google/wiki40b huggingface dataset:
Mäso

Charakteristika

Mäso patrí medzi najobľúbenejšie a najvyhľadávanejšie potraviny. Zo zdravotného hľadiska je cenené najmä pre obsah biologicky hodnotných bielkovín a látok budujúcich organizmus. Obsah plnohodnotných bielkovín kolíše od 16 do 20%. Z vitamínov mäso obsahuje najmä vitamíny skupiny B. Dodáva organizmu železo a fosfor.
Tučné mäsá, najmä bravčovina, majú vysokú energetickú hodnotu. Vnútornosti majú zas vyššiu biologickú hodnotu ako svalovina. Čím je mäso mastnejšie, tým je ťažšie stráviteľné. Mäso mladých zvierat je jemnejšie, mäso starších zvierat býva tvrdšie a ťažšie stráviteľné. Ľahká alebo ťažšia stráviteľnosť nezávisí len od druhu a veku zvierat, ale aj od „odležanosti“ mäsa a od spôsobu úpravy v kuchyni. Nijaké mäso — okrem mäsa rýb a vnútorností — by sa nemalo použiť hneď po zabití zvieraťa. Mäso z čerstvo zabitých zvierat totiž býva tuhé, ťažšie stráviteľné. Iba keď odleží, vyzrie, zmäkne, vtedy sa stáva ľahšie stráviteľným. Odporúča sa preto uskladniť ho v podchladenom mieste na 3 — 5 dní. V prostredí s vyššou teplotou a vlhkosťou sa mäso rýchlo kazí. Preto ho uskladňujeme v chlade a chránime pred muchami. Ak nemáme možnosť uschovať surové mäso v chlade (v chladničke alebo mrazničke), zabalíme ho do utierky navlhčenej octom a čo najskôr ho použijeme (najmä v letných mesiacoch).
Hovädzie mäso má svetločervenú až tmavočervenú farbu. Nie každé mäso z hovädzieho dobytka je rovnako kvalitné. Je nemalý rozdiel medzi mäsom mladých býčkov a starších kráv. Mäso mladých býčkov má svetločervenú farbu a skoro čisto biely tuk, mäso zo starších kusov dobytka má tmavočervenú farbu a tuk žltý. Každé hovädzie mäso sa odporúča nechať odležať aspoň na niekoľko dní, čím sa zamedzí jeho tuhosti. Ak chceme použiť čerstvé hovädzie mäso a chceme, aby bolo vláčnejšie, mäkšie, naložíme ho na 2—3 dni do nálevu (čiže ho marinujeme).

Uskladňovanie mäsa

Mäso pred uskladnením netreba opláchnuť vo vode. Mokré mäso totiž rýchlejšie podlieha skaze. Uskladňujeme ho iba v chladničke alebo v mrazničke. Ak sme na chate alebo inde v prírode a ak tieto “vymoženosti“ nemáme, mäso uschováme na kratší čas obložené pokrájanou cibuľou a zabalené do utierky namočenej v octe. Urobíme dobre, ak ho uložíme do prievanu. Ak je teplejšie počasie, pred uschovaním ho radšej narýchlo opečieme. Samo opečenie však nestačí, pretože vnútri mäso ostalo neprepečené a môže sa rýchlo pokaziť.
Mäsové výrobky a údené mäsa uskladňujeme voľne zavesené vo vzdušnej a dobre vetrateľnej komore. Pri uskladnení mäsových konzerv dbáme na to, aby teplota v komore nestúpala, a sledujeme, či konzervy nemajú bombáž, t. j. či nemajú vyduté veká a dná. Takéto konzervy zahodíme, sú nepožívateľné.
Albus (minca)

Albus (z lat. albus - biely) bola grošová minca s veľkým obsahom striebra razená v 14. - 16. storočí v niektorých mestských štátoch západného Nemecka (ako napr. Frankfurt, Kolín, Moháč, Trevír, Hesensko).

Etymológia označenia

Slovo albus pochádza z latinčiny a znamená biely. Práve vďaka vyššiemu obsahu striebra sa svojou svetlejšou farbou (bledosťou) diferencovala táto minca od zvyšných dobových mincí s menšou nominálnou hodnotou. Z tohto dôvodu sa denárom pridával prívlastok albus, teda denarus albus, alebo biely fénig (weißer Pfennig).

