Saw (videopeli)

**Saw** kidutuspornosarjan ensimmäinen videopeli on itselleni siitä mielenkiintoinen kokemus, etten ole katsonut lainkaan Saw-elokuvia. Peli on siis netistä lukemani lisäksi ainoa kosketuspinta koko sarjaan. En lähtenyt pelin kelkkaan saadakseni inspistä leffasarjan katsomiselle, vaan halusin testata, miltä tuntuu olla Jigsawin leikkikaluna. Tiedän vain että Jigsaw niminen oikeudenmiekka vangitsee ihmisiä ja pakottaa heidät minipeleihin, joissa he joko kuolevat tai kärsimysten kautta pääsevät vapaiksi tahdonvoimasta riippuen. Lisäksi pelin päähenkilö ilmeisesti esiintyy ensimmäisessä Saw-elokuvassa ja peli jatkaa jonkin sortin vaihtoehtoista tulevaisuutta.

## Julma leikki

Jigsaw on kaapannut etsivä David Tappin ja sullonut tämän sisään avaimen, jota kaikki muut Jigsawin vangit himoitsevat selvitäkseen päät mäjäyttävistä kaulureista ja kypäristä. Tapp on osana Jigsawin selviytymispeliä, sillä hän obsessoitui Jigsawin kiinni saamisesta ja aiheutti siten monille kärsimystä joko suoraan tai epäsuoraan. Nyt Tappin on pelastettava ja tapettava vankitovereitaan selviytyäkseen hylätyssä mielisairaalassa monista Jigsawin pulmatehtävistä.

## Aivoille pikkupurtavaa

Jo alkumetreillä huomaa, että puzzlet eivät tule olemaan kovin haastavia. Ne perustuvat joko oikeiden nappien painamiseen oikeaan aikaan tai ovat puuduttavan helppoja. Esimerkiksi avain on poimittava neulakasasta tai happoämpäristä siten, että käsi on röntgenkuvassa näkyvän avaimen kohdalla. Tämä vie sekunnin tai kaksi. Toinen reaktionopeuteen perustuva minipeli on ansoitetut ovet, joissa on painettava tiettyä nappia ennen kuin haulikko posauttaa pään mäsäksi.

Pelissä on kuitenkin neljä eri pulmaa, joita peli viljelee ylitse muiden. Hyvin monet ovet vaativat tiirikointia, joka vaatii pelaajaa ratkaisemaan niin helppoja mutta aikaa vieviä tehtäviä, että ne vain tuntuvat hidasteilta. Loput kolme perustuvat liikeratajatkuvuuden luomiselle, jotka ovat joko hammasratas-, sähkö- tai putkiteemaisia. Monesti etenkin aikarajallisissa huoneissa näitä on tehtävä useampi putkeen, joka rasittaa siinä vaiheessa, kun satunnaisesti generoitunut pulma onkin todella vaikea. Tämä tarkoittaa toki myös sitä, että vaikean pulman tullessa tielle, on viiden minuutin vääntelyn sijasta nopeampaa vain ladata edellinen välietappi. Niitäkin löytyy turhankin runsaasti pelin tallentaessa vähän väliä.

Lähinnä ympäristön tutkimiseen perustuvat aivopähkinät tuottavat mitään tyydytystä, sillä ne sentään ovat usein erilaisia keskenään. Tehtävänä on selvittää esimerkiksi kolme numeroa yhdistelmälukkoa varten, ja ratkaisu löytyy kirjoitettuna tietystä näkövinkkelistä tai piilossa hankalasti päästävän huoneen uumenissa. Näiden suhteen pelin paukut on kuitenkin jaeltu jo alkupuolen jälkeen. Loppupäässä peli keskittyy joko neljän aiemmin mainitsemani pulman kierrätykseen tai muiden vihollisten kohtaamiseen mielisairaalan pimeillä käytävillä.

