ארתור ואייז: פגישה רומנטית

ארתור יושב על המיטה שלו בחדר הטרופי שבמועדון קוטני אקט וחושב על החיים. או במקרה שלו על המוות. הטירוף ממשיך לחגוג מסביב והוא לא באמת מרוצה מלהיות פה בקרב המלאקוויאנים.

הצבעים שלהם לא משתלבים, התמונות שלהם באיכות נמוכה, המיטות פשוטות והאוכל גרוע. ארתור מבין שאי אפשר להשאר שם.

ברור לו שהשבט הנכון הוא הטרואדור, זה השבט שלו, אבל מה עושים כדי למצוא מישהו מהשבט? איך מצטרפים לשבט? איך מטפלים בכל הבעיה הזו של ניו יורק מול ניו ארק? על כל אלו הוא יושב וחושב...

ארתור מדליק סיגריה, הוא בוהה בחבורה הסובבת אותו, "*אני באמת צריך לעשות שינוי מהותי בחיים, ממש עלוב כל המקום הזה*" הוא אומר לעצמו.

ארתור קם, וצועד מחוץ לחדר אל סבינה סטאר אייז. "*אולי לה יש מידע לגבי שבט טוראדור*" הוא חושב לעצמו.

כשארתור יוצא לקומה הראשונה הוא רואה את סאבינה עומדת, כרגיל, מאחורי הקאונטר, מגישה משקאות לאנשים. באמצע השבוע, כמות האנשים קטנה יותר, כך שבמקום שיקח עשר דקות להגיע אליה, זה לוקח דקותיים. כאשר אתה מתקרב, היא שולחת אליך נשיקה באוויר ושואלת "*מה הרוח תפוח?*"

הוא מחייך אליה ומסמן בראשו לכיוון הדלת הצדדית.

סאבינה מסמנת לך בידה להמתין שניה, היא מסיימת את סבב המשקאות הנוכחי, ואז הולכת לחדר הסמוך. אותו חדר בו אפשר לראות תלבושות של מלכות, אזורי איפור וכמובן משקאות.

היא מתיישבת ליד אחד השולחנות, מסמנת לך לשבת לידה. שמה לך יד על הכתף, מסתכלת עמוק לתוך עיניך ואומרת "*אני קולטת ש.... שיש לך משהו להגיד לי...*"

ארתור, מחייך, מפעיל פרזנס ומתקרב באיטיות לנשק אותה....

"*הו הו הו*" היא אומרת ושמה לך יד על הפה, עוצרת אותך "*את זה צריך להרוויח בחור!*" היא מחייכת אליך חיוך מפתה אך מתרחקת ומזמזמת שיר שאתה לא מכיר....

השיר: https://www.youtube.com/watch?v=knLd8bfeWtI

השיר: מרלין מונרו, יהלומים הם החבר הטוב ביותר של האשה

ארתור נשען לאחור, מבט משועשע על פניו, "*יהלומים?!, איפה יש יהלומים בעיר הזאת ולמי יש כסף לזה!*" הוא אומר בטון מעט מתלונן "*אני ישן בחדר עם עוד ארבעה שותפים שאחד מהם מתלונן שגנבו לו את נעל הבית האמצעית והשני הרצה לי שאם אין דם שנאכל עוגות דם*", ארתור צוחק במרירות, נשען לאחור ומניח את רגליו על רגליה. הוא לוקח שאיפה עמוקה מהסיגריה ועוצם את עיניו.

היא מצחקקת, עיניה בורקות, היא לוקחת לך את הסיגריה מהפה מעשנת ומפריחה עשן עליך. "*אני בחורה חומרית*" היא מציינת בפניך, "*ואני מאמינה שתגיע לגדולה.... כשזה יקרה דבר איתי....*" והיא מתחילה לשרוק שיר אחר.

השיר: מדונה, אני בחורה חומרית.

קישור: https://www.youtube.com/watch?v=6p-lDYPR2P8&list=PLbuDayoR3JeCdblp71OMWTdxABo76qE7C

ארתור לוקח ממנה את הסיגריה, לוקח שאיפה, מחזיר לה ושואל "*תגידי מבחינת כסף, איך החברה של הטוראדור בעיר?*"

"*עמוסים כסוסים רוסיים*" היא עונה לך, "*לפחות העשירים שלהם. העניים, עניים כצנינים סלביים*", היא לוקחת עוד שאיפה ולא מחזירה לך את הסיגריה. "*בתכלס, כשבט הם הרבה יותר עשירים מאיתנו. בכל הרמות. ראש השבט שלהם, פורטיאה, עשירה בטח פי אלף מדראג קווין פרפקט. ובטח חצי מהם יושבים על כל מיני תצוגות אופנה ומוזיאונים ומסעדות וחרטות. לא, אנחנו עניים, ארתור, אבל אצלנו יש את העושר האמיתי! אצלנו יש אהבה. בעיקר אהבה ליהלומים*" היא מצחקקת.

ארתור צוחק, "*אולי תסכימי לבלות איתי מעט ולבוא איתי למקום שלהם?*"

"*בטח*" היא זורקת את הסגריה למאפרה, "*אבל אחרי המשמרת שלי, תגיע לאסוף אותי בשתיים, ואני מצפה לפרחים ממי שמוציא אותי לערב בילוי אצל האמנים הפסיכיים*". והיא יוצאת כשהיא מעכסת את הישבן שלה.

ארתור, מחייך לעצמו, מסיים את הסיגריה ויוצא לחפש פרחים...

### בחזרה עם פרחים

***זמן סיפור: יום שני 7.1.1980 (חצות - לילה)***

בערך ב  03:00 בלילה ארתור נכנס למועדון קורטני אקט, בידו שלט בגודל כחצי מטר, עליו כתוב "Gotham Park", המעיל שלו קרוע לגזרים, אך הוא לא נראה פצוע.

המועדון עצמו נעול, בגלל המהומות בחוץ, כך שכל האורות החיצוניים ורבים מהפנימיים מכובים. עדיין נותנים לקהל להכנס מהכניסה האחורית ומפעילים רק את הקומה הראשונה כמו פאב. כך שאפשר לראות שיש כמאה חמישים איש פרושים מסביב לשולחנות, שותים ומדברים. המוזיקה חלשה במיוחד, כנראה כדי לא לגרום לאנשים בחוץ לשים לב שהמקום עובד בכלל.

מאחורי הדלפק עומדים כמות קטנה  של מוזגים ובינהם לא רואים את סאבינה. למעשה, מגלה ארתור שאין סאבינה באזור בכלל.

ארתור ניגש אל הקובולאש, "*ראית את אייז?*", הוא מגרד בראשו. "*אני בטוח שקבענו כאן מתישהו*"

בארי, הידוע בכינויו הקובולאש, מסתכל עליך מפוחד ולוחש "*היא הייתה כאן לפני איזה חצי שעה, הסתובבה בעצבנות, אמרה שאם היא תפגוש אותך היא תתלוש לך את הביצים ואז עזבה, אני לא בטוח לאן...*"

ארתור לקובולאש בכעס "*מה אמרת לה כבר, רק בעיות אתה עושה!*", ארתור מתחיל ללכת ועוצר, "*מה הכתובת של המועדון של הטוראדורים? היא בטח שם*".

"*מה, מה ???*" מגמגם בארי ונראה שהוא מחפש לברוח ממך "*לא, לא, מה פתאום, לא, אני כלום אני... כלום. מועדון? איזה מועדון? יש כמה, כמה, כאילו איזה מהם?*"

"*מה? מה מה*", יורה ארתור  "*היא אמרה משהו על פורטיאה*".

"*מה, כן, ב, ב, בטח, פ, פ, פורטיאה, ב, ב, ב, בטח*," הוא ממשיך לגמגם יותר ויותר ככל שהלחץ הולך וגדל "*פ, פ, פורטיאה זה מועדון הסקובוס, זה ב 32E560, זה שם בצד, זה עם שלט אדום בתוך החנות של האוכל שם.. זה, זה הזה של ה.. בשר.. שם*".

ארתור שמתחיל להכיר את העיר מחשב לעצמו את האזור, זה לא מאד רחוק, אבל זה בהחלט יוביל אותו לאזור של המהומות. היישר אל תוך fashion district.

ארתור חושב לרגע ואומר בפסקנות "*טוב, אם אייז מגיעה תגיד לה שראיתה שהייתי כאן בזמן, חבל שלא אמרת לה את זה מקודם*."

ארתור מהרהר לרגע וממשיך "*תגיד לה שהבאתי לה את זר הפרחים הזה, קח*",

הוא נותן לקובולאש את השלט "Gotham Park", "*תן לה את זה*".

"*תגיד לה שהזאבים לא שמחו לראות אותי לוקח פרחים במקום שלהם, חבל שלא הזהרת אותי מקודם והם הרסו לי את המעיל וכמעט הורידו לי את הראש, קח*".

הוא נותן לקובולאש את המעיל הקרוע שלו, "*תן לה גם את זה*".

ארתור, יוצא לכיוון מועדון הסקובוס. הוא לא מקשיב לברבורים של הקובולאש מאחור, זה לא ממש מעניין אותו...

### במועדון הסקובוס

השעה המאוחרת, כך ארתור מגלה, לא מרגיעה את הרוחות המשולהבות של האנשים שיצאו לרחובות אל המהומות אל הביטוי האלים של הכאב האישי, אל החזרה הכה אנושית אל האלימות על חשבון הציויליזציה, אל הנסיון הישיר להשיג מה שאי אפשר אחרת, בדרכים שאינן נשלטות על ידי פוליטיקה, אנשים בעלי כח וממון, על ידי המשטרה ועל ידי הבעלים של העיר, של המדינה, של העולם.

הרחובות הומים אנשים. הרוב הגדול  מהם שחורים, אולם יש בינהם גם אחרים, היספנים, יפנים, הודים, תורכים ועוד. מה שחסר ברחובות זה אנשים לבנים. אלו מתחבאים.

כשארתור מסתובב ברחובות, מבטי שנאה מופעים אליו, ידייים מופנות אליו, אצבעות מצביעות ורוחות מתלהטות...

והשנאה מופנית לא רק לארתור, הוא יכול ראות שעסקים רבים ניסו למגן את החנות שלהם - עם מסמרים ועצים, אך עדיין יש לא מעט חנויות שהאנשים שמסביב פורצים אליהם. אפשר לראות גם פה ושם כיצד שחורים תופסים להם איזה מסכן ומרביצים לו מכות. האזור חם. בוער. לוהט!

ארתור משתדל להתרחק ממקומות חיכוך, הוא ממשיך לכיוון מועדון הסקובוס...

והוא אכן מצליח בכך. זה לוקח זמן ומאמץ, כך שהליכה של כחצי שעה מתארכת לכדי שעה וחצי, אולם בסופו של דבר הוא עומד מול פינת הרחוב עליה הצביע בארי הקובולש.

ארתור שם לב, שבעוד שבכל האזור יש אנשים, השתללויות ובלאגנים, סביב האזור הזה הכל שקט. בעוד שבכל שאר האזור, אנשים הולכים בזהירות או בחיפוש אחר התלהמות, הרי שכאן יש אווירה אחרת.

יש תור של אנשים שעומדים למה שנראה כמו חנות בשרים, ובתור אנשים לבנים רבים שנראים כאילו באו לחגוג ולא להתחבא מהמהומות. אפשר לראות כמה מהאנשים בתור אף קונים המבורגרים, נקנקיות או סתם סנדוויץ' בשר ואוכלים אותם. ובין כל אלו יש כמה שקונים שקיות דם! אולם הדבר המעניין הוא, שגם לאחר שאלו קנו מן החנות, הם ממשיכים לעמוד בתור שמשתרך דרך החנות אל הקצה הרחוק.

ארתור מביט בסובבים, בחנות הבשר, "*זה עוד מועדון של פסיכים*" הוא חושב לעצמו, מאוכזב, וצועד אל תוך המועדון דרך חנות הבשרים...

כאשר ארתור מנסה לצעוד למועדון ולעקוף את התור שמוביל למועדון, אנשים צועקים עליו שיעמוד בתור. בתגובה ארתור...

הוא מתעלם מהם וצועד לכיוון הבאונסר שבכניסה...

שני גברים גדולים, בבגדי עור שחורים עם משקפי שמש (בלילה), יוצאים מהתור, עומדים מולך ואומרים לך "*חזור לסוף התור אדיוט*"

עד כאן, זה הספיק לו להלילה, ארתור מסתובב והולך משם בחזרה אל מועדון קורטני...

כעבור כחצי שעה, ארתור מגיע בלי קשיים מיוחדים בחזרה למועדון קורטני אקט. המועדון סגור ברובו. הוא נכנס דרך הכניסה האחורית ורואה כמאה אנשים פרושים במרחב הגדול של הקומה הראשונה. האורות עמומים ויש תחושה של פאב ולא של דיסקו במקום.

\*\*\*\* סצנה הסתיימה \*\*\*\*