Historický vývoj platidla

Históriu tejto mince možno vystopovať až do polovice 14. storočia, kedy ju oficiálne zaviedol triersky arcibiskup Kuno II. von Falkenstein. Doložené záznamy o nej pochádzajú z menovej zmluvy medzi Trevírom a Kolínom uzavretej v roku 1372.
Časom sa označenia pre mincu (albus) stalo označením pre novú menu denarus albus menovej únie medzi Trevírom, Mainzom a Kolínom, odkiaľ sa albus ako mena šíril do ďalších priľahlých oblastí. 
Na averze tejto mince sa nachádzali najskôr kresťanské motívy (Krista, svätcov).
Reverz mince zdobil najčastejšie štít s erbom, v Meinzi to bolo napríklad vyobrazenie kolesa (Mainzer Rad, odtiaľ tiež označenie Raderalbus, ktorého hodnota sa rovnala jednému dvojšilingu /Doppelschilling/, teda 24 fénigom /Pfennigen/).
Po menovom edikte falcgrófa Wolfganga Wilhelma z 1. septembra 1620 o prepočítavaní cudzích mien na ríšske toliare /Reichstaler/ bol menový kurz pre vojvodstvá Jülich-Berg stanovený na 78 albov za 1 ríšsky toliar (Reichstaler), pričom 1 albus sa vymieňal za 12 halierov (Heller).
Počas tridsaťročnej vojny (1618 – 1648) strácala táto minca postupne na význame, až sa v 18. storočí používala už iba v regionálnom meradle (o. i. aj v Hessensku) ako drobná minca s malou hodnotou. V Jülich-Bergu sa napriek tomu albus v priebehu 18. storočia tešil stále veľkej obľube medzi obchodníkmi.

Súčasnosť

Albus sa v súčasnosti už nepoužíva ako platidlo ani ako mena v žiadnej krajine na svete. Má svoju už iba svoju numizmatickú hodnotu.
Anarchizmus bez prívlastkov

Pôvod

Tento postoj bol sformulovaný v roku 1889 v Barcelone Kubáncom Fernandom Tarrida del Marmolom. Smeroval svoje pripomienky ku komunistickým a kolektivistickým anarchistom vo Španielsku, ktorí v tom čase viedli intenzívnu debatu nad výhodou ich teórií. Anarchizmus bez prívlastkov bol pokus ukázať väčšiu toleranciu medzi anarchistickými smermi, aby bolo jasné, že anarchisti by nemali zavádzať predpovedať hospodárske plány kohokoľvek-ani v teórii.

Kritika

Niektorí anarchisti, ktorí nepodporujú anarchizmus bez prívlastkov, sa bránia toleranciou anarchokapitalizmu a preto sa identifikujú ako sociálny anarchisti tvrdiac, že tolerancia spojená s anarchizmom bez prívlastkov by sa nemala vzťahovať na Anarchokapitalizmus.
Saint-Augustin-des-Bois

Poloha

Obec má rozlohu 27,28 km². Najvyšší bod je položený 84 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 070 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ján Gallo (pedagóg)

Ján Gallo (* 3. júl 1922, Chyžné – 10. december 2008, Prešov) bol historik a pedagóg. V rokoch 1976 – 1988 bol prodekanom Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes súčasťou Prešovskej univerzity). 16. mája 1997 mu zastupiteľstvo mesta Revúca udelilo čestné občianstvo za celoživotnú prácu venovanú spracovaniu histórie Revúcej a Prvého slovenského gymnázia.
Elekráreň Oslavany