## Selviätkö loppuun asti?

Jigsaw on ansoittanut sairaalan muun muassa ansaovilla, sähköllä, myrkkykaasulla ja kompastuslangoilla. Näitä varten pelaajan on huolellisesti kuljettava pimeillä käytävillä sytkäri tai taskulamppu apunaan. Lisäksi Jigsaw on pöllinyt Tappin kengät, joten Tappin on varottava paljaita jalkojaan lasinsirujen varalta. Vaikka sirpaleista ottaakin lämää, Tapp selvästi nauttii jalkapohjahelvetistä, sillä hän ei pue tapettujen vankien kenkiä jalkoihinsa.

Käytävät osaavat olla monesti mutkikkaita ja huoneet samanlaisia, joten eksyminen on helppoa. Onneksi peli on ystävällisesti antanut pelaajille kartan, jonka avulla seurata mihin on mentävä ja missä tällä hetkellä sijaitsee. Uusia reittejä avautuu luonnostaan, kun ovet avaa toiselta puolelta. Harmillisesti pelin ympäristö ei vaihtele, ja siksi varsinaista etenemistä ei tunne saavuttavansa. Ainoastaan välietappien numeroista ja pelastetuista henkilöistä tietää edenneensä.

Toiminnallinen puoli pelissä jättää hyvin paljon parantamisen varaa. Saw esittelee monia eri tapoja välttää vihollisia, kuten ovien lukitseminen, ansojen virittäminen ja ansojen laukaiseminen oikealla hetkellä. Mutta miksi vaivautua, kun tappeleminen on älyttömän paljon nopeampaa? Pelistä löytyy monensorttista asetta mopeista rautaputkiin ja pesismailoista revolveriin. Vastustajat ovat usein hitaita ja kömpelöitä iskuissaan, joten myös kömpelöllä Tappilla on aikaa väistää ja lyödä heitä takaisin. Lisäksi jos käyttää vain nyrkkejään, voi combota vastustajat hengiltä ilman, että he voivat tehdä yhtään mitään. Osa vihollisista voivat saada Tappin kaulurin piippailemaan räjähdysvaaran merkiksi, mutta jos heidät vain tappaa nopeasti, ei heitä tarvitse paeta ollenkaan. Pelin loppuvastustajakin on helpompi nujertaa vain nyrkein.

Ainoa aito selviytymiskauhutilanne minkä kohtasin oli pelin tallennusongelmat lopussa. Kun kuolin viimeisen luvun aikana missä tahansa päin ensimmäistä puolikasta, kaatui peli eikä antanut ladata tallennusta. Jouduin siis aloittamaan viimeisen kentän alusta ja pääsemään sen kuolematta läpi. Tämä johti siihen, että jokainen aikaraja ja vihollinen tuntui edes hitusen kuumottavalta. Vaikka kuumotuksia syntyikin tästä pelin bugista, en silti ehdottaisi paljon harvemmilla välietapeilla luomaan jännitettä. Se pitäisi saada tekemällä vihollisista huomattavasti vaarallisempia.

En odottanut peliltä mitään, joten en ole varsinaisesti pettynyt. Jokaisessa huonossa pelissäkin on omat mielenkiintoiset, persoonalliset piirteensä, jotka tekevät niistä kokemisen arvoisia. Peli on lyhyt mutta itseään toistava, joten vähänkään pitempänä olisin voinut kritisoida peliä julmemminkin. Tällaisenaan Sawin jauhaa ehkä kerran lävitse, muttei sen enempää.

## Huminaa ja narinaa

Luonnollisesti selviytymiskauhu tarvitsee taustalleen jännitystä ylläpitävää musiikkiraitaa, jota Sawin soundtrack palvelee hyvin. Mikä taas ehkä rikkoo elämystä ovat "taistelumusiikit", jotka olemassaolollaan huutavat julki vihollisten olevan läsnä. Sävellystyöstä en voi kuitenkaan valittaa. Alla esimerkkejä mieleen painuneista tapauksista.