google/wiki40b huggingface dataset:
Nikitaras

Pôvod

Narodil sa v dedine Nedusa (Megali Anastasova) v peloponézskom kraji Lakónia, blízko Sparty a Kalamaty. Jeho rodiana však pochádzala z peloponézskej Arkádie, z dediny Turkoleka, pri meste Megalopoli. Bol synovcom Theodorosa Kolokotronisa, vodcu Grékov vo vojne za nezávislosť.

Kariéra

Spoločne s Kolokotronisom pôsobil pred vypuknutím povstania v britskej armáde na Iónskych ostrovoch. V prvom roku povstania (1821) Nikitaras spoločne s Kolokotronisom velil armáde, ktorá dobyla mesto Tripolitsa, sídlo tureckého správcu Peloponézu. V Tripolitse sám Nikitaras zajal miestneho tureckého správcu. V najväčšej bitke pri Dervenakii, kde nakoniec Gréci porazili turecké vojská Mahmuda Dramaliho Pašu sa Nikitaras, spoločne s Papaflessasom a Dimitriosom Ypsilantisom zaslúžil o obsadenie strategického miesta na kopcoch, odkiaľ potom jeho vojsko napadlo Turkov. V tomto boji vraj Nikitaras bojoval naraz až s 5 mečmi a zabil veľké množstvo Turkov, preto si vyslúžil prezývku Turkofagos. Nikitaras bojoval v mnohých iných menších bitkách, ktoré sa odohrávali na Peloponéze, podľa niektorých správ stál Nikitaras aj za niektorými masakrami civilného moslimského obyvateľstva. Po oslobodení Grécka sa Nikitaras pridal na stranu premiéra Ioannisa Kapodistriasa, ktorý bol neskôr zvrhnutý a zabitý a tak aj Nikataras išiel do väzenia na ostrov Aigina. Neskôr bol však oslobodený, bol však už takmer slepý a svoj život dožil v Pireu.
Jazyk architektúry

Termín jazyk architektúry zaviedol anglo-americký architekt, teoretik architektúry a filozof Charles Jencks, ktorý bol významným predstaviteľom postmodernistického myslenia. Mnohokrát jemu samému je pripisovaný vznik a uvedenie do obehu výrazu postmodernizmus. Známy aj ako teoretik postmodernej architektúry.
V roku 1977 vydal knihu The Language of Post-modern Architecture (Jazyk postmodernej architektúry). Tento dokument bol reakciou na anonymitu a uniformizáciu internacionálneho štýlu a stal sa základom pre ďalší teoretický a praktický rozvoj postmodernej architektúry.
Charles Jencks presne vymedzuje hranice postmodernizmu tým, že postmoderným architektom uznáva iba tých, ktorí chápu architektúru ako jazyk.
Internacionálny štýl podľa neho používala príliš abstraktnú estetiku, ktorá sa takým spôsobom stala anonymnou, neschopnou vyjadriť skutočný význam architektonického diela. Pre podobné výrazové prostriedky budova stratila svoju schopnosť nadviazať kontakt s pozorovateľom. Nevytvorila sa teda komunikácia, ktorá je podľa Charlesa Jencksa nevyhnutná. Dôraz kládli na interakciu architekta s užívateľom. Komunikácia sa vytvára pomocou znakovej sústavy nesenej architektonickými dielami. Lingvistický prístup používal dávno nepoužívané významy, z histórie vyberali slová, ktoré nám v pamäti vyvolávajú svoje niekdajšie obsahy.
Táto sústava sa nazýva jazyk architektúry. Slovami, ktoré tvoria základ tohto jazyka sú typologické prvky architektúry: okno, dvere, stĺpy, priečky, oblúky atď. Aplikácia jazyka sa spájala s metaforickosťou, využívali náznaky, narážky a obrazy. V období funkcionalizmu slová ako oblúk, klenba, tympanón boli zakázané. Slovník ktorý dovtedy používala moderna, bol redukovaný a obmedzený na minimum, sa stal cudzí a vlastne nezrozumiteľný prostému vnímateľovi. Jazyk prestal fungovať.
Okrem Jencksa sa neskôr viacerí autori venovali skúmaniu kvalít, ktoré spodobujú architektúru, prípadne ju vyjadrujú. Robert Venturi zložitosti a protikladnosti, Adolf Loos ornamentálnosti, Rem Koolhaas veľkosti, s viacerí pravdivosti, estetike či funkčnosti, ktoré patria k základným pojmom alebo výrazovým prostriedkom ktoré architektúra spodobuje.
Peter Zůbek