Elektrárna Oslavany je bývalá tepelná elektráreň v meste Oslavany v okrese Brno-venkov.
Postavená bola pre spaľovanie čierneho uhlia z južnej časti rosicko-oslavanského revíru (predovšetkým z bane Kukla, neskôr z bane Františka a bane Jindřich II), vyrobená elektrina bola dodávaná do Brna a okolia. Výstavba vykonaná firmou AEG Union prebehla v rokoch 1911 – 1913, bolo tu inštalovaných šesť kotlov a dva turboalternátory s celkovým výkonom 6,8 MW. Oficiálne bola prevádzka elektrárne zahájená 1. apríla 1913. Podľa Českej televízie bola v rokoch 1913 až 1930 najmodernejšou elektrárňou južnej Moravy a zaslúžila sa o postupnú elektrifikáciu kraja. Archivár E.ON Ondřej Šretr mieni, že „V té době to byla nová myšlenka, postavit elektrárnu nikoli v místě spotřeby elektřiny, ale v místě zdroje surovin.“
Elektráreň bola v priebehu rokov postupne rozširovaná, boli tu vystavené ďalšie kotle a elektrické soustroje, takž v roku 1929 mala inštalovaný výkon 49,8 MW. Aj v ďalších rokoch dochádzalo k navyšovaniu výkonu a modernizácii starších zariadení, ako posledný bol v roku 1964 do prevádzky uvedený blok s výkonom 50 MW, maximálny inštalovaný výkon elektrárne dosiahol 115 MW. Prevádzka elektrárne bola ukončená 30. mája 1993 v súvislosti s ukončením ťažky uhlia v rosicko-oslavanskej panve.
Areál bol vedený na zozname brownfieldov Juhomoravského kraja. Jeho súčasný majiteľ, firma Palivotrans časť areálu využíva, časť chce využiť na výrobu elektriny biomasou a ďalšiu časť chce prenajať. Budovy 01, 02, 03 a 13 sú prenajaté. Investor však čaká kým štát na vlastné náklady odstráni enviromentálnu záťaž.
Elektrárňa spolu s baňami zvýšili počet obyvateľov Oslavan a tým im pomoholi stať sa mestom.
Kachexia

Liečba

Liečbu kachexie je potrebné zladiť s liečbou základného ochorenia, ktoré ju zapríčinilo. Radikálny postup môže spôsobiť vážne komplikácie – hnačky, srdcové zlyhanie.
Základom liečby je realimentácia. V prvých dňoch má kalorická hodnota potravín prevyšovať odhadnutú hodnotu potravy pred začiatkom liečby len asi o 50 %. Jesť sa má častejšie a v menších dávkach, diéta má byť ľahko stráviteľná, v ťažkých prípadoch spočiatku tekutá. Je treba zaistiť prísun asi 100 g bielkovín, vitamíny v nadbytku, obmedziť soľ (s výnimkou dehydratovaných pacientov). Príliš rýchle zvyšovanie obsahu kalórií v ďalších dňoch môže viesť k vzniku edémov. Po 1 až 2 týždňoch sa má u človeka s miernou telesnou aktivitou ustáliť kalorická hodnota stravy približne na 3000-3500 kcal denne. Realimentácia má prebiehať pomaly asi 5-6 mesiacov. Medikamentózna terapia sama o sebenie je nutná. Pomocným liekom sú anabolické steroidy; hlavne tam, kde nie je možné dosiahnuť pribúdanie svalovej hmoty bežnými rehabilitačnými postupmi.
Mojžiš (Biblia)

Mojžiš (po hebrejsky משה - Moše) bol najväčším prorokom judaizmu a pripisuje sa mu autorstvo piatich kníh Starého zákona. Mojžiša za významného proroka považuje aj kresťanstvo a islam.

Život

Podľa Biblie pochádzal Mojžiš z pokolenia Lévi (Ex 2,1-10), ale vychovali ho na dvore faraóna. Žil asi v roku 2486 až 2606 (židovského kalendára) t. j. v roku 1274 až 1154 pred Kr. Mojžišov otec sa volal Amram a matka Jošabat, (v skutočnosti sa otec volal Lathotes). Mal staršiu sestru Máriu (Mirjam) a o tri roky staršieho brata Árona. Za manželku si zobral Cipporu, dcéru madiánskeho kňaza Jetra (Reguela). Cippora mu porodila dvoch synov, Geršoma a Eliezera. Na Horebe sa mu zjavil Pán, ktorý ho poslal do Egypta, odkiaľ mal vyviesť Izraelitov. Keď ich faraón odmietol prepustiť, krajinu zasiahlo 10 rán. Potom ich faraón prepustil, ale onedlho sa rozhodol priviesť ich naspäť. Mojžiš previedol Izraelitov suchou nohou cez more, ktoré zaplavilo Egypťanov, ktorí ich prenasledovali. Mojžiš vyviedol židovský národ z egyptského otroctva, ukázal mu cestu do zasľúbenej zeme a na vrchu Sinaj prijal od Boha dve kamenné tabuľky so základnými ustanoveniami zákona (v kresťanstve známe ako desať božích prikázaní). Mojžiš žil 120 rokov, prvých 40 rokov žil v Egypte na dvore faraóna, druhých 40 rokov žil v Madiansku a ďalších 40 rokov po vyvedení Izraela z Egypta, putoval s Izraelom po púšti. Zomrel na vrchu Nebó. Mojžiš vystupuje v biblických knihách Exodus, Levitikus, Numeri a Deuteronómium (čiže 2. až 5. Kniha Mojžišova).
Pred vstupom do zasľúbenej zeme určil za vodcu Jozueho a zomrel na vrchu Nebo.
Mojžiš je podľa židovskej tradície autor piatich kníh Mojžišových (Tóra), ktoré napísal pravdepodobne v období jeho putovania na púšti v roku 2526 až 2566 (židovského kalendára) t. j. 1154 až 1114 pred Kr. V súčasnosti historici jeho autorstvo veľmi často popierajú.
V Novom zákone sa spolu s Eliášom zjavil pri premenení Ježiša na vrchu Tábor.
Interleukín 18

