnogo tî
>
> u ljubav svu koji toliko istrati
>
>    riečî, uzdâh, moljen'ja, zaludnieh stupaja,
>
> pogleda, cviljen'ja, jauka i vaja,
>
>    i k temu pristavi laživieh kletava,
>
> od svoje ljubavi čim biljeg on dava.
>
>    Prî nego volju svu prignuti uzbude
>
> jagnicu mršavu darovat da bude.
>
>    Rad česa buduć sve laž ino i privar,
>
> ljubavi njegove svjedok je pravi dar;
>
>    i zato samomu svaka vil vjeruje
>
> ljubovniku onomu koji joj daruje.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Kako, jaoh, može bit da vlas dar ima tu
>
> me vile pridobit ponosnu lipotu?
>
>    Eto se vaskolik po svojoj volji sam
>
> na službu nje uvik veselo darivam.
>
>
>
> PELINKA
>
>    Miljenko, dar je ovi oni dar blaženi
>
> ki lasno čine svi vazdakrat ljuveni.
>
>    N'je triebi to za nje, za tebe ti se hran':
>
> dar cieni tvoj manje, a veće ugodan.
>
>    Nu se uzdaj; er kratit neću se hrlo poć
>
> Dubravku obratit na ljubav tvoju moć.
>
>    Činiću da blagu uživaš i milu
>
> ljepotu pridragu, žudźenu tvu vilu.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Podź', u družbi ovi moji
>
> svud ti uzdasi bili ognjeni,
>
> i sama se, jaoh, spomeni
>
> da mi u tebi život stoji.
>
>
>
>
>
> Skazan'je šesto
>
> DIVJAK SATIR u haljini od vile priobučen
>
>    Tko je taj ko sad riet neće
>
> cieć uresa draga i mila
>
> da ja satir niesam veće,
>
> neg najljepša od svieh vila.
>
>    Dubje se ovo, ptice i zvieri
>
> mom ljepotom snebivaju,
>
> i gorani i pastieri
>
> i sliede me i gledaju.
>
>    Od kladenac bistrieh predam
>
> cić naprava ke me rese,
>
> da, ako se gdi ogledam,
>
> ma slika me ne zanese.
>
>    Pristavio sam tudźe kose
>
> i opleo u cklo prame
>
> i obukô ruho na me
>
> kô najljepše vile nose.
>
>    Put snježana neka 'e meni,
>
> vas se izmazah klakom bielim,
>
> a da se obraz moj rumeni,
>
> namazah se murvam zrelim.
>
>    Za ocrljenit usti moje
>
> kriešam sam ih obliepio,
>
> i haljinom svietlom što je
>
> kože u meni sve sam skrio.
>
>    Samo branduse i prhala
>
> niz čelo iniem vilam vise,
>
> a uz glavu s čela ozdala
>
> roščići se moji vise.
>
>    Nu pod kose ako mnozi
>
> lasno roge skrit umiju,
>
> zašto i ovi moji rozi
>
> kosami se ne pokriju?
>
>    Sa svom moći i kreposti
>
> uvlačih ih, krih svudire,
>
> nu svakako pravi i prosti
>
> iz prama mi jošte vire.
>
>    Ali od ljudi i od žena
>
> vidjet su oni na môj glavi
>
> ko dva dubka usadźena
>
> zlatnieh kosa u Dubravi.
>
>    Tim pohuljen bit nikako
>
> s tega s' ures moj ne boji:
>
> tko je ko ja liep ovako,
>
> svaka stvar mu dobro stoji.
>
>    U ovoj slavi, u ovoj dici
>
> veseo idem na mu sriću,
>
> nu i od vile u prilici
>
> hrabren junak djelim biću.
>
>    Ah, da kako satirica,
>
> mâ sumnjiva divja lada,
>
> može nazret moja lica
>
> u prilici u ovoj sada!
>
>
>
>
>
> Skazan'je sedmo
>
> ZAGORKO
>
>    O liepa, o huda ku narav uresi
>
> da pokoj od truda srdačcu mom jesi,
>
>    eto ja izvan svih ljepotom smamljen tvom
>
> mlieko psim a ostavih iman'je vukovom.
>
>    Tim gorki i ljuti ako plač i vaj moj
>
> ne može ganuti na milos ures tvoj,
>
>    gani se, pravo je, veselo i rado
>
> nesrećno na moje i pusto daj stado,
>
>    u gorkom mukan'ju koje te svedź moli
>
> da u smrtnom skončan'ju život moj ne boli.
>
>    A da ima ljudcki glas, još bi ti izreklo
>
> moj tužni bitak vas, hud nemir, priko zlo.
>
>
>
>
>
> Skazan'je osmo
>
> STOJNA S SINOM ZAGORKOM I PASTJERIĆI MALI
>
> STOJNA
>
>    Ja te ištem i glasim i zovem svudira,
>
> a ti se za plasim vilami otira.
