Poistenie

Poistenie alebo asekurácia je efektívna forma tvorby a prerozdelenia peňažných fondov, ktorú vykonáva poisťovňa na základe tzv. poistných vzťahov . Poistenie je prostriedok, ktorým sa straty niekoľkých poistených rozložia na všetkých poistených. 
Pri zmluvnom poistení uzatvárajú zmluvné strany, nazývané poisťovateľ (=poistiteľ, poisťovňa) a poistník,  poistnú zmluvu. Poistník následne platí poisťovateľovi poistné. Poisťovateľ preberá riziko a v prípade vzniku poistnej udalosti poskytne osobe nazývanej poistený (=poistenec) plnenie nazývané poistné plnenie. Poistený býva veľmi často totožný s poistníkom. Písomné potvrdenie o poistnej zmluve sa volá poistka.

SAP

Všetky poisťovne na slovenskom poistnom trhu zastupuje Slovenská asociácia poisťovní (SLASPO). Ako kontrolný orgán vystupuje Národná banka Slovenska (NBS).

Starovek

Ľudia sa poisťujú už približne 4000 rokov. Prvé záznamy o poistení sú zachované približne z roku 2500 pred Kr. zo starovekého Egypta, kde sa poisťovali stavitelia pyramíd a kamenári s cieľom pokryť náklady na pohreb v prípade smrti. V okolí roku 2000 pred Kr. sa v Babylone poisťovali majitelia karaván. Poistenie fungovalo len v rámci tejto komunity – išlo o vzájomné krytie škôd. Na Ázijskom kontinente sa ako prví začali poisťovať starí Indovia, kde si takto chcela kasta obchodníkov poistiť úvery. Napriek tomu, že Čína bola veľmi rozvinutá krajina a tamojší úradníci viedli záznamy o rôznych sférach ľudského života, poistné záznamy sa nezachovali, preto nevieme, ako sa táto oblasť v Číne rozvíjala. V prímorských krajinách pri Stredomorí, ako bola Fenícia alebo Grécko, sa v 10. storočí pred Kr. vyskytovali najmä námorné pôžičky, v ktorých poistenie fungovalo ako odmena za prepravu – ak loď do cieľa nedošla, obchodník nemusel poplatok za poistenie zaplatiť. V Aténach sa správy o poisťovaní začínajú približne v roku 400 pred Kr.

Stredovek

S rozvojom obchodu v 11. až 12. storočí najmä v Dánsku, Porýnsku a Slezvicku začali vznikať bratstvá (gildy), ktoré združovali kupcov, a cechy, ktoré združovali obchodníkov. V rámci nich sa navzájom kryli škody. V 14. storočí bola v Pise podpísaná prvá poistná zmluva, ktorá mala písomný charakter. V tom istom storočí sa v Taliansku a Anglicku začalo rozvíjať zaistenie. V 15. storočí v Holandsku vzniklo dôchodkové poistenie, do Anglicka sa dostalo o jedno storočie neskôr. V 17. storočí taliansky bankár Lorenzo de Tonti zaviedol poistenie závislé od priemernej dĺžky života. V rámci toho zaviedol pojem pravdepodobná dĺžka ľudského života, tiež označované tontiny.
Všetky poistenia ponúkané do tohto obdobia boli dobrovoľné a týkali sa len niektorých pracovných odvetví.

Obdobie Uhorska

V 14. storočí vznikajú postupne aj na území Slovenska bratstvá, cechy a gildy. Mali svoju vlastnú pokladnicu a členstvo v nich bolo na báze dobrovoľnosti. Vykonávali najmä charitatívnu činnosť a odškodňovali najmä škody spôsobené požiarom a prírodnými živlami. V 16. storočí vznikol tzv. Ríšsky policajný poriadok, ktorý sa zaoberal sociálnou pomocou. Pre získanie odškodnenia bole dôležité trvalé bydlisko.

Obdobie vlády Márie Terézie a Jozefa II.

Mária Terézia zaviedla tzv. Penzijné normály – bol to vlastne dôchodok, ktorý sa týkal štátnych zamestnancov. Vydala tiež Dekrét o mimoriadnych penziách a odmenách pre obľúbených radcov, dvorné dámy a úradníkov a ich rodinných príslušníkov. Financovala to zo svojho súkromného fondu. Tento dekrét neskôr jej syn, Jozef II., zmenil – mimoriadne penzie a odmeny boli vyplácané pri správnom vykonávaní povinností a za vernosť. Tieto financie vyplácala Dvorská komora. Jozef II. postupne zrušil mnohé cirkevné inštitúcie a z ich zhabaných majetkov vytvoril fondy, z ktorých boli vyplácané penzie učiteľom a duchovným. Neskôr rozšíril tento zoznam pomocou Dekrétu o dôchodkovom zabezpečení vojakov aj o vyslúžilých vojakov, invalidných vojakov a sirotách po vojakoch. Dekrét podobne zabezpečoval aj cirkevných predtaviteľov a učiteľov. Tí, a tiež ich rodinný príslušníci, mali nárok na starobný dôchodok a invalidný dôchodok.

Baníci a priemyselní robotníci

Od 16. storočia existovala v banských mestách tzv. bratská pokladnica, kam baníci prispievali určitou čiastkou zo svojho platu. Renta im bola vyplácaná v prípade choroby, úrazu, invalidity a v prípade smrti bola vyplácaná ich rodinným príslušníkom. Príspevok do pokladnice však bol dobrovoľný. To sa zmenilo v 19. storočí, kedy Banský zákon nariaďoval zriadiť takúto pokladnicu v každom banskom podniku a členstvo bolo povinné.
V 19. storočí sa po vzoru banských pokladníc začalo rozvíjať svojpomocné sociálne poistenie pre priemyselných robotníkov pre prípad choroby, úrazu, invalidity. Po desiatich rokoch existencie sa tiež stalo povinné. Od roku 1907 sa povinné úrazové poistenie rozšírilo aj na poľnohospodársku oblasť.

Obdobie hospodárskej krízy v tridsiatych rokoch

V dôsledku hospodárskej krízy, a tým súvisiacim poklesom miezd, sa znížil počet prispevateľov do sociálneho systému. Následne vznikali obrovské schodky v hospodárstve. Východisko pre túto situáciu bola Novela zákona o sociálnom poistení z roku 1934, v rámci ktorej sa napríklad zmenil vek odchodu do dôchodku (zo 65 rokov na 60 rokov) a znížili sa dávky v prvých dňoch liečenia. V tom istom roku vyšiel aj zákon o štátnom dozore nad poisťovňami a zákon o poistnej zmluve, kde sa zjednotili právne úpravy ČSR kvôli zahraničným poisťovniam.

Obdobie Slovenského štátu

Počas Slovenského štátu, teda od roku 1939 boli všetky české poisťovne prevedené pod nútenú správu a zlúčené do jednej poisťovne TATRA. Toto obdobie malo pre slovenský poistný trh veľký prínos – začala sa rozvíjať poistná veda, vznikali prvé učebnice poistnej matematiky. Vplyvom 2. svetovej vojny sa rozvíjalo aj zaistenie, čo je vlastne poistenie poistenia.

Po roku 1989

Po roku 1989 nastáva demonopolizácia poistného trhu, zanikol monopol, obnovila sa konkurencia na poistnom trhu. Nastal výrazný rozvoj poistných vied.