Interleukín-18 (IL18, tiež známy ako faktor indukujúci interferón-gama) je proteín, ktorý je u ľudí kódovaný génom IL18. Proteín kódovaný týmto génom je zápalový cytokín. Tento cytokín je produkovaný mnohými imunitnými bunkami a môže modulovať vrodenú aj adaptívnu imunitu a dysregulácia môže spôsobiť autoimunitné alebo zápalové ochorenia. IL-18 bol prvýkrát charakterizovaný v roku 1989. Je syntetizovaný ako inaktívny prepeptid 24kDa, ktorý je aktivovaný proteolytickým štiepením kaspázou-1 v NLRP3 inflamazóme, ktorý generuje biologicky funkčnú molekulu 18kDa. IL-18 sa viaže na IL-18 receptor, ktorý sa skladá z indukovateľnej zložky IL-18Rα a konštitutívne exprimovaná časť IL-18Rβ a potom aktivuje IL-1 dráhu. Aktivita IL-18 môže byť potlačená proteínom viažúcim interleukín 18, ktorý zabraňuje väzbe IL-18 na jeho receptor.

Funkcia

IL-18 je cytokín, ktorý patrí do nadrodiny IL-1 a je produkovaný makrofágmi a inými bunkami. IL-18 účinkuje väzbou na receptor interleukínu-18 a spolu s IL-12 indukuje bunkami sprostredkovanú imunitu po infekcii mikrobiálnymi produktmi, ako je lipopolysacharid (LPS). Po stimulácii s IL-18 v prítomnosti IL-12, prirodzené zabíjače (NK bunky) a určité T bunky uvoľňujú ďalší dôležitý cytokín nazývaný interferón-y (IFN-y) alebo interferón typu II, ktorý hrá dôležitú úlohu pri aktivácii makrofágov alebo iných buniek.
Ukázalo sa, že kombinácia tohto cytokínu a IL12 inhibuje produkciu IgE a IgG1 závislú od IL-4 a zvyšuje produkciu IgG2a v B bunkách. IL-18 viažúci proteín (IL18BP) môže špecificky interagovať s týmto cytokínom a tak negatívne regulovať jeho biologickú aktivitu.

Klinická signifikácia

Okrem svojej fyziologickej úlohy je IL-18 tiež schopný indukovať závažné zápalové reakcie, čo naznačuje jeho úlohu pri určitých zápalových ochoreniach.
mRNA endometriálneho IL-18 receptoru a pomer IL-18 viažúceho proteínu k interleukínu 18 sú signifikantne zvýšené u pacientov s adenomyózou v porovnaní s normálnymi ľuďmi, čo naznačuje úlohu v jeho patogenéze. 
IL-18 sa považuje za zápalového mediátora Hashimotovej tyreoiditídy, najčastejšej príčiny autoimunitnej hypotyreózy. IL-18 je regulovaný interferónom-gama. 
Bolo tiež zistené, že IL-18 zvyšuje produkciu amyloidu-beta spojenú s Alzheimerovou chorobou v ľudských neurónových bunkách.
IL-18 je tiež spojený s vylučovaním proteínov do moču, čo znamená, že môže byť markerom pre hodnotenie progresie diabetickej nefropatie.  Tento interleukín bol tiež významne zvýšený u pacientov s mikroalbuminúriou a makroalbuminúriou, keď bol porovnávaný so zdravými ľuďmi a pacientmi s diabetom, ktorí majú normoalbuminúriu.
Ján Breuer