>
>    Dubrave prik ove od stada ne bježi:
>
> najpretlje ovnove vuku ti lupeži.
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    Neka idu ovnovi i ovce najbolje;
>
> stadu me ne zovi, ni mi je past od volje.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Na kî te rasap toj, ludjače, nosi bies?
>
> Od vila ka je toj koja ti uze svies?
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    U ovemu, znaj, mjestu najljepšu, vil moja,
>
> večeras nevjestu na stan ti vodim ja.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Na vrat ćeš ti i ta nevjesta hoditi.
>
> Kô poče, mahnita', nemo' se sviditi!
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    Ja ne mljah, majko mâ, da ćeš se ti smesti,
>
> er ti ću sin doma odmjenu dovesti.
>
>    Ili ćeš ili ne, poda' se razlogu;
>
> ovako bez žene ja stati ne mogu.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Mož derat samohoć za vilam obuću:
>
> meni ga neće doć nevjesta u kuću!
>
>    Ćudi svieh sadanjih nevjesta vrle su:
>
> ne misle nego o njih samomu uresu.
>
>    Vazda su na dvoru, a neka stan gine:
>
> zlu mužu a goru svekrvi čâs čine.
>
>    Šestere, dedele, jeziče i sjaju,
>
> i drugo ne žele neg da ih gledaju.
>
>    Za koris prioni, a vile ne dvori:
>
> pusto nam razgoni stado vuk po gori.
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    Stado čuva' i brani od vučje ti sile!
>
> Ja ću ures izbrani poć iskat me vile;
>
>    kad ište svak sebi dobar trg s ljubavi,
>
> i meni jes triebi činit što čine svi.
>
>
>
> STOJNA
>
>         Ah, Zagorko, s neposluha
>
>      slidi tvoju ćud zločestu!
>
>      Ja ću tebi nać očuha
>
>      prie neg meni ti nevjestu.
>
>    Nu ako ja danas s me mile dragosti
>
> vilami sviem čâs dobiem s liposti?
>
>    Slika me ne vara, mâ dika n'je pala:
>
> malo sam prestara, ali sam pristala.
>
>    Ovoga od mjesta nu ako najljepša
>
> večeras nevjesta uzbudem jošte ja.
>
>
>
> PASTJERIĆ PRVI
>
>    Ostaj zbogom, majko mila!
>
> Od tebe ćemo i mi poći
>
> za ukrasti kôj od vila
>
> sladak nami celov moći.
>
>
>
> PASTJERIĆ DRUGI
>
>    Za moć izet meda, čela
>
> ja ne hajah da me uie,
>
> i toj nosim za čas gdi je;
>
> mâ Biserka s drugam sjela.
>
>
>
> PASTJERIĆ TREĆI
>
>    Stoklasu ovu, ku zrelieh
>
> nanizo sam kupjenica,
>
> nosim oči veselieh
>
> gdi sja sunce, mâ Danica.
>
>
>
> PASTJERIĆ ČETVRTI
>
>    Vrabca ovega, kî se vabi
>
> s najdaljega meni puta,
>
> Mioci daću, kôj me ugrabi
>
> jučer silom mati iz skuta.
>
>
>
> PASTJERIĆ PETI
>
>    Šturka u ovoj kajpi od žice,
>
> kî po svu noć šturi i poje,
>
> donio sam ja za moje
>
> male, ko ja, pastirice.
>
>
>
> STOJNA
>
>    Još biste sad i vi, brečadi od sise,
>
> po ovoj Dubravi za vilam digli se!
>
>
>
> PASTJERIĆI
>
>    Nam su drage liepe vile:
>
> iz njedar nam dunje daju,
>
> na tance nas vode mile
>
> i njegajuć celivaju.
>
>
>
>
>
> Skazan'je deveto
>
> JELJENKA SATIRICA priobučena u pastira
>
>    Ah, plemkinje prike vile,
>
> trag vam proklet i namira!
>
> Vi mi ste se učinile
>
> priobući u pastira,
>
>    da prie harba ova jaka
>
> onoj od vas srce iskine,
>
> s ke moj život bez Divjaka
>
> čezne i u mraznoj sumnji stine.
>
>    O Divjače divje ćudi,
>
> plemenite t' vile mrze;
>
> lele temu tko ih žudi
>
> ter ga uzda njih zavrze.
>
>    Od bojazni ti si njimi,
>
> er te zviri svaka scieni;
>
> a s roščići ljuvenimi
>
> mjesec mladi svud si meni.
>
>    O mladźahni moj mjeseče,
>
> sini ljubi tvojoj, sini!
>
> Kuda zadźe, gdi uteče,
>
> drag pokoju moj jedini?
>
>    Što ugleda, cića česa
>
> vilinja ti 'e slika draga?
>
> Bez naprave, bez uresa
>
> ljepota je prava naga.
>
>    Vedru svjetlos nebo odkriva
>
> bez odjeće od oblaka,
>
> a ljepotom čistom siva
>
> bez naprave žena svaka.
>
>    Ali vidim, što njekada
>
> bog nam Lero prorokova,
>
> promienila da je sada
>
> vilam ures Dubrava ova.
>
>    Er sad u'edno sve mladice
>
> za napravu njih najdražu,
>
> kô divjačne satirice,
>
> do pupka se gole kažu.
>
>    Tim da ih slidom slide i žele,
>
> nie čudo, divji ljudi:
>
> odkrivene prsi biele
>
> tko da gleda, a ne žudi?
>
>    Nu će ruke sad me ove
>
> prikiem vilam ukazati
>
> s golim prsim što 'e mužove
>
> gorskiem ženam prigrabljati.
>
>
>
>
>
> ČINJEN'JE TREĆE
>
> Skazan'je prvo
>
> DIVJAK SATIR, JELJENKA SATIRICA I SKUP PASTIRA
>
> DIVJAK
>
>    Vas sam pribjen, još me tira
>
> kleta sila po ovoj strani.
>
> Je li gdi tko da od pastira
>
> mene liepu vil obrani?
>
>
>
> PASTIR PRVI
>
>    Stigni, sreti, drži, uhvati,
>
> ne daj napried, ne propusti;
>
> udri, udri, da pod bati
>
> grdi satir dušu pusti!
>
>
>
> JELJENKA
>
>    A tko je ovo, u haljini
>
> tko od vile sad proteče?
>
> Ako zlo vam ke ne čini,
>
> nie razlog da zlo steče.
>
>
>
> PASTIR DRUGI
>
>    Kô ne čini zlo, ako je
>
> gnusni satir grdnih dila
>
> smio doć, krijuć slike svoje,
>
> medźu vile kako vila?
>
>    I da isprid nas bježat ne usta,
>
> budući 'e ončas zaskočio,
>
> Dubravci bi liepoj s usta
>
> celov silom ugrabio.
>
>    Nu čemu će sad besjede?
>
> Tec'mo u mjesta za njim svaka,
>
> po uvadici da ne ide
>
> zlom satiru zloba ovaka.
>
>
>
> SATIRICA
>
>    I meni ih je slidit sila,
>
> da što misle ne učine;
>
> zasve opak, ne bih htila
>
> moj nevjernik da pogine.
>
>
>
>
>
> Skazan'je drugo
>
> GORŠTAK SATIR
>
>    Niz strane, niz polje, pustiem gorami,
>
> Divjače, biž bolje i prida' nogami!
>
>    Bez smieha tko pazit sad ludos može tvu,
>
> grd satir priobrazit u vil se gizdavu,
>
>    i ko vil u odjeći sred vila inieh poć,
>
> da nitko, scieneći, poznat ga neće moć.
>
>    Nesviesti velike s uresne htjet sile
>
> satirske prilike priobražat u vile!
>
>    Zaman se čini sve i liepi i maže:
>
> grdoća s naprave grdźa se ukaže.
>
>    Polje se, gora i lug ludosti tvôm čudi:
>
> tamaša, smieh i rug osta ti svieh ljudi.
>
>    Nu tako sad pleća vukući pribjena
>
> sudi sam čija veća ljepos je vidjena.
>
>    A još bi ovi dan kako snieg od lani,
>
> da izmedźu svieh jedan pastir te ne brani.
>
>    Srce te i snaga ovega odrva
>
> izmedźu tojaga teškieh i drva.
>
>    Nu neka on huka, smijat ću ja se i za nj:
>
> glumac sam, a Vuka poslô sam po bubanj.
>
>    Na pir ćemo obadva večeras u selo,
>
> da se igra, uživa i stoji veselo!
>
>
>
> Skazan'je treće
>
> LJUBDRAG STARAC
>
>    Zlo se tiskat bez jakosti
>
> tko 'e nekrepka, ko ja, stupa:
>
> jedva izvukoh stare kosti,
>
> i izkopah se svih iz skupa.
>
>    Ah, kâ čeljad, mnoštvo koje
>
> sabralo se sa svieh strana:
>
> i star i mlad, svak došô je
>
> na slavljen'je blaga dana.
>
>    Sve su vile, svi pastiri
>
> s vrstom svakom žena i ljudi,
>
> i gorani i satiri
>
> dotekli su odasvudi.
>
>    Ali se je ockvrnila
>
> svetkovina plemenita:
>
> najljepša je dana vila
>
> najgrdźemu s tamna mita.
>
>    Blažen pastir slavni od Ide
>
> ki zasliepljen ne bi od zlata
>
> neg po čistoj pravdi otide
>
> da 'e ljeposti ljepos plata.
>
>    A oni proklet s koga izlaze
>
> na dan blag nam plačne kobi,
>
> tko liposti lipos vaze,
>
> a za zlato da grdobi!
