Drienčanský kras

Drienčanský kras územie bolo v roku 2004 zapísané do národného zoznamu navrhovaných území európskeho významu s rozlohou 1719,96 ha. Patrí pod správu CHKO Cerová vrchovina. Nachádza sa v okresoch Rimavská Sobota a Revúca v Banskobystrickom kraji. Patrí do katastrálnych území obcí: Rybník, Hrušovo, Slizké, Striežovce, Kyjatice, Potok, Ratkovská Lehota, Španie Pole, Lipovec, Drienčany.

Dejiny

Prvý opis prostredia publikoval v roku 1808 Ladislav Bartholomaeides. V jeho diele sa spomínajú krasové útvary v okolí Španieho poľa, Slizkého a Hrušova. Opísal aj dve drienčanské jaskyne pod názvami Kis-Lyuk a Magyar-Lyuk. Tieto dve jaskyne spomína aj geograf János Hunfalvy a zmienka o nich sa nachádza aj v monografii Gemera-Malohontu. V roku 1820 Gábor Szentmiklóssy pri hľadaní zlata v Chvalovskej jaskyni vykopal 13 ľudských kostier. Neskôr využíval jaskyňu ako vínnu pivnicu. V roku 1919 navštívil územie aj zoológ Elemér Bokor a popísal nový druh (vtedy ako poddruh) Duvalius geomoeriensis. Koncom prvej polovice 20. storočia robil na území geomorfologický výskum Sándor Láng a krasové územie v okolí Hrušova, Slizkého a Španieho poľa označil za najkrajšie v širšom okolí. V roku 1954 bol vykonaný podrobný speleologicko-archeologický výskum Chvalovskej jaskyne pod vedením Juraja Bárta. Boli tu objavené zvyšky kyjatickej keramiky, ľudských kostí, zuby medveďa jaskynného a napodobeniny uhorských denárov. Začiatkom druhej polovice 20. storočia realizoval výskum chvostoskokov zoológ Juraj Paclt. V roku 1971 bola Jozefom Gaálom založená jaskyniarska skupina v Rimavskej Sobote, ktorá sa zamerala práve na oblasť Drienčanského krasu. V roku 1972 bola touto skupinou objavená Frontová jaskyňa a v roku 1976 Jaskyňa pri Holom vrchu. Koncom 70. rokov sa akcie skupiny rozšírili na všestranný vedecký výskum zameraný na krasové javy, mineralogický výskum krasu, výskum speleofauny a flóry krasového územia. V roku 1980 bola objavená jaskyňa Dúbravica a v roku 1991 jaskyňa Nad Kadlubom. V 90. rokoch 20. storočia sa na území riešil projekt Geoekodiverzita Drienčanského krasu a jej záchrana in situ, ktorý výrazne obohatil poznanie prírody daného územia. Výsledky boli zosumarizované a publikované v monografii Príroda Drienčanského krasu (Klimnet et al., 2000)

Geológia a geomorfológia

Územie je tvorené prevažne vápencami, ktoré vznikali začiatkom mezozoika. Koncom mezozoika a začiatkom kenozoika boli nasunuté na podložné bridlice z turnaika. V paleogéne boli následne prekryté vápencami, ktoré vznikli ako pozostatok morského pobrežia. Počas neogénneho vulkanizmu bolo územie pokryté andezitmi. Krasovatenie územia prebiehalo prevažne v kvartéry vyzdvihovaním a zarezávaním sa vodných tokov do vápencového podložia.

Hydrológia

Drienčanský kras odvodňujú dva väčšie povrchové toky a to Blh zo západu a Drienok zo severovýchodu. Najvýchodnejšiu časť územia odvodňuje Banský potok, ktorý sa vlieva do Západného Turca do ktorého sa vlieva aj Drienok pri obci Rybník. Blh sa vlieva do Rimavy. Rimava aj Západný Turiec patria do povodia Slanej.
Na území sa nachádza väčšie množstvo prameňov a vyvieračiek. Medzi najväčšie patrí Hrušovský prameň s výdatnosťou až 15l/s. Ďalšie pramene sú napríklad prameň Pod Ridzoňom, Válovy, Horná, Stredná a Dolná Hlavina, Kadlub, Močidlá, Pri ústí, Lendojána, Pod Somárovými hrbmi a Pod studničkou. Zaujímavosťou sú aj krasové jazierka, ktoré vznikajú upchatím puklín, čím sa v krasových jamách zadržuje dažďová voda. Najstálejšie sú 4 krasové jazierka pri Drienčanoch. Na jar sa pravidelne zaplavujú vodou z topiaceho sa snehu, v lete sa premenia na mokrade a sčasti sa zamenia a na jeseň sa opäť naplnia vodou z jesenných dažďov. V minulosti bola snaha o ich odvodnenie avšak bez úspechov. Jedno podobné jazierko sa nachádza aj severne od Španieho Poľa.

Flóra

Prvý botanický záznam publikoval Richter v roku 1888, ktorý na tomto území našiel pérovník pštrosí (Mateuccia struthiopteris). Koncom 19. a začiatkom 20. storočia robila niekoľko zberov Textorisová medzi Španím Poľom a Slizkým, pričom uvádza nález hrachora sedmohradského (Lathyrus transsilvanicus). V roku 1892 sa Starý zmienil o výskyte hlaváčika jarného (Adonis vernalis). Zo xerotermných druhov sa v Drienčanskom krase vyskytujú napríklad hlaváčik jarný (Adonis vernalis), poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis), zlatovlások obyčajný (Crinitina linosyris), hadinec červený (Echium rusicum), horec krížnatý (Gentiana cruciata), ľan tenkolistý (Linum tenuifolium), kavyľ Ivanov (Stipa joannis), valdštajnka kuklíková (Waldsteinia geoides), silenka Sillingerova (Silene sillingeri), ometlina štíhla (Koeleria macrantha). Teplomilné druhy flóry boli zistené aj na andezitoch ako napríklad pýr sivý (Elytrigia intermedia), plamienok rovný (Clematis recta), oman srstnatý (Inula hirta), rebríček panónsky (Achilea panonica), hrachor čierny (Lathyrus niger), ruža galská (Rosa gallica).