Životopis

Študoval v Dobšinej a na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, kde 1904 maturoval. Roku 1904 – 1906 učiteľ v Brusníku, 1906 – 1909 v Hrlici, 1909 – 1937 v Hrachove. Od 1937 žil na odpočinku v Banskej Bystrici. Propagátor nových foriem hospodárenia ovocinárstva a včelárstva. V Hrachove založil a viedol ľudovú hospodársku školu. Od 1931 ústredný tajomník Slovenskej evanjelickej jednoty.
Schottkyho dióda

Schottkyho dióda je polovodičová dióda využívajúca usmerňovacie vlastnosti priechodu kov-polovodič. Má menší úbytok napätia v priepustnom smere ako obyčajné usmerňovacie diódy, je však schopná odolávať menším napätiam v závernom smere (10 až 150 V) oproti normálnym diódam. Schottkyho diódy sú veľmi rýchle (reverse recovery time v jednotkach ns). Obe tieto vlastnosti ich predurčujú okrem iného na usmerňovacie aplikácie v spínaných zdrojoch.
Karel Dvořáček

Život

Po maturite, ktorú absolvoval roku 1931 s vyznamenaním na učiteľskom ústave v Kroměříži nastupuje do Karvinej na miesto pomocného učiteľa. Po roku 1938 sa vrátil späť do Hanej. V Ivanoviciach na Hanej založil detský spevácky zbor a hudobné kvarteto. Tiež pôsobil v ochotníckom spolku, pre ktorý písal aj divadelné hry. Bol členom ilegálnej odbojovej organizácie Obrana národa. Dvakrát bol zatknutý a rok 1945 strávil vo väzení.
Po vojne sa vrátil ťažko chorý domov a 20. augusta 1945 zomrel. Je pochovaný na Ústrednom cintoríne v Brne.
Dňa 31. októbra 1992 bola okresná knižnica vo Vyškove premenovaná na Knižnicu Karla Dvořáčka.
Meißenské markgrófstvo

Dejiny

V oblasti Meißenska je už v staroveku doložená prítomnosť germánskych kmeňov Hermundurov, ktorých okolo roku 600 vystriedali Lužickí Srbi. Časť tohoto územia dobyl v roku 805 Karol Veľký, celé územie bolo k Rímskej ríši pripojené za vlády Henricha I. Vtáčnika o viac než sto rokov neskôr. V roku 928 tu ten istý panovník založil hrad Meißen ako obranu proti útokom Lužických Srbov. Prvým doloženým markgrófom je Wigbert. V následujúcich rokoch sa Meißenské markgrófstvo stalo mnohokrát cieľom poľskej, prípadne českej expanzie. V roku 1127 získali toto územie ako dedičné léno Wettinovci. Medzi ich príslušníkov sa krajina ďalej rozdeľovala a znovu spájala, až kým ku koncu 13. storočia došlo rozpadu rodu. Niektoré časti markgrófstva v tomto období načas pripadli pod priamu vládu rímskych kráľov Adolfa Nassauského a potom Albrechta Habsburského, ktorí sa v týchto oblastiach stretávali s expanziou českého kráľa Václava II. Krajina sa znovu zjednotila až vlády Fridricha I. Meißenského z rodu Wettinovcov. V roku 1423 udelil cisár Žigmund miestnemu vládcovi Fridrichovi IV. Bojovnému časť Saska a kurfirský hlas, čím sa tieto územné celky spojili a pojem Meißenska postupne vymizol.

