Expedition 7 - Rød Måne, Blå Sten

Vi red langt. Flere timer, ud til bjergene. Store fine bjerge, masser af spændende stensorter.

Rød røg stod op bag fjellene. Eller. Det stod ned. Røgen gik nedad.

Vi red op på bjerget, udløste en lavine. Hestene var hurtige nok. Vi blev ikke begravet.

Nede i dalen fandt vi det store røde krater. Det var levende. En slags pude med en muskel-agtig levende organisme i midten.

Varm damp skød op af puden. Spike forsøgte at skære hul i puden - ikke smart. Gas-eksplosion og brandsår på hele kroppen.

Den varme luft begyndte at sive ud. Organismen sank langsomt ned i hullet. I mellemtiden gik vi nord og undersøgte dalen. Vi fandt en dværgelandsby, knust under kæmpestore runde sten.

> *Jeg fandt nogle fragmenter af stenene i nærheden. Materialet havde en blålig tone, meget fin i strukturen. Stenmassen var blødere end normal sten og derfor også væsentligt nemmere at forme. Jeg havde desværre ikke tid til at undersøge densiteten på stedet, men det har jeg gjort efterfølgende - dette er uden tvivl en stensort af høj kvalitet. Om vi bare havde haft ressourcer til at fragte de store blå bautasten hjem til Stone-upon-hill, kunne vi skabe vidunderlige konstruktioner. Dette minder om vigtigheden af at få færdiggjort The Forge hurtigst muligt.*
>
>

Kun et af husene var ikke knust. I huset fandt vi et skelet - dwarf. Og en tallerken med et symbol som forestillede Ildguden Vallaka.

Vi tog en lur på toppen af den runde sten. Ikke smart. En ny bautasten kom flyvende og smadrede ned i os.

Baalthemyr og Maurice blev smadret ned i jorden. Faldt ned i en hule. Vi fulgte efter.

Antonio bandt et reb fast, så vi kunne komme ned. Spike, Ignur og Antonio døde næsten af faldet. Antonios fingre er for glatte til at binde knuder. Ikke stol på Antonios knuder.

Nede i hulen blev vi angrebet af 7 fladfisk-agtige monstre som levede i jorden. Vi ryddede dem hurtigt af vejen.

Længere inde i hulen var en sten med sprækker - et intenst rødt lys strømmede ud.

Baalthemyr blev opslugt af det røde lys. Gik hen og rørte ved stenen.

Det røde lys talte med en stemme, som vi andre ikke forstod. Baalthemyr knuste stenen. Intenst rødt lys strømmede ud. Vi blev opslugt i en ny verden, fuld af stjerner, sand og gennemsigtige fladfisk-monstre. Baalthemyr snakkede med det røde lys. Spurgte om vi ville stoppe hende - jeg ved ikke hvad det var vi skulle stoppe - vi stoppede hende i hvert fald ikke. Jeg forstod ikke hvad Baalthemyr og lyset snakkede om, men pludselig fløj vi tilbage i hulen.

Baalthemyr tog det røde lys med sig og besvimede. 14 fladfisk-monstre dukkede op i hulens tag.

Antonio Juan greb sin saxofon og spillede. Endelig kunne hans glatte fingre bruges til noget. Han tryllebandt monstrene, så de allesammen faldt ned og døde.

> *Jeg undersøgte sten-materialet som havde dannet en skal rundt om det røde lys, før Baalthemyr knuste det. En rødlig, meget porøs stenkvalitet. Der var dog noget specielt over materialet som ved senere undersøgelse viste sig højst anvendeligt, trods stenens lave densitet.*
>
>

Spike havde fundet en 'Ring of Jumping', og hjalp os hurtigt op til overfladen igen.

Eventyret føltes afsluttet, men tågen var stadig ikke kommet.

Vi valgte at ride videre nordvest, mod stedet, hvor bautastenen havde kommet flyvende fra.

En rumlende lyd langt væk. Lyden kom fra havet, som vi så vidt kunne skimte for enden af dalen. Vi antog at det måtte være et gigantisk væsen som snorkede under vandet - cirka 20 kilometer væk. Altså en ganske høj snorken.

Maurice brugte sine skarpe briller til at opdage en gigantisk borg oppe på et bjerg (den blå bjergkæde som kan ses helt fra Stone-Upon-Hill). Rødt lys i borgens vinduer.

Vi red længe og mødte et landskab fuldt af broer. Kæmpemæssige broer bygget af blå sten.

Vi nærmede os broen, men opdagede et stort væsen som vogtede broen.

En trold. 15 fod høj.

Tågen kom. Vi red hjem igen.