Ján Šmigovský

Osobný život a vojenská kariéra

Narodil sa v meste Brownsville (Pensylvánia) v USA v rodine slovenských vysťahovalcov. Jeho otec Jozef bol baník, matka Mária ženou v domácnosti. V roku 1905 sa celá rodina vrátila späť na Slovensko do obce Spišské Podhradie. Tu navštevoval Ján Šmigovský ľudovú školu, následne študoval na gymnáziu v Levoči. Po vzniku Česko-Slovenska sa vrátil do Spišského Podhradia, kde v roku 1923 úspešne absolvoval učiteľský ústav ziskom maturity. V roku 1924 začal študovať na vojenskej akadémii v meste Hranice.
Po absolvovaní vojenskej akadémie získal hodnosť poručík. V roku 1926 bol zaradený k pechote. Súčasne začal pracovať ako inštruktor na škole pre poddôstojníkov. Postupne vystriedal vojenské posádky v Hraniciach, Chomutove, Žiline, Čadci a Ružomberku. V roku 1939 po vzniku Slovenského štátu bol zaradený k Hlavnému veliteľstvu Hlinkovej gardy ako pridelenec Ministerstva národnej obrany. Tu zotrval zhruba 4 mesiace, keď bol na vlastnú žiadosť prevelený späť do armádnych útvarov. Počas svojho pôsobenia na Orave bol obvinený z trestného činu nešetrenia všeobecných služob­ných predpisov. Podľa obvinenia mal dávať civilným osobám (príslušníkom Hlinkovej gardy) pohonné hmoty a požičiavať vojenské vozidlá aj so šoférmi. V januári 1940 bol vzatý do väzby v Bratislave. Šmigovský svoje konanie obhajoval tým, že chcel upevniť spoluprácu medzi armádou a Hlinkovou gardou v novovzniknutom štáte. Súd ho odsúdil k podmienečnému trestu odňatia slobody v trvaní 8 mesiacov. V armáde tak zotrval. Postupne pôsobil v Trnave a Bratislave. Následne sa stal veliteľom výcvikového tábora v Lešti. Po vstupne Slovenska do vojny proti ZSSR na strane Nemecka bol súčasťou slovenskej armády, ktorá bojovala na území ZSSR. V Sovietskom zväze však ochorel na maláriu a dyzentériu. Vrátil sa teda späť na Slovensko, kde bol na začiatku roka 1944 vymenovaný za veliteľa pechotnej školy a mestskej vojenskej posádky v Nitre.
Ján Šmigovský nebol ako vojak nikdy členom žiadnej politickej strany.

Slovenské národné povstanie

29. augusta 1944 vypuklo Slovenské národné povstanie. Šmigovský však zrejme nemal o príprave povstania žiadne reálne a podrobné informácie. V ten istý deň bol Šmigovskému do Nitry doručený rozkaz generála Jána Goliana, ktorý v mene Veliteľstva pozemných vojsk v Banskej Bystrici vyzýval vojenské posádky na Slovensku, aby sa pridali k SNP. Tento rozkaz Šmigovský odmietol splniť a zostal verný vláde Jozefa Tisa. Mal označiť povstanie za vzburu pomýlených jedincov a oznámil, že aj s posádkou zachováva vernosť prezidentovi Tisovi a vláde v Bratislave. Následne mal rozhodnúť o zákaze predaja alkoholu v Nitre, zhromažďovania obyvateľov a nočného vychádzania. V rovnaký deň navštívilo Šmigovského ešte niekoľko delegácii dôstojníkov z rôznych posádok, ktorí mu dávali rôzne (často aj nepravdivé informácie) o vývine aktuálnych udalosti v snahe presvedčiť ho, aby sa pridal k povstaniu. Tieto informácie si Šmigovský overoval priamo u generála Ferdinanda Čatloša, ktorý mu mal prikázať, aby zostal na mieste. Následne mu generál Augustín Malár mal uviesť, že informácie, ktoré dostával počas 29. augusta nie sú pravdivé a že nepokoje budú čoskoro potlačené blížiacou sa nemeckou armádou.
1. septembra 1944 bolo Šmigovskému z Ministerstva národnej obrany oznámené, že nemecké vojsko odzbrojuje slovenské vojenské posádky so súhlasom samotného ministerstva a že toto vojsko sa blíži k Nitre. Na tieto informácie mal Šmigovský reagovať negatívne s tým, že nenechá odzbrojiť nitriansku posádku a nariadil bojovú pohotovosť a obranu kasární. Po príchode nemeckého vojska do Nitry toto zaujalo pozície pred budovou kasární, kde nemecký veliteľ začal vyjednávať so Šmigovským. Nemecký veliteľ poskytol Šmigovskému priestor, aby mohol kontaktovať ministerstvo obrany. V telefonickom hovore presvedčil Šmigovský tajomníka prezidenta Tisa Karola Murína, aby nedovolil nitriansku posádku odzbrojiť. Nemci nakoniec súhlasili a nitriansku posádku neodzbrojili, ako jedinú na Slovensku. Nemecké vojsko sa tak presunulo do Zlatých Moraviec. V nasledujúcich dňoch sa Šmigovský stretol s miestnym veliteľom SS, ktorého informoval o situácií povstania v okolí Nitry. Aj vďaka týmto informáciám sa Nemcom podarilo rýchlo obsadiť rozsiahle územia predovšetkým na Hornej Nitre. V ďalšom období mal Šmigovský v Nitre viacero prejavov, v ktorých bránil Nemcov a naopak útočil na SNP a povstalcov, sľuboval rýchle ukončenie povstania a potrestanie jeho účastníkov. Aj vďaka jeho podpore vlády vojnovej Slovenskej republiky a nepripojenia sa k SNP bol už 13. septembra 1944 povýšený na podplukovníka. Šmigovského rozhodnutia našli odozvu aj u Nemcov, ktorí mu zverili velenie nad všetkými vojenskými jednotkami v Nitre a to aj nemeckými. Neúspech povstania v Nitre bol veľmi nepríjemnou udalosťou pre SNP, keďže jedným z hlavných cieľov bolo oslobodenie politických väzňov (hlavne komunistov), ktorí boli väznení práve v nitrianskej väznici. K týmto sa tak mohlo dostať nemecké Gestapo.
5. septembra 1944 bol Šmigovský vymenovaný ministrom obrany Štefanom Haššíkom za veliteľa 1. pešieho pluku Domobrany, ktorej základom sa stala práve nitrianska posádka. Na tejto pozícií zotrval Šmigovský až do začiatku apríla 1945. Následne odišiel do Prahy za rodinou, kde zotrval až do konca vojny. Tu sa 5. mája 1945 zúčastnil Pražského povstania na strane povstalcov. Po skončení vojny sa Šmigovský rozhodol, že sa prihlási slovenským úradom. 24. mája 1945 bol zadržaný v Trnave a prevezený do Bratislavy.