Wettinovský rod

Cisár Henrich IV. udelil Meißensko grófovi Henrichovi z Eilenburgu z Wettinovskej dynastie. Markgrófstvo zostalo pod Wettinovskou nadvládou po zvyšok svojej existencie. Za Wiprechta von Groitzscha v roku 1120 prešlo Meißensko procesom germanizácie. Po ňom nasledovala vláda Konráda Veľkého (1123–1156), Ota II. Bohatého (1156–1191) a Dietricha Utlačovaného (1191–1221), pod ktorým sa oblasť rozšírila a rozvinula. Meißensko sa stalo centrálnym panstvom Wettinovskej dynastie, ktorí ho museli brániť proti Hohenstaufským cisárom, ktorí však neboli schopní odobrať vysokú moc Meißenského markgrófstva.
V roku 1264, počas vojny o Durínsko, sa markgróf Henrich III. presadil v Durínskom landgrafe, kde predtým vlágol jeho bezdetný strýko Henrich Raspe. V rokoch 1243 až 1255 získal Henrich III. stredný Pleisseland (okolie Altenburgu). V roku 1307 neúspešný pokus luxemburského kráľa Henricha VII. o podmanenie markrgrófov z Meißenska s jeho porážkou v bitke pri Lucke. Do tej doby bolo markgrófstvo de facto nezávislé od akejkoľvek zvrchovanej autority.
V roku 1423 bol markgrófom Friedrich IV. Cisár Žigmund pridelil Wettinovcom za podporu v bojoch proti husitom Sasko-wittenbergské vojvodstvo, čím získali aj hlas saského kufirstu. Na konci 15. storočia mala dynastia veľké rozsiahle územia medzi riekami Werra a Odra. Zmluvou z Lipska v roku 1485 sa však horné saské krajiny opäť rozdelili medzi Fridrichových vnukov Ernesta z Wittenbergu a Alberta, ktorí prevzali bývalé územie Meißenska. Zmluva znamenala začiatok trvalého rozdelenia oboch štátov na Sasko a Durínsko.
Železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany

História

Jednou z dôležitých úloh novovzniknutej Československej republiky bolo vybudovať železničné prepojenie centier. Absenciu vhodného spojenia Užhorodu ako správneho centra Podkarpatskej Rusi malo vyriešiť vybudovanie trate z Bánoviec nad Ondavou. Po Vojany viedla z Ukrajiny staršia trať, ktorú bolo treba zrekonštruovať. 
S výstavbou sa začalo 7. januára 1920 a prvý vlak po dokončenej trati prešiel 20. októbra 1921. Pri budovaní sa použil materiál z demontovanej druhej koľaje nevyťaženej trate Michaľany – Łupków. Od 29. decembra 1990 je trať elektrifikovaná.
V auguste 1992 poznamenala prevádzku na trati tragická nehoda - medzi obcami Budkovce a Drahňov došlo k zrážke nákladného a manipulačného vlaku. Podľa záverov vyšetrovania nehodu zavinila výpravkyňa zo železničnej stanice Budkovce, ktorá dovolila jazdu vlaku bez jeho ponuky a prijatia cez telefonické spojenie. Na spomínanom úseku totiž neexistovala elektrická ani optická kontrola voľnosti trate, pretože začiatkom júna 1992 došlo k odcudzeniu 30 prípojných lán k stykovým transformátorom v úseku Budkovce – Drahňov – Vojany a 17. júna ku ďalšej krádeži výstroja stykových transformátorov a prívodných lán vo výhybni Drahňov. Nehodu neprežilo šesť železničiarov (3 rušňovodiči a 3 vlakvedúci) a hmotná škoda sa vyšplhala na viac ako 38 miliónov Kčs.
V decembri 2012 osobnú dopravu na trati zastavili. Argumentovalo sa nízkym počtom cestujúcich, nerentabilnosťou trate a vysokými nákladmi na jej údržbu.
V roku 2019 sa ale prevádzka verejnej osobnej dopravy na trati obnovila. V rámci „oživenia“ trate pracovníci ŽSR opravili 7 nástupíšť, 3 priecestia, opravili tiež elektrické zariadenia, výhybky, vymenili návestné znaky či tabule a ďalšie prvky železničnej infraštruktúry. Revitalizovali sa tiež niektoré zastávky a stanice, vrátane stanice Veľké Kapušany.

