google/wiki40b huggingface dataset:
Akrylová farba

Akrylová farba je farba používaná v umeleckej maľbe a stavebníctve. Ide o disperznú farbu na báze polyakrylovej živice a zmesi pigmentov, pričom je na vodnej báze, čo je jej hlavná výhoda.
Akrylová farba sa v čerstvom dá riediť vodou, v zaschnutom stave je voči vode odolná. Vhodná na maľbu na papier, kartón, drevo alebo plátno. Trvanlivosť: podľa prostredia, cca 30-50 rokov. Veľké uplatnenie má v stavebníctve na úpravu a ochranu omietky, betónu, sadrokartónu. Akrylové farby je možné tónovať pigmentmi.
Technické vlastnosti akrylových farieb sú podobné ako pri olejových farbách, ale na riedenie akrylových farieb a vymývanie štetcov je potrebná len voda. Zároveň majú tú vlastnosť, že rýchlejšie vysychajú. Po zaschnutí sú maľby odolné voči vode a neotierajú sa. Na rozdiel od olejovej farby sa nemení a dá sa rozriediť až na priesvitnú.
Niektorí výrobcovia (a to nielen pri akrylových farbách) rozlišujú tzv. študijné (študentské, školské) a umelecké (profesionálne, majstrovské) farby. Odlišujú sa úrovňou kvality a pochopiteľne aj cenou. Dá sa povedať, že tzv. štúdiová kvalita farieb je pre začínajúcich amatérov vyhovujúca. Zväčša je lepšie investovať do kvalitnejších farieb, aby sa predišlo sklamaniu z lacných farieb, vlastnosti ktorých nemusia zodpovedať potrebám používateľa. Niektorí výrobcovia vyrábajú farby s rôznymi „efektmi“, ako sú napr. farby dúhové (iridiscentné), svetielkujúce (fluoreskujúce), metalické (s prímesou práškového kovu), s prímesou piesku alebo lesklé.
Klaus (Vorarlbersko)

Dejiny

Meno obce sa prvýkrát spomína v roku 890 ako "ad Calcaires" alebo "Kalchern", pripomínajúce dobové vápenné pece. V stredoveku patril Klaus do obce Sulzer, ktorá zahŕňala aj okolité vesničky.Obživu dedinčanom zaisťovalo poľnohospodárstvo a od 12. storočia vo väčšej miere pestovanie viniča. V 18. storočia začalo v údolí Rýna pestovaní zemