II. Amelia

II. Amelia, az előző uralkodó, II. Sygemar király és Alruna királyné leánya, a Vranik-házból. Ő **Wälsen** Királynője, a Veper-Lobogó Vezére, a Szent Eskü és a Véres Bosszú félistenének, Vorannak leszármazottja.

Amelia 622-ben született Rottweilban, s ott is nevelkedett. Szülei egyetlen gyermeke, így már világra jötte óta készítették őt az uralkodásra. Öttől kilenc éves koráig, azaz 627-től 631-ig a wälseni Großhüsereknél (Nagy Házaknál) nevelkedett, évente új nemesi dinasztiához költözve, hogy ezáltal, mint jövendőbeli uralkodó, megismerkedjen a különböző Gau-k (provinciák) szokásaival, illetve ami ennél is fontosabb, hogy megismerje a kortársait a nemesség soraiból. Ekkor találkozott először a Theuderig-házi III. Ingunddal; barátságuk és kölcsönös bizalmuk azóta is töretlen.

Kilenc évesen katonai kiképzése vette kezdetét, amely hat éven át tartott, majd tizenöt éves korában II. Karloman, a Zähras-Ház fejének és Dahngau Markgrofjának apródja lett, az előbb említett Theuderig-házi Ingunddal és a Gunderig-házi Hildegarddal együtt. A Zähras-ház híres páncélműveseiről és nehézgyalogságra alapuló bandériumairól, így Amelia maga is megtanulta értékelni a jó acélt, és elsajátította a nehézfegyverzetű harcmodort, kelljen gyalog, vagy lóháton küzdeni.

   Apródsága alatt édesanyját, Alruna királynét, elvitte a hidegfene, ekkor apja hazarendelte Rottweilba, hogy maga mellett tudja, s az uralkodáshoz szükséges tudást átadja neki. Amelia ekkor idejét leginkább az udvarban töltötte, ahol megismerkedett az egész udvartartással és az államigazgatás minden részletével. Huszonkét éves korában apját kísérte el egy Vasvölgyi lázadás leverésére, azonban II. Sygemar király a csatában életét veszítette. A mendemondák szerint az öreg királyt gonosz ármánnyal kötötte meg az ellenség ördög-papja, és így az elhunyt Alrunát látta meg a csatamezőn. II. Sygemar király azt hitte, hogy az ellenség foglyul ejtette szerelmét, így egyedül rohant neki az ellenségnek. Mások azt tartják, hogy Sygemaron nem fogott semmilyen gonosz ármány, hisz kék volt a szeme, s nem az ellen babonázta meg, hanem valóban megjelent Alruna királyné szelleme, s ekkor Sygemar megtudta, hogy eljött az ő ideje, elbúcsúzott leányától, s igazi Wälser királyként csatában óhajtott meghalni, s házának ősi mondása szerint vérét adta az országért.

Mindenesetre az biztos, hogy a győzelem II. Ameliának volt köszönhető, hiszen ő szedte össze újra a hadsereget, és verte szét a Vasvölgyi Lázadókat, földbe tiporva őket az utolsó szálig. Amíg haza nem tért Rottweilbe és koronázása meg nem történt, Roderik és Ingrid, nagybátyja és nagynénje igazgatták az országot, s segítettek neki, illetve segítenek is mind a mai napig. Unokatestvérei, Ingvar és Ingmar, a Vranik-ház ikrei, saját testvérükként szeretik Ameliát, és ha tehetik, mindenhová elkísérik.

II. Amelia, Wälsen Királynője, a Veper-Lobogó Vezére, a Szent Eskü és a Véres Bosszú félistenének, Vorannak leszármazottja, a 645. évben vette hát fejére a Wälserkronét, és kezdte meg uralkodását. Amelia királynő jól ismeri népét, s a Großhüsereket is. Ötéves regnálása alatt még rengeteg olyan dolog van, mit nem tudnak róla alattvalói, s bár uralkodása első percében bizonyította rátermettségét, páran így is kíváncsiak arra, hogy mennyire lesz igazi Wälser uralkodó. Amelia okosabb azonban annál, hogy rögtön felfedje minden titkát. Az első általa összehívott Landsrot-on (országgyűlés) megkérdezték tőle, hogy mit vár népétől és nemeseitől, mire ő csak házának ősi mondásával felelt:

“*Ich fordere nur eins, und das wisst Ihr Herren wohl;*

*Bluet fürs Rych.”\**

* ”*Csak egy dolgot követelek, és ezt az Urak jól tudják (hogy mi az); Vért az országért.*”