>
>    Proklet i oni tko najprie
>
> za izet zlato, zemlju izdube,
>
> kad cić zlata najvrednije
>
> običaji se u nas gube!
>
>    Po zakonu dat se imaše
>
> liepa Dubravka i gizdava,
>
> sred Dubrave komu naše
>
> u ljepoti 'e prava slava.
>
>    Miljenko je imô mili
>
> steć Dubravku cić lipote,
>
> nu se ukloni zakon sili:
>
> grd ju pastir zlatom ote.
>
>    Tim su smeće srca moga
>
> da na mjestu ne bi ovomu
>
> Tko Grdanu bogatomu
>
> smio se opriet cića toga.
>
>    Ali mene većma smeta
>
> Miljenkova uspomena,
>
> komu 'e bila od djeteta
>
> još Dubravka narečena.
>
>    On nju žudźe, i ona njega
>
> okom gleda vazdan blazim,
>
> i glas danas puka svega
>
> vjerenicim zvaše drazim,
>
>    kad iznenad sa svieh strana
>
> začuh opet gdi svi glase
>
> da Dubravka za Grdana
>
> bogatoga vjerila se.
>
>    I Miljenko ču sa mnome
>
> tko mu ugrabi vjerenicu,
>
> i od muke svenu u licu
>
> i zamuknu mramorkome.
>
>    I od žalosti i od jada
>
> tu stat veće niesam mogô,
>
> razmišljajuć na što sada
>
> zločestvo nas vodi mnogo,
>
>    da na blag dan od slobode
>
> jes tko zlatu još robuje,
>
> i da sila s prike zgode
>
> nad zakonim gospoduje.
>
>    Nu tko tužan ovo izhodi?
>
> Po prilici Miljenko je:
>
> za dubje ću skrit se odi,
>
> za čut ke su misli svoje.
>
>
>
>
>
> Skazan'je četvrto
>
> MILJENKO sam
>
>    Najljepša se vila daje
>
> najgrdźemu u prilici!
>
> Ke ufan'je veće ostaje
>
> nami, o verni ljubovnici?
>
>    Ljubav, vjera, služba, lipos
>
> i običaji i zakoni,
>
> sve bi zaman: jaču kripos
>
> grda u zlatu nemam doni.
>
>    Da li, oh jaoh, za Grdana,
>
> najgrdźega od pastiera,
>
> mâ Dubravka segaj dana
>
> najljepša se vila viera?
>
>    Mâ Dubravka? Kako moja,
>
> ako 'e druziem dana sade,
>
> da moj život, kî 'u dostoja,
>
> ko prisječen dub, jaoh, pade?
>
>    Krotku ovčicu, mirnu i blagu
>
> vuk u gore strašni uvuče,
>
> i n'je toga smien'je i snagu
>
> tko bi ukazô; jaoh, svi muče!
>
>    Ja ću gledat na me oči?...
>
> Neću! Ne, ne, razlog nie
>
> da tî ga oblak sred istoči
>
> svietlo sunce me prikrie.
>
>    Da što čekam, što li pazim?
>
> Razdieljen sam s dragom vilom.
>
> Što grdobu ne porazim
>
> kâ mi život grabi silom?
>
>    Pr'je smrknutja dana ovoga
>
> dni imaju bit satreni
>
> ili moji, ili onoga
>
> tko moj život grabi meni.
>
>
>
>
>
> Skazan'je peto
>
> DIVJAK SATIR I JELJENKA SATIRICA
>
> DIVJAK
>
>    Pastiru, hvala ti, ubjen bih ja bio,
>
> na pomoć da mi ti ne budeš prispio.
>
>    Kaži mi tve ime, da mi te ne zabit;
>
> er ću ti sve vrime životom držan bit,
>
>    zasve da ističe oku se mom sade
>
> da imaš naličje od divje me lade.
>
>
>
> JELJENKA
>
>    Ako imaš, kô reče, domaću tvu drugu,
>
> kud stupaj tvoj teče za vilam po lugu?
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ćudina opaka i njeka pusta bies
>
> uzrok su da svaka vila mi nosi svies.
>
>
>
> JELJENKA
>
>    Za čudo ne scienim, bez sviesti čim hodiš,
>
> da tako s pribjenim kostim se nahodiš.
>
>    Napravlja' se i resi i čini sve što hoć',
>
> da satir ti niesi koji se skrit nie moć.
>
>    Vrzi tja cić tega neslične odjeće:
>
> satira divjega pitoma vil neće;
>
>    k ljubi se povrati, od ke se odieli,
>
> koja te gledati u slici tvôj želi.
>
>    Ohaj se od vila, ke ti su s prikora:
>
> ljubovca tva mila vapi te iz gora,
>
>    i još čut neć' ti glas ni poznat lipote,
>
> a ona bi danas koja te smrti ote.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Ah, gdi 'e, da ju slidim, ljubi ma večeras?
>
> Ja ovdi ne vidim druzieh izvan nas.
>
>    Na obranu moju bi, pastiru, ti jedan:
>
> samomu ja tebi držan sam ovi dan.
>
>
>
> JELJENKA
>
>    Da, da sad izide t' tva ljubi, bi li ti
>
> htio samu nju slidjet, vile ine pustiti?
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Vile odsad, pače sjen mrzeća 'e meni njih:
>
> sramotan ja i bjen danaska s vila bih.
>
>    Ah, Lero Lerjane, veliki bože naš,
>
> priko ove kad strane s vilam mene ugledaš,
>
>    na vrat me niz strmu liticu obori,
>
> zajaz' mnom u grmu vučji glad najgori!
>
>    Ah, da sad ljubi ma izide odkuda,
>
> ona bi bil' sama sva moja razbluda.
>
>    Pastiru, kaž' mi tim jeda ju gdi vidi,
>
> da hrlo priletim sred klisura i hridi.
>
>
>
> JELJENKA
>
>    N'je dalek, ovdi je ljubovca sad tvoja:
>
> ruho ovo, ke krie tebi nju, mećem ja.
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Što sad oči moje paze?
>
> Jeljenka ovo mâ je vila
>
> ka, da mene ne poraze,
>
> pastierom me obranila?
>
>    A ja zdiram, a ne svlačim,
>
> neprilične ove odjeće,
>
> i vile i njih ruha tlačim,
>
> tebi samoj vjeran veće.
>
>    Nadaleče, nadaleče,
>
> Podbrgatke vile prike,
>
> teško i lele temu uvike
>
> tko u brieme od vas ne uteče!
>
>    Ah, za druzih kô ću moći
>
> igda ostavit tu lipotu,
>
> gdi samom sam tvom pomoći,
>
> moj životu, u životu?
>
>    Ti me peci, ti me vari
>
> i na volju tvoju kuha':
>
> napravom me ne privari
>
> n'jedna vila liepa ruha.
>
>    Da se u dušu njeke stave
>
> vratit tudźe, što ih slavi,
>
> ostale bi bez naprave
>
> kako suh panj u dubravi.
>
>    Nu hod'mo i mi gdi svi hode
>
> od najljepšieh čuti vjeru,
>
> na dan ovi od slobode
>
> zahvaliti bogu Leru,
>
>    kad nas oba svom kriposti
>
> vlas njegova 'e slobodila,
>
> tebe od moje nevjernosti,
>
> a od pricieh mene vila.
>
>
>
>
>
> Skazan'je šesto
>
> BRŠTANKO, LJUBDRAG I GLASNIK
>
> BRŠTANKO
>
>    Ter vidźe ti sada, Miljenko gdi teče,
>
> ili inim da smrt da, ili on da je steče?
>
>    Teške su pogube odsvud ga pritisle;
>
> nu mali, kî ljube, što ima doć, misle.
>
>    N'je slike zaisto grdoba grdobi,
>
> ma zlato ono isto kiem liepu vil dobi
>
>    imaće moć i vlas toliko veliku
>
> za podat večeras Miljenku smrt priku.
>
>
>
> LJUBDRAG
>
>    Razbiram i ja to svaki čas u meni,
>
> da moć tu ima zlato, ostajem smeteni.
>
>    Ah, prikor u dugu tamnilu neznan'ja
>
> cić zlata drug drugu ko rob se da klan'ja!
>
>    Biće od svieh sudźeno, ako se odredi
>
> da Miljenko općeno veličanstvo uvriedi.
>
>    Svačija tim ruka bit mu će na poraz:
>
> na smrt ga će od puka osudit svega glas.
>
>         Tim njegovu smrt istinu
>
>      sa mnom odsad plači i cvili,
>
>      misleć kako pastir mili
>
>      cić grdobe zlatne izginu.
>
>         O Miljenko, vjerenikom
>
>      čim večeras svak te pazi,
>
>      jaoh, s neharnom zgodom prikom
>
>      nemila te smrt porazi!
>
>
>
> GLASNIK
>
>    Tko ovo sada nepravedno
>
> s Miljenkove smrti cvieli,
>
> kad vaskolik puk se ujedno
>
> š njim raduje i veseli?
>
>
>
> LJUBDRAG
>
>    Što spoviedaš, o Radmile,
>
> pravi je uzrok nami od cvila:
>
> najgrdźemu s prike sile
>
> najljepša je dana vila.
>
>    I Miljenko cića toga,
>
> kî Dubravku sam dostoji
>
> ko najljepši mjesta ovoga,
>
> ako n'je umro, za umriet stoji.
>
>
>
> GLASNIK
>
>    Kî plač, kâ smrt? Miljenko je
>
> zdrav, živ, veseo, čestit svime:
>
> smirio je želje svoje,
>
> Dubravka je liepa š njime.
>
>    Vjerenik je on izbrani
>
> na ovi blag dan u Dubravi:
>
> vile, pastiri i gorani,
>
> svak ga slidi, svak ga slavi.
>
>
>
> BRŠTANKO
>
>    On vjerenik Dubravčin je
>
> ka se vjeri za Grdana?
>
> Čut nam čini, kî način je
>
> bio toj zgodi segaj dana.
>
>
>
> GLASNIK
>
>    Od pastira družbe naše
>
> do najmanjieh pastirica
>
> vjerenik se Grdan zvaše
>
> a Dubravka vjerenica.
>
>    I redovnik bješe tima
>
> u Lerovu crkvu uljezô,
>
> da bi od vjere medźu njima
>
> vieku vječni vez zavezô.
>
>    Svetilište on najprie
>
> po običaji davnjoj čini:
>
> "Hoja, Lero, Dolerie!"
>
> vapijaše vas puk ini.
>
>    Jaganjčić se bez biljega
>
> u žeravi živoj spraži
>
> i, što radźa zemlja, od svega
>
> prikaza se plod najdraži.
>
>    Ali na ognju plam potamni,
>
> pod nami se tle ustrese,
>
> crkva od groma bukom zamni,
>
> a stup Lerov znojaše se.
>
>    Na ovo čudo vas puk stoja
>
> ko zapanjen, ter ne prista
>
> Dolerija, Lero i Hoja
>
> zvat na pomoć segaj mista.
>
>    Nu što imena od tih veće
>
> bogova se od nas zvahu,
>
> trešnje, buke i od smeće
>
> hudźa zlamen'ja izhodźahu.
>
>    Nu čim svač'ja lica blide
>
> i svak treptit ne pristaje,
>
> eto Miljenko u crkvu ide,
>
> izvan sebe ko vas da je.
>
>    Na došastje Miljenkovo
>
> prista trešnja, gromnja umuknu,
>
> prosvjetljen'je oganj novo
>
> uze i u čis plamen buknu.
>
>    Bog razvedri Lero sliku
>
> i, da vidi mladi i stari,
>
> nje liepu ljubovniku
>
> u obraz jedan zrak udari.
>
>    Svak to uze za zlamen'je
>
> da vlas višnja to učini,
>
> da Miljenko sadružen je
>
> liepoj Dubravci, a ne ini.
>
>    Tim vaskolik puk se uzbuni
>
> i zavapi u sve glase
>
> da se volja božja ispuni,
>
> dočim liepu liepa dâ se.
>
>    Iz ruka se tako ote
>
> Grdanovieh liepa vila
>
> i dâ komu cić lipote
>
> nje pristoji ljepos mila.
>
>    Tim Miljenko sad, veseliji
>
> i čestitiji neg ikada,
>
> lipos dragu ku svedź želi,
>
> kad manje ufa, steče sada.
>
>
>
> LJUBDRAG
>
>    Poznam i to, riet je triebi,
>
> vrh vladanja svieh na svitu
>
> da vladalac višnji s nebi
>
> ima pomnju posobitu.
>
>    Da se on danas ne nadkloni
>
> vrh Dubrave ove naše,
>
> po tle idźahu svi zakoni,
>
> sloboda se satiraše.
>
>
>
> GLASNIK
>
>    Ali eto gdi skače k nam kolo satira:
>
> poznat je kuhače i glumce od pira.
>
>    Na gozbe sve naše oni su svedź zvani,
>
> er bez njih tamaše ni smieha nigdi nî.
>
>    Nu veće svatovi kupe se na pospjeh:
>
> u svadbu ho'te i vi! Sve što znah, sve vam rieh.
>
>    Brštanko, tebe sam prviencom došô zvat,
>
> a Ljubdrag nad svim nam obran je stari svat.
>
>
>
>
>
> Skazan'je sedmo
>
> GORŠTAK, VUK DIVJAK, SATIRI, JELJENKA SATIRICA I SKUP PASTIRA
>
> GORŠTAK
>
>    Zapekle se od družine
>
> pečenice biehu sočne,
>
> a to da se bolje pine,
>
> kad obilna gozba počne.
>
>    Da kad kuša slad mila se
>
> od jestojske i od pitja,
>
> svačie srce razigra se
>
> ćuteć miris draži od cvitja.
>
>    Da zažare i obesele
>
> i lica se i pogledi,
>
> i da u smiehu sladźe vele
>
> i u radosti svak besjedi.
>
>    Da razlike igre igraju
>
> i skladne se poju pjesni,
>
> mladi i stari uživaju
>
> siti, pjani i obiesni.
>
>
>
> SKUP
>
>    Igra' kolo, skoč'mo bolje
>
> svak se kaži dobre volje!