Reprezentácia

V česko-slovenskej reprezentácii odohral 8 zápasov, a strelil 2 góly.
Po vzniku slovenskej reprezentácie sa zúčastnil jej prvého turnaja vo francúzskom Rouene vo februári 1993. Slovenská výprava pricestovala do dejiska podujatia kvôli nepriaznivému počasiu až tesne pred začiatkom prvého zápasu s Francúzskom, ktorý sa skončil remízou 2:2. Ďalšie dve stretnutia s B-výbermi Ruska a Švédska Slovensko prehralo, na turnaji obsadilo posledné miesto. Peter Zůbek hral v útoku s bratom Pavlom a Vlastimilom Plavuchom. V slovenskej reprezentácii spolu odohral 6 zápasov, strelil 3 góly.

Ďalšie pôsobenie

Po ukončení hráčskej a trénerskej kariéry ostal žiť v meste Fredrikstad do leta 2011, odvtedy býva v Košiciach kde pracuje v stavebnej firme. Je ženatý, s manželkou Zuzanou majú synov Petra a Tomasa.
Jordánsko

Dejiny Jordánska

Od 9. storočia pred Kr. Jordánsko ovládali Asýrčania, Peržania a Babylončania. Neskôr sa stalo súčasťou Rímskej ríše.
V 7. storočí sa tu usídlili moslimskí Arabi, čo viedlo ku križiackym výpravám. Arabom sa podarilo kresťanov z krajiny vytlačiť.
V 16. storočí sa krajina stala súčasťou Osmanskej ríše. Tí krajinu ovládali až do 1. svetovej vojny. Po vojne sa krajina dostala do správy Britov. Tí tu v roku 1921 vytvorili Zajordánsko, v roku 1923 Transjordánsko.
V roku 1946 získalo Jordánsko nezávislosť, ale už v roku 1948 bojovalo v arabsko-izraelskej vojne, v ktorej získalo územia za riekou Jordán.
V roku 1967 po vypuknutí novej vojny o Západný breh prišli. Oblasť spravuje Izrael.
Na konci 80. rokov v iracko-iránskom konflikte sa Jordánsko priklonilo na stranu Iraku.
V roku 1988 sa kráľ Husajn bin Talál vzdal Západného brehu Jordánu v prospech OOP.
V 90. rokoch pri operácii Púštna búrka zachovalo neutralitu, následkom čoho sa zlepšili vzťahy s Izraelom a podpísalo mierovú dohodu. Na Západnom brehu vznikla obmedzená autonómia.

Podnebie a geografia Jordánska

Na pobreží Mŕtveho mora je stredomorské podnebie. Na zvyšku územia typické púštne, keďže až 95 % územia tvorí púšť a polopúšť. Zrážková činnosť je veľmi malá.
Krajinou preteká rieka Jordán. Na západe krajiny sa nachádzajú vysoké vápencové kopce. Na juhu krajiny sa nachádza najvyššia hora Džabal Ran 1 754 m n. m.
Krajina je rozdelená do 12 oblastí. Najväčším mestom je hlavné mesto Ammán, v ktorom žije tretina obyvateľstva. Ďalšie väčšie mestá sú Aqaba – prístav na pobreží Červeného mora, Irbid, Jerask a Kerak s nádhernou križiackou citadelou z roku 1142.

Hospodárstvo

Aj keď v roku 1967 prišlo Jordánsko o časť poľnohospodárskej pôdy, pestujú tabak a južné ovocie.
Najvyššie príjmy pre krajinu zabezpečujú fosfáty, finančníctvo a turizmus.
Medzinárodné letisko Carrasco

História

Pôvodný terminál letiska, ktorý v súčasnosti slúži ako terminál pre nákladnú dopravu, bol otvorený v roku 1947.
V roku 2003 uruguajská vláda odovzdala administráciu, prevádzku a údržbu letiska súkromnej spoločnosti Puerta del Sur S.A, ktorá odvtedy realizovala viaceré významné investície.
V roku 2007 bola začatá výstavba nového terminálu, ktorý je umiestnený v blízkosti dráhy 06/24. Terminál bol navrhnutý rodákom z Uruguaja, architektom Rafaelom Viñolym. Kapacita predstavuje tri milióny cestujúcich ročne, pre terminálom sa nachádza parkovisko pre viac ako 1200 áut. Budova má osobitné poschodia pre prílety a odlety, vyhliadkovú terasu a je navrhnutá tak, aby bolo možné rozšíriť kapacity na 6 miliónov cestujúcich za rok.
Dráha 06/24 bola predĺžená na 3200 metrov, čo umožňuje letisku prijímať diaľkové lety z U.S.A. a Európy. Druhá dráha 01/19 bola predĺžená na 2250 metrov.
Letisko má priame spojenie so všetkými významnými letiskami Latinskej Ameriky, Miami a Madridom.
Prenosové médium

Výraz prenosové médium alebo nosné médium je preklad z anglického výrazu transmission media. Ide o materiál (čiže hmotu alebo substanciu) ľubovoľného skupenstva, ktorý dokáže šíriť energiu. Ako príklad môže slúžiť vzduch pre prenos zvuku ako akustického signálu, čiže mechanických vĺn.
Ladislav Dúbrava

Životopis

Narodil sa v Gbeloch, okres Skalica, v roľníckej rodine.
 
Maturoval r. 1953 na gymnáziu v Skalici. V rokoch 1953 – 1957 vyštudoval matematiku a fyziku na Fakulte prírodných vied Vysokej školy pedagogickej v Bratislave. Už počas štúdia ako vedecká pomocná sila na katedre fyziky prejavoval veľké nadanie na vedeckú prácu. 
Po skončení vysokej školy namiesto určeného nástupu na Vyššiu školu pedagogickú v Banskej Bystrici musel z politických dôvodov pracovať rok ako robotník. Až potom mohol podľa svojej kvalifikácie nastúpiť dráhu stredoškolského profesora matematiky a fyziky. Pôsobil na stredných všeobecnovzdelávacích školách a gymnáziách v Dunajskej Strede (1959 – 1962, 1964 – 1971), Veľkom Mederi (vtedajšie Čalovo, 1962 – 1964) a Šamoríne (september–december 1971). Postgraduálne absolvoval štúdium matematickej štatistiky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Bol rozhľadeným stredoškolským učiteľom, uznávaným odborníkom v metodike fyziky, agilným organizátorom študentskej odbornej činnosti, spolupracovníkom vedeckých a metodických inštitúcií (Katedra experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulty UK, Pedagogický ústav v Bratislave), organizátorom a popredným funkcionárom Fyzikálnej olympiády (predseda okresného výboru až do smrti, člen krajského výboru), pracoval v Klube fyzikov a v miestnom odbore Matice slovenskej. V rokoch tzv. normalizácie sa znovu stal politicky nepohodlným a musel opustiť učiteľské zamestnanie. Od r. 1972 až do smrti pracoval ako odborný a neskôr ako vedecký pracovník Ústavu hydrológie a hydrauliky SAV v Bratislave. V tomto zamestnaní pôsobil v školskom roku 1973/74 ako externý učiteľ na katedre matematiky Vysokej školy ekonomickej v Bratislave. Bol nositeľom mnohých vyznamenaní a čestných uznaní. Bol členom JSMF, ČSVTS a Matice slovenskej. 
Zákerná choroba ho po krátkom útoku zdolala 3. septembra 1982 v Dunajskej Strede.

Práca

Vo výskumnej práci sa zaoberal problémami turbulencie vody v otvorených korytách a vývojom a aplikáciou fyzikálno-matematických metód na zisťovanie charakteristík turbulencie. Podieľal sa aj na riešení praktických problémov vodného diela na Dunaji pri Gabčíkove, vodného diela Kraľová na Váhu pri Kráľovej, na príprave expedičných meraní v povodí Bodrogu a Hornádu. Publikoval ako autor a spoluautor 13 vedeckých prác, obhájil r. 1982 kandidátsku dizertačnú prácu, prednášal na medzinárodných vedeckých podujatiach, stál pred záverom rigorózneho konania, ktoré prerušila smrť. Výsledky vedeckej práce boli posmrtne publikované v knihe Energetická bilancia turbulentného prúdu (Veda, Bratislava 1988, spoluautor S. Vajcik) a o. i. ocenené na medzinárodnom sympóziu na Chemicko-technologickej fakulte SVŠT v Bratislave r. 1986.
Horné Hámre

Polohopis

Obec leží na styku Pohronského Inovca a Vtáčnika v doline potoka Kľak.

Dejiny

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1391. Patrila hradnému panstvu Revište, od 17. storočia bola v správe Banskej komory v Banskej Štiavnici. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne spracovaním rudy v okolitých banských mestách. Za prvej ČSR poľnohospodárstvom.
Kaufland

História firmy

Firma bola založená v roku 1930, keď Josef Schwarz vstupuje ako spoločník do veľkoobchodu s tropickým ovocím Lidl & Co. Následne dochádza k premenovaniu spoločnosti na obchodnú značku Lidl & Schwarz KG. V súčasnosti spoločnosť prevádzkuje obchody pod názvom „Kaufland“, „KaufMarkt“ a „Handelshof“. K otvoreniu prvého veľkého samoobslužného obchodného domu pod menom Kaufland došlo roku 1984 v Neckarsulme. Hypermarkety a samoobsluhy sú väčšinou postavené na ploche od 2 500 do 12000 m2.

Firma v kocke

Ústredie firmy Kaufland Dienstleistung GmbH & Co. KG so sídlom v Neckarsulme sa nachádza v okrese Heilbronn v spolkovej krajine (Bádensko-Württembersko). Firma je zapísaná v obchodnom registri v Heilbronne.
Firma má právnu formu GmbH & Co. KG (spoločnosť s ručením obmedzeným a spoločenská komanditná spoločnosť – zvláštna právna forma v Nemecku) (niekedy tiež Limited & Co. KG), ktorá sa v Nemecku považuje za výhodnú najmä vzhľadom na obmedzené ručenie.
Prvá predajňa pod názvom Kaufland bola otvorená roku 1984 v Neckarsulme. Firma má v Nemecku celkovo 500 predajní.

Kaufland na Slovensku

Spoločnosť Kaufland vstúpila na slovenský trh v roku 2000 otvorením svojej prvej predajne v Poprade. V roku 2013 mal Kaufland na Slovensku už 50 predajní. Najviac predajní na území jedného mesta, má v Bratislave a to 7 a v Košiciach 3 predajne.

Reklama

Podobne ako ostatné obchodné reťazce firma pre každý hypermarket vydáva a zadarmo do domácností v okolí doručuje rovnomenný reklamný týždenník K-Kaufland (vydania sú upravené pre každý okres vrátane pridanej miestnej reklamy iných regionálnych podnikov) a prevádzkuje svoje internetové stránky. Ďalej vydáva 1 – 3x ročne pre celú sieť svojich obchodov interný, tiež nepredajný časopis Náš Kaufland špeciál, v ktorom predstavuje okrem iného nové filiálky, históriu firmy a vedúcich pracovníkov spoločnosti.
Zákon zachovania hmotnosti

Zákon zachovania hmotnosti v roku 1748 ako prvý definoval ruský chemik Michail Vasilievič Lomonosov a nezávisle od neho v roku 1774 francúzsky chemik Antoine Laurent Lavoisier.

