Žuráň

Pôvod názvu

Pôvod označenia kopca je vysvetľovaný rôzne. Môže mať základ snáď v slove šour, označujúcom krivosť, šikmosť. Žuráň by teda mohlo znamenať krivý, šikmý kopec. V miestnom nárečí sa zachoval výraz „chodit šórem“, teda „nakrivo“. V josefínskom katastri je Žuráň uvádzaný pod názvom Šorajn, pripomínajúci nemecké Schorain, Schurain, čo znamená hraničný kopec či pozemok. Vo francúzskych materiáloch sa v súvislosti s bitkou pri Slavkove objavuje aj pomenovanie Cisárove návršie či Napoleonov stôl.

Objav a dejiny výskumu

Archeologická lokalita, návršie mohylovitého tvaru, sa nachádza na katastri obce Podolí u Brna, po pravej strane cesty 1. triedy (bývalej „cisárskej“ cesty) v smere na Olomouc. V archeologickej literatúre je známa od roku 1853, kedy historik Peter rytier Chlumecký popísal objav, ktorý bol učinený pri hlbokej orbe nedlho predtým, začiatkom 50. rokov 19. storočia – narazilo sa na množstvo veľkých kameňov, drevené trámy a predovšetkým konské a ľudské kostry, nájdene boli zvláštne svietnikovité železné predmety. Nálezová situácia svedčila o tom, že na návrší bola objavená veľká kamenná hrobka s dreveným stropom (niektoré trámy niesli vyrezávanú výzdobu, napr. ornament trojnásobného pletenca), prekrytá veľkou mohylou. Zaujímavé je, že medzi nálezmi chýbali predmety, ktoré patria k štandardnej hrobovej výbave zomrelých – šperky v prípade ženského alebo zbrane v prípade mužského pohrebu. To viedlo k domnienke, že hrobka bola zrejme nedlho po uložení ostatkov vykradnutá.
K nálezu došlo v dobe, kedy archeologická disciplína (nielen) na Morave bola ešte v plienkach. Až v rokoch 1948–1950 bol na návrší vykonaný rozsiahly archeologický výskum, ktorý viedol Josef Poulík z vtedajšieho Štátneho archeologického ústavu v Brne (dnes Archeologický ústav AV ČR Brno). Pri ňom boli odkryté celkom tri mohyly a dva komorové hroby (I, II) z doby sťahovania národov. Jedna z mohýl skrývala kostrový hrob eneolitickej kultúry so šnúrovou keramikou, ďalšie potom prekrývali žiarové pohreby podolskej kultúry neskorej doby bronzovej. Výskum zistil aj predmety pochádzajúce z keltského žiarového hrobu, ktoré však neboli v pôvodnom uložení.
Pozornosť sa však sústredila predovšetkým na hrobové komory medzi mohylami. J. Poulík zistil, že hrobka č. I, nachádzajúca sa na východnej strane návršia, je hrob popísaný P. Chlumeckým. Šlo o impozantný priestor s rozmermi 4,5 x 4,5 m a hĺbkou 4 m; na jeho dne boli nájdené kosti piatich až šiestich koní, zvyšky spráchniveného dreva a ďalší železný svietnikovitý predmet, podobný nálezom z polovice 19. storočia. Ďalší komorový hrob č. II vo vzdialenosti cca 10 m smerom na SZ mal rozmery 490 x 670 cm a hĺbku cez 6 m; pri hĺbení hrobovej jamy bol porušený starší kostrový hrob, ktorý bol zistený v jej severnej stene. Žliabky pri severnej a južnej stene dokladajú konštrukciu prestrešenia, kolové jamky okolo hrobovej jamy potom sú interpretované ako pozostatky konštrukcie dreveného „domu mŕtvych“. Nálezy boli roztrúsené aj v zásype hrobu, čo svedčí aj o jeho vylúpení. Napriek tomu však tu boli nájdené predmety luxusného charakteru: zlomky pyxidy zo slonoviny s bohatou reliéfnou výzdobou s kresťanskou tématikou (postava kráčajúceho muža, nesúceho v ruke kríž, postava sediaceho muža s knihou v ruke, postava anjela s krídlami), vyrobené zrejme niekde v Sýrii na začiatku 6. storočia; zlomky nádob (dvoch pohárov a misky) z modrého a zeleného skla, na jednej z nich sú zvyšky zrejme gréckeho nápisu; strieborné nity zrejme z konského postroja; zlaté kovanie, zrejme z drevenej misky; zlaté nite, snáď pozostatky odevu zlatom pretkávaného, zrejme brokátu. Tieto predmety tvorili súčasť bohatej výbavy asi štyridsaťročnej ženy, ktorá bola pochovaná spolu s dvoma koňmi, ktorých kostry boli v hrobe nájdené rovnako.
Nad oboma hrobovými komorami bola vybudovaná obrovská kruhová stavba s priemerom cca 65 m a s výškou 14 m, ktorá mala vonkajšiu kamennú stenu (dochovala sa miestami do výšky až jedného metra; k stavbe bol použitý litavský vápenec z ložiska vzdialeného asi 4 km) rozčlenenú šiestimi priechodmi na šesť častí.

Datovanie

Celý tento komplex bol od začiatku zaradený do doby sťahovania národov; bližšie datovanie bolo dlho nejasné, lebo nálezy z Poulíkovho výskumu boli podrobne publikované a vyhodnotené až v roku 1995. Josef Poulík dospel v publikácii k záveru, že v hrobke bol pochovaný langobardský kráľ Wacho († 539) a že hrobku následne niekedy na konci 6. alebo na začiatku 7. storočia vylúpili Slovania.
J. Poulík však svoju štúdiu písal vo svojich takmer 85 rokoch, na záver svojej profesnej kariéry, ktorú venoval predovšetkým obdobiu Veľkej Moravy a zvlášť potom riadeniu Archeologického ústavu; novšie názory špecialistov na dotknuté obdobie sťahovania národov sú o niečo odlišné. Podľa nich nemožno s istotou povedať, kto vlastne bol v mauzóleu, resp. v oboch hrobových komorách pochovaný, lebo k tomu nálezový súbor, zdecimovaný vylúpením, neposkytuje dostatok informácií. Možno sa však napriek tomu dôvodne domnievať, že tu boli v dvoch časových horizontoch pochovaný príslušníci najvyššej vrstvy germánskej aristokracie, a to do hrobu I v 2. polovici 5. storočia a do hrobu II v 1. polovici storočia šiesteho.

Uloženie

Všetky nájdené predmety sú uložené v zbierkach Archeologického ústavu Moravského zemského múzea v Brne.

Bitka pri Slavkove

2. decembra 1805 došlo v okolí kopca k stretnutiu francúzskej armády cisára Napoleona I. so spojeneckými vojskami ruského cára Alexandra I. a rakúskeho cisára Františka I. V štrkovom lome v Horke na západnom úpätí kopca mal Napoleon v predvečer bitky, 1. decembra hlavný stan a prenocoval tu vo svojom koči. V ranných a dopoludňajších hodinách následujúceho dňa riadil bitku z vrcholu kopca. Odtiaľ dal o pol deviatej rozkaz k útoku na Pracké výšiny. Tu uvidel legendárne vychádzajúce le soleil d'Austerlitz – slavkovské krvavé slnko.