>
> Na pir, na pir hod' svak hrlo,
>
> spravi trbuh, čisti grlo,
>
> da se ie, da se pie,
>
> Hoja, Lero, Dolerie!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Žarka kaplja dobra vina
>
> nebeska je mana istina,
>
> sred ljuvena slatka piva
>
> češće griska' i celiva'.
>
> Na pir, na pir, da se ie,
>
> Hoja, Lero, Dolerie!
>
>
>
> VUK
>
>    Kapun pečen svietla lica
>
> i ljuvena jarebica,
>
> ko najljepše segaj mjesta
>
> zet nami su i nevjesta.
>
> Na pir, na pir, da se ie,
>
> Hoja, Lero, Dolerie!
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Ah, što sladźe može biti
>
> nego jesti svedź i piti:
>
> zdravje, snaga, život, bitje
>
> jeden'je je nami i pitje.
>
> Da se ie, da se pie,
>
> Hoja, Lero, Dolerie!
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Sve je spravno, sve gotovo
>
> u čas dobar vesel'je ovo:
>
> glumče, bubnju, udri! Gdje ste?
>
> Evo zeta i nevjeste!
>
> Da se uživa, igra i smie,
>
> Hoja, Lero, Dolerie!
>
>
>
>
>
> Skazan'je osmo
>
> MILJENKO, DUBRAVKA, REDOVNIK, SKUP PASTIRA I VILA
>
> SKUP
>
>    Hod', od pira bože, hodi,
>
> igre mile s nami vodi,
>
> združi, sjedini
>
> pod pjesni medene
>
> ove ljuvene.
>
>
>
> REDOVNIK
>
>    Vjerenici obrani dostojno nad sve ine
>
> kroz ures izbrani ljepote istine,
>
>    na ugodan, na skladan vez slatki od vire,
>
> sloboda na blag dan čim skupi pastire,
>
>    nebo vam odzgori vjeru ovu svjedoči
>
> i vrh vas otvori od zviezda sto oči,
>
>    skladno svi jezici sred ove Dubrave
>
> da u časti i dici hvale vas i slave.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Evo uza me moga dobra,
>
> evo uza me moga blaga,
>
> evo liepa, evo draga,
>
> ku moj život služit obra.
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    O prislatko, o jedino
>
> drago ufan'je, željno meni!
>
> O uresu moj ljuveni,
>
> noći moje sunce istino!
>
>
>
> SKUP
>
>    Hod', od pira bože, hodi,
>
> igre mile s nami vodi,
>
> združi, sjedini
>
> pod pjesni medene
>
> ove ljuvene.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Eto dodźe željno vrieme,
>
> liepi raju duše moje,
>
> da snieg puti rajske tvoje
>
> grlim rukam ognjenieme.
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    Ja sam ona ke lipotu
>
> verno ljubi, dvorno slavi,
>
> o gizdava mâ ljubavi,
>
> o jedini moj životu!
>
>
>
> SKUP
>
>    Hod', od pira bože, hodi,
>
> igre mile s nami vodi,
>
> združi, sjedini
>
> pod pjesni medene
>
> ove ljuvene.
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Oba smo u cvit od mladosti:
>
> hod'mo na što srca žude,
>
> na ljuvene na razblude,
>
> na celove, na radosti!
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    Daj, da veće hodi k meni,
>
> na medene igre hrli:
>
> ah, celivaj, miluj, grli,
>
> drag pokoju moj ljubljeni!
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Čim raskoše tve razbira,
>
> zameta se srce u lasti.
>
>
>
> DUBRAVKA
>
> U tvojoj sam, dušo, vlasti:
>
> uzmi što hoć' bez ozira.
>
>
>
> SKUP
>
>    Hod', od pira bože, hodi,
>
> igre mile s nami vodi,
>
> združi, sjedini
>
> pod pjesni medene
>
> ove ljuvene.
>
>
>
>
>
> Skazan'je deveto
>
> REDOVNIK IZ CRKVE S INieM PASTIRI
>
> REDOVNIK
>
>    Pastiri, pokli svi i riečima i djeli
>
> sva smo veće u crkvi činjen'ja dospjeli,
>
>    još vršit triebi je, da se blag dan resi,
>
> što činit ostaje pod vedriem nebesi.
>
>    Iz svieh tiem usti u skladu jedan glas
>
> ovako izusti i klikni večeras:
>
>    "O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô,
>
>    uzroče istini od naše sve slave,
>
> uresu jedini od ove Dubrave,
>
>    sva srebra, sva zlata, svi ljudcki životi
>
> ne mogu bit plata tvôj čistoj lipoti".
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> REDOVNIK
>
>    Svak redom dar ovdi kî ima najdraži
>
> sad našoj slobodi čestitoj prikaži.
>
>    O svietla božice, eto i ja na tvu čâs
>
> najprvi sej ptice puštavam večeras,
>
>         da, kô one steru krila
>
>      sad slobodne svud po nebi,
>
>      i sloboda prostre mila
>
>      sej Dubrave glas po tebi.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> MILJENKO
>
>    Milosna, jedina božice svieh strana,
>
> tebi u dar maslina od mene 'e podana,
>
>         da, kô u miru uz vil moju
>
>      željen'je se me ispuni,
>
>      tako vlas tvâ da u pokoju
>
>      čestitiem nas viencom kruni.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> DUBRAVKA
>
>    Ovi cvit rumene i liepe ružice
>
> primi sad od mene, o liepa božice,
>
>           da, kô ona cvietju ostalom
>
>      sadružena ures dava,
>
>      tako slavom tvôm i hvalom
>
>      da 'e hvaljena i mâ slava.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> ZAGORKO
>
>    Slobodo ugodna, uzdahe, plač i vaj
>
> od mene slobodna na tvu čas primit haj,
>
>         da, kô se oni sad od mene
>
>      zajedno s rikom suza dile,
>
>      da se odiele i spomene
>
>      od me prike tako vile.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je do...
>
>
>
> DIVJAK
>
>    Slobodo, odveće ugodna svakomu,
>
> primi ove odjeće vilinje za čas mu,
>
>         da, kô š njima sve ludosti
>
>      i taštine zdrieh i skinuh,
>
>      tako da opet s tvôm kriposti
>
>      vik ne svežem što prikinuh.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> JELJENKA
>
>    Slobodo, pogleda' na mene odizgar,
>
> i ovi kus meda htjej primit za drag dar,
>
>         da, kô sladak bez primjese
>
>      med je sobom po naravi,
>
>      nad sviem ke se tudźiem rese
>
>      tako i ljepos da mâ slavi.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> VUK
>
>    Slobodo jedina, na tvu čâs sasma rad
>
> čašu ovu ja vina naslužih punu sad:
>
>         čini, kô si ti utjeha
>
>      Dubravi ovoj na sem sviti,
>
>      da i čašica ova od smieha
>
>      meni je ures vjekoviti.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> GORŠTAK
>
>    Slobodo, za malu tvoju čâs ne primi
>
> ovu mu sviralu skladnu ovdi nad svimi:
>
>         neka uvik svi pastiri
>
>      i sve vile prigizdave
>
>      tance vode gdi ona sviri
>
>      u dan ovi sred Dubrave.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> PASTJERIĆ
>
>    Slobodo, i ovi košičić pun krieša
>
> medźu iniem darovi od mene izmieša',
>
>         a to, er ću ja ufati
>
>      da mi od tebe pomoć doć će
>
>      i da mi ćeš opet brati,
>
>      dokle uzrastem, s dubja voće.
>
>
>
> PASTJERIĆ
>
>    Sira ovo što mati ručku mi jutros da,
>
> slobodo, podati tebi ću ja sada,
>
>         a to, i ja unaprieda
>
>      neka budem tvojom vlasti
>
>      sira, masla, mlieka i meda
>
>      slobodnie majci krasti.
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô...
>
>
>
> REDOVNIK
>
>    Sad, nebo, usliši, usliš'te, bogovi,
>
> što u glas najviši na dan vas molju ovi,
>
>    i ti, kâ iz ruka svih primi darove
>
> proz ma usta od puka svega čuj molbe ove:
>
>         Eto vile prigizdave
>
>      zlatne prame cvietkom rese,
>
>      a goranin divji izljeze
>
>      s viencem bornim oko glave.
>
>         Eto pastier sred livada
>
>      pod svirôku pjeva svoju;
>
>      eto u miru i pokoju
>
>      dva najljepša ljubav sklada.
>
>         Dubrava ova slavna svudi
>
>      opet zelen svu 'e primila;
>
>      opeta se razgojila
>
>      u pokoju kî svak žudi.
>
>         Bez oblaka u vedrini
>
>      vrhu nje se nebo kaže,
>
>      tihi vjetric u njoj draže
>
>      dzorne hlatke čuti čini.
>
>         Skladni puci, mirna sela,
>
>      travna polja, doba ugodna,
>
>      pune njive, dubja plodna,
>
>      rojne čele, stada ciela.
>
>         Tim pospješno, moji mili
>
>      kî resite ove strane,
>
>      u slobodi slatkoj stane
>
>      čim ste u miru obljubili,
>
>         u jedinstvu, u ljubavi
>
>      neka draži dan izlazi,
>
>      ovdi našim skladnim glasi
>
>      sloboda se draga slavi!
>
>
>
> SKUP
>
>    O liepa, o draga, o slatka slobodo,
>
> dar u kom sva blaga višnji nam bog je dô,
>
>    uzroče istini od naše sve slave,
>
> uresu jedini od ove Dubrave,
>
>    sva srebra, sva zlata, svi ljudcki životi
>
>
>
>
> ne mogu bit plata tvôj čistoj ljepoti!
>
>