Zákon zachovania hmotnosti pri chemických reakciách

"Hmotnosť látok vstupujúcich do chemickej reakcie (reaktantov) sa rovná hmotnosti látok, ktoré chemickou reakciou vzniknú (produktov)." Definovali ho nezávisle od seba Michal Vasilievič Lomonosov a Antoine Laurent Lavoisier, pričom pochádzali z úplne iných pomerov. Lomonosov žil na ruskom vidieku v chudobnej rodine, zatiaľ čo Lavoisier bol parížsky šľachtic z bohatej rodiny.
Švábovce

Prírodné pomery a poloha obce

Švábovce ležia v západnej časti Spišskej kotliny, vyplnenej ílovcovo – pieskovcovitým súvrstvím centrálno-karpatského flyšu s vložkami dobyvateľných, oxidokarbonických mangánových rúd. Obec leží v nadmorskej výške 620 m, nadmorská výška chotára sa nachádza v rozmedzí 596 – 805 m.

Prvá písomná zmienka

Obec sa prvýkrát spomína v liste ostrihomského arcibiskupa Filipa z 29.novembra 1278, v ktorej vystupuje aj farár Tomáš zo Šváboviec (villa Sweui), ako jeden z členov Bratstva farárov 24 spišských miest, čo dokazuje existenciu kostola už v 13. storočí. Dodnes stojaci ranogotický chrám zasvätený v súčasnosti Kristovi Kráľovi datujú odborníci do druhej polovice 13. storočia. Odpis spomínaného listu sa nachádza v listine z roku 1427, týkajúcej sa dohody medzi spišským prepoštom Jurajom z Kežmarku a Bratstvom farárov 24 spišských miest ohľadom desiatku. Je uložená v Štátnom oblastnom archíve v Levoči.

13. storočie – 1526

O tom, že Švábovce už v 13.storočí mali významné postavenie a patrili do kráľovského Domu, hovorí listina z roku 1294, podľa ktorej Arnold, syn demetrika zo Spiša, vymenil hrad Plaveč, ktorý sám postavil, za majetok Švábovce (villa Suap) s kráľom Ondrejom III. Prímeno Šváby získala Arnoldova rodina podľa názvu osady. Takto došlo začiatkom 14. storočia k vyčleneniu vetvy Švábyovcov z pôvodného rodu Hrhovských (Gorgeyovcov), jedného z najstarších na Spiši. Rod Švábyovcov sa neskôr rozčlenil na dve vetvy. Centrom jedného rodu sa stali Švábovce a druhého Slovenská Ves.

Osobnosti

Z dediny pochádza významný slovenský vedec – Michal Korenko z Oddelenia taveninových sústav Ústavu anorganickej chémie SAV v Bratislave.
Starostom obce, zvoleným v komunálnych voľbách v roku 2002 a opakovane v roku 2006, je Ján Mlynár z ĽS-HZDS.
Zo Šváboviec pochádza slovenský reper Zverina.
Parič

História

Bol postavený v 13. storočí, pravdepodobne po tatárskom vpáde do oblasti. Prvá zmienka je v darovacej listine z roku 1327, kde je nazývaný Castrum Parys. Roku 1684 bol dobytý povstaleckým vojskom Imricha Thökölyho a o dva roky neskôr bol vyhodený do vzduchu strelným prachom. Roku 1786 boli jeho zvyšky použité ako stavebný materiál pre barokový zámok rodu Andrássyovcov. Posledné dielo skazy na ňom dokonala československá a sovietska armáda v druhej polovici 20. storočia, ktorá si z neho urobila cvičnú strelnicu. Dnes z neho zostala len jedna stena.
Toul (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 30,59 km². Najvyšší bod je položený 400 m n. m. a najnižší bod 200 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 16 002 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Personál (Uhorsko)

Personál alebo osobník (lat. personalis, maď. személynök) patril k najvýznamnejším krajinským hodnostárom v Uhorsku. Je historicky najmladší, funkcia personála sa vytvorila v 15. storočí (1464).
Hodnosťou personála bol poverený osobitne jeden človek, zastupujúci osobnú prítomnosť kráľa na súde (personalis presentie regie in iudicis locumtenens). Pôvodne túto činnosť od 14. storočia vykonával tajný kancelár. Avšak v dôsledku vyťaženosti tajného kancelára vlastným úradom bola táto funkcia prenesená na nového funkcionára, personála.
Úlohy personála spočívali vo výkone sudcovských právomocí. Predsedal personálskemu súdu. V jeho kancelárii pôsobili dvaja protonotári, ktorí vybavovali súdne spisy, týkajúce sa personálskeho súdu. Personálsky súd tvorili pôvodne šľachtici vyberaní spomedzi tých, ktorí žili na kráľovskom dvore. Neskôr členov súdu menoval kráľ zo zástupcov prelátov, magnátov a ostatnej šľachty. Personál bol opatrovateľom kráľovskej súdnej pečate, bol tiež členom kráľovskej rady. Sídlom personála bol Budín.
Zákonný článok 8 z roku 1486 menuje personála zástupcom tajného kancelára a stavia ho na tretie miesto v Uhorsku v poradí hlavných sudcov kráľovstva. Kým v 15. storočí boli personálom duchovné osoby, od 16. storočia je funkcia v rukách neklerikov. Prvým neklerikom vo funkcii personála bol Štefan Verbőci.
Personál mal na starosti aj správu niektorých slobodných kráľovských miest, ktoré sa preto nazývali aj personálskymi. Boli to Stoličný Belehrad, Ostrihom, Levoča.
Po roku 1526 funkcia personála nezanikla, personál sa stal trvalým členom miestodržiteľskej rady. Roku 1608 sa stal natrvalo predsedom dolnej tabule uhorského krajinského snemu. V rokoch 1671-1680, po nastolení gubernia, sa stal jedným zo štyroch predstaviteľov uhorských stavov, ktorí boli členmi guberniálnej rady. Až do roku 1848 mu zostala právomoc v oblasti súdnictva.
Dubhe

Dubhe (α Ursae Majoris) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Veľká medvedica. Je súčasťou The Plough (tiež známeho ako Big Dipper - skupina siedmich najjasnejších hviezd tohto súhvezdia). Taktiež je najsevernejšou z pointers, čo sú dve hviezdy v súhvezdí Veľký voz, spojením ktorých vedie myslená čiara, ukazujúca na Polárku.
Názov tejto hviezdy pochádza z arabského slova „medveď“, dubb, zo spojenia ظهر الدب الاكبر aż-żahr ad-dubb al-akbar „chrbát Veľkého Medveďa“.
Dubhe je vyvinutá hviezda, spaľujúca hélium, vzdialená od Zeme 124 ly. Je to hviezda typu K s povrchovou teplotou 4500 K a s približne 300 krát väčšou svietivosťou ako má Slnko. Je to zložená hviezda, obieha ju spoločník z hlavnej postupnosti vo vzdialenosti 23 AU, ako aj iná dvojhviezda vo vzdialenosti 8 000 AU.
Štefan Kýška

Životopis

V roku 1925-1932 absolvoval štátnu reálku v Žiline, pedagogickú kvalifikáciu získal na Učiteľských ústavoch v Turčianskych Tepliciach a v Banskej Bystrici (1932), 1948-1949 študoval francúzštinu, nemčinu a slovenčinu na Pedagogickej fakulte UK v Bratislava (nedokončil). V roku 1932-1948 pôsobil ako učiteľ na ľudových a meštianskych školách, 1948 na učňovskej škole v Žiline, 1948-1949 redaktor vydavateľstva Práca v Bratislave, 1949-1968 prekladateľ v slobodnom povolaní.
Plodný prekladateľ, ktorý od roku 1947 na vysokej umeleckej a jazykovej úrovni pretlmočil do slovenčiny 75 titulov beletrie i odbornej športovej literatúry, najmä z angličtiny a nemčiny, príležitostne aj z francúzštiny, taliančiny a iných jazykov. Pri prekladaní z angličtiny sa zameral na ľahšie beletristické žánre, predovšetkým detektívnu, dobrodružnú a cestopisnú literatúru (osobitne sa venoval dielu Jacka Londona), menej na spoločenské romány. Z nemčiny sa sústredil hlavne na prekladanie športovej himalájskej a horolezeckej literatúry, tejto problematiky sa týkali aj jeho preklady z francúzštiny a taliančiny.
Západoslovenská energetika

História

Prvá elektráreň na území Slovenska bola uvedená do prevádzky v roku 1884 v mlyne S. Ludwiga v Bratislave. Ustanovujúce valné zhromaždenie spoločnosti Západoslovenská Elektrárna sa uskutočnilo 20. decembra 1921. Spoločnosť nadobudla právnu formu 1. júna 1922. V rámci príprav na privatizáciu sa v roku 2001 sa ZSE stala akciovou spoločnosťou. Privatizáciu uzavreli zástupcovia vlády SR a koncernu E.ON Energie so sídlom v Mníchove podpisom zmluvy o prevode 49 % akcií ZSE na E.ON Energie 19. novembra 2003. Cena tohto podielu je stanovená na 330 miliónov eur. Na základe európskej energetickej legislatívy, ktorá má zabezpečiť nediskriminatívne podmienky na trhu s energiami došlo v júli 2007 k právnemu rozčleneniu (unbundlingu) spoločnosti, v rámci ktorého vznikli dcérske spoločnosti ZSE Energia, a.s., ako obchodník s energiami a samostatný prevádzkovateľ distribučnej siete, ZSE Distribúcia, ktorá sa neskôr premenovala na Západoslovenská distribučná, a.s.

Predaj energií

ZSE je tradičným dodávateľom elektrickej energie na Slovensku. Pri historickom rozdelení Slovenska na Západ, Stred a Východ bola spoločnosť dodávateľom na území Západného Slovenska, t.j. na území Bratislavského, Trnavského, Nitrianskeho a Trenčianskeho kraja. Spoločnosť je ustanovená Úradom pre reguláciu sieťových odvetví ako dodávateľ poslednej inštancie dodávať elektrickú energiu v prípade, že iný dodávateľ nie je schopný plniť si svoje záväzky. Túto úlohu spoločnosť plnila v prípade ukončenia pôsobenia spoločností PBPT Holding alebo Vaša Energia.
Bermering

Poloha

Obec má rozlohu 5,73 km². Najvyšší bod je položený 282 m n. m. a najnižší bod 229 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 241 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Romans-lès-Melle

Poloha

Obec má rozlohu 8,91 km². Najvyšší bod je položený 124 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 675 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vít Koziak

Štúdium

V rokoch 1992 – 1997 absolvoval magisterské štúdium v odbore história – anglický jazyk a literatúra na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v rokoch 1997 – 1999 dvojročné postgraduálne štúdium na Inštitúte medzinárodných vzťahov pri Katedre medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Postgraduálne študoval tiež na Centre d’études européennes de l’Institut international d’administration publique v Štrasburgu (2001) a na University of Oxford (2001 – 2002).

Profesijná kariéra

V rokoch 1999 – 2003 pracoval na Odbore západnej Európy a severnej Ameriky Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky (MZV SR). Od júla 2003 do augusta 2007 bol tretím tajomníkom veľvyslanectva SR v Paríži, kde boli jeho primárnou oblasťou záujmu európske záležitosti.
V rokoch 2007 – 2009 pôsobil na MZV SR ako tajomník Sekcie medzinárodných organizácii a rozvojovej pomoci, ktorá bola v roku 2008 pretransformovaná na Sekciu globálnych výziev, ľudských práv, Organizácie Spojených národov a ostatných medzinárodných organizácií. Od júla 2009 do júla 2013 zastával funkciu prvého tajomníka veľvyslanectva SR vo Washingtone, kde sa venoval primárne ekonomickej diplomacii a americko-slovenským obchodným vzťahom.
Od augusta 2013 do augusta 2018 pôsobil v Kancelárii prezidenta SR Andreja Kisku, kde zastával funkciu zástupcu riaditeľa (august 2013 – jún 2015) a riaditeľa Odboru zahraničnej politiky (júl 2015 – august 2018, v období júla až septembra 2014 úradujúci riaditeľ odboru). 5. septembra 2018 nastúpil do funkcie mimoriadneho a splnomocneného veľvyslanca SR v Kanade.