Zaujímavosť

Súbežne s traťou bola v roku 1966 vybudovaná a otvorená širokorozchodná železnica Užhorod – Haniska, po ktorej sa dováža železná ruda do košických železiarní bez potreby prekládky na vagóny s menším rozchodom.
Fresne-Saint-Mamès (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 9,95 km². Najvyšší bod je položený 262 m n. m. a najnižší bod 200 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 513 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Roynac

Poloha

Obec má rozlohu 17,06 km². Najvyšší bod je položený 497 m n. m. a najnižší bod 159 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 467 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Acheville

Poloha

Obec má rozlohu 3,04 km². Najvyšší bod je položený 71 m n. m. a najnižší bod 51 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 614 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Scey-Maisières

Poloha

Obec má rozlohu 12,53 km². Najvyšší bod je položený 558 m n. m. a najnižší bod 305 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 312 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Blanzac (Haute-Loire)

Poloha

Obec má rozlohu 8,58 km². Najvyšší bod je položený 915 m n. m. a najnižší bod 569 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 297 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anna de Foix

Životopis

O jej živote, ako i histórii rodu Foix a Candale je málo poznatkov. Anna bola rodovo spríbuznená s kráľovskými rodinami tak z matkinej (jej matka bola dcérou navarrskej kráľovnej Eleonóry) ako i z otcovej strany (jej prastarý otec bol manželom princeznej Magdalény z Valois, dcéry francúzskeho kráľa Karola VII.). Vzhľadom na to, že už v mladom veku (1500) stratila oboch rodičov, detstvo strávila na dvore svojej tety, francúzskej kráľovnej Anny Bretónskej. Tu dostala základy vzdelania.
Prvýkrát sa obšírnejšie o nej historici zmieňujú v roku 1501 v súvislosti s plánovaným sobášom s Vladislavom Jagelovským. V tomto roku sa na francúzskom dvore začali prvé pytačky, keď iba rok predtým (3. apríla 1500) boli oficiálne zrušené obe Vladislavove predchádzajúce manželstvá (s Barborou Hohenzollernskou i s Beatrix Aragónskou).
To, že sa Vladislav rozhodol pre nastávajúcu manželku z francúzskeho kráľovského prostredia vyplývalo zo situácie, v akej sa Uhorsko nachádzalo na prelome 15. a 16. storočia. V ťaživých dobách, kedy boli južné hranice krajiny ohrozované tureckými hordami, sa francúzsky kráľ javil ako najvýhodnejší a najvernejší spojenec. Súčasne mu malo spojenectvo s francúzskym kráľom pomôcť i v súperení s cisárom Maximiliánom I. Habsburským, ktorý by v prípade, ak by Vladislav nezanechal legitímneho potomka, zasadol na uhorský trón. 23. marca 1502 bola na zámku v Blois uzavretá sobášna zmluva, ktorou sa Anna stala manželkou takmer o dvadsaťpäť rokov staršieho Vladislava. 29. septembra 1502 sa v Stoličnom Belehrade konala svadba a Annina korunovácia za uhorskú kráľovnú.
Až toto tretie Vladislavovo manželstvo naplnilo svoj zmysel. Vladislav našiel v Anne, napriek značnému vekovému rozdielu, milovanú a jemu všestranne oddanú osobu. I Anna, od detstva túžiaca po istom spoločenskom postavení, našla vo Vladislavovi nielen kráľa, ale i muža svojich snov. Anna na uhorskom dvore prejavila i nadanie pre politické záležitosti.
Erlán

Vznik

Vznikajú účinkom kontaktnej termálnej premeny pri prieniku horúcich magmatických telies do karbonátov, najčastejšie vápencov, dolomitov alebo slieňovcov.

Zloženie a vlastnosti

V erlánoch majú na rozdiel od ostatných kontaktných rohovcov väčší význam silikáty Ca a mafické minerály. Tvorí ich hlavne diopsid a plagioklas s prímesou kremeňa, kalcitu, epidotu a vesuviánu.

Výskyt

V Českom masíve je známy z Krásnej Hory, Hazlova, Bludova (odtiaľ i regionálny názov bludovit) a Bechyně.
Erlány boli v Západných Karpatoch nájdené v Malých Karpatoch a pri Hodruši v Štiavnických vrchoch.

Použitie

Niekedy sa používa ako dekoračný kameň.
1. vodnopólová liga žien 1998/99

Systém súťaže

Hrala sa základná a nadstavbová časť, a to turnajovým spôsobom. Základná časť pozostávala z 3 turnajov so všetkými 5 družstvami. Nadstavbová časť pokračovala ďalšími 5 turnajmi so 4 najlepšími družstvami po časti základnej.
Wallers-en-Fagne

Poloha

Obec má rozlohu 7,79 km². Najvyšší bod je položený 236 m n. m. a najnižší bod 186 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 282 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE