Warhammer II

## Prolog - Nuln 03. Ulriczeit - 2502 CL

     Hraběnka Emmanuelle von Liebwitz se dívala z vitráže svého pokoje v paláci na město Nuln rozprostírající se pod ním.

     Její město Nulnu. To ona byla zvolena císařem, aby ho chránila a pečovalo o něj, jako o perlu.

     Ano, Perla jihu. Klenot impéria. Taková mělo její město donedávna přízviska. Ale teď? Ani ne za jeden měsíc, zde propukly nepokoje, začaly se objevovat kulty krvavých bohů a dokonce nekromanceři. Pak vypukl mor, jaký tu nebyl přes dvě stě let. A nakonec invaze skaveního národa. Jak dlouho zde museli žít pod jejich nohama? Roky? Desetiletí?
     Hraběnka se při pohledu na hořící město otřásla.

     „A všechno to začalo jedinou kometou na nebi,“ pronesla hraběnka do ticha pokoje a usrkla ze stříbrného poháru červeného vína.
     Tíživé ticho pokoje se smutným výhledem na ničené město náhle prolomil zvuk ocelových plátů, jak se zvedl z čalouněného křesla lord Rickard Aschaffenberg a ve své naleštěné zdobené zbroji a vojenských botách došel rázným krokem až k oknu, kde stála hraběnka připomínajíc dekadentní sochu zlomené ženy.
     „Madam,“ srazil okované paty svých bot lord Aschaffenberg a naznačil úklonu, „s kometou nic udělat nemohu, ale slibuji vám, že tohle město nepadne do žádných špinavých krysích pracek!“

     Hraběnka jeho snahu o povzbuzení oplatila předstíraným úsměvem: „Já vím, že ne Herr maršál. Na vás se mohu vždy spolehnout. Jak si tedy stojíme?“ zeptala se hraběnka i když nechtěla znát odpověď.

     Lord Aschaffenberg se znovu energicky uklonil: „Odrazili jsme útoky těch krysích oblud ve všech důležitých místech. Městské sýpky byly zachráněny i když ta verbež sežrala minimálně polovinu veškerých zásob. O Morrovy zahrady se postarali kněží a Černá garda.“

     „A univerzita?“ zeptala se hraběnka a podívala se opět z okna.

     „Zdá se, že mágové si s tou verbeží poradí,“ pokusil se uklidnit hraběnku lord Aschaffenberg ale jeho slova náhle přehlušila mohutná exploze, která na výjevu z okna vykreslila ohnivý sloup sahající vysoko do nebe.

     „Tedy, s drobnými ztrátami se samozřejmě musí počítat,“ lehce znejistěl maršál. „Ale jinak boje v ulicích vyhráváme, mylady.“

     „A templáři Sigmarova chrámu?“ pronesla konečně poslední otázku hraběnka.

     Lord Aschaffenberg zaskřípal zuby: „Nemůžeme s jistotu vědět, kam až korupce Herr Kriegera sahala, mylady. Bez řádné prověrky nemůžeme vědět, komu věřit a komu ne.“

     „Má paní,“ ozval se jemný mužský hlas patřící nenápadné postavě stojící u dveří a vše prozatím sledující bez jediného pohybu nebo slova, „je jedna persona, která nám ještě můžeme být loajální.“ Ze stínu u dveří vyšel hubený muž se zastřiženým černým knírem a sčesanými vlasy dozadu, oděný do tmavé kožené zbroje se zdobenou dýkou u pasu.

     „A sice?“ obrátila hraběnka svoji pozornost k muži v kožené zbroji.

     „Kapitánka Anna Rosenhaus,“ odpověděl pevně muž s knírkem.

     „Pcha!“ zareagoval okamžitě maršál, „je to lovec čarodějnic, zrovna jako Krieger!“

     „Tak jest lorde Aschaffenbergu, ale Fräulein Rosenhaous byla společně s Grüberem první, která poukázala na možnou korupci ve vysokých místech Sigmarova řádu. Ba co víc, spolupracuje s nesourodou skupinou dobrodruhů, u kterých zatím nevíme přesný záměr. Víme však, že bojují proti silám Chaosu na straně Řádu,“ odpověděl klidným hlasem muž s knírkem a jeho černé oči propichovaly maršála, jako dýky.

     „Partička nájemných žoldáků, která jen pustoší město!“ zavrčel popudlivě lord Aschaffenbergu.
 „Trpaslíci, elfové, norskani? Tohle že má být důvěryhodná skupina našich zachránců?“

     „Jejich výčet činů mluví za ně, Herr maršál,“ odpověděl muž v kožené zbroji. „A mimoto, se jim povedlo vyřešit nejednu situaci, na kterou Vaši muži nestačili.“

Lord Aschaffenberg už dál nevydržel popichování, kterému se dostávalo od muže s knírkem a vyrazil proti němu odhodlaným krokem s rukou na jílci meče.

     „Meine Herren,“ zvýšila hlas hraběnka a rázem z ní spadl veškerý smutek a melancolie, které na ní ulpěly během vyhlídky na hořící Nuln. Zlomenou ženu zahalenou ve splínu vyměnil dominantní vůdce, jako mávnutím kouzleného proutku.

     Hraběnka přistoupila k maršálovi a položila mu ruku na hrudní kyrys pyšnící se krásnými rytinami a sázenými drahokamy: „Lorde Aschaffenbergu, já vím, že naším zachráncem budete jen a jen Vy. Ale chci se nimi setkat osobně, abych mohla posoudit, zda jim mohu věřit. Až nás Vy se svými muži zachráníte, vtrhne sem vedení templářů z Altdorfu a my musíme ukázat, že máme situaci pevně v rukou.“

     Maršál nespouštěl oči ze svého soka: „Jak si přejete mylady.“ Uklonil se lord Aschaffenberg a rázně vykročil z hraběnčina pokoje za svými povinnostmi.

     „A Vy, Spinnwebere,“ otočila se hraběnka na muže s knírkem, který za celou dobu na sobě nedal znát jedinou emoci, „Vy předejte informaci svým agentům, aby mi přivedli Rosenhaus a ty její pomocníky.“

     Spinnweberovi jen zacukal koutek. Pak se uklonil a zmizel dveřmi jako stín.

     \*\*\*

     Hraběnka Emmanuelle von Liebwitz se opět vrátila k vitráži a znovu se pohroužila do kakofonie tlumených zvuků hořícího města, kde právě probíhal boj na život a na smrt o každou ulici.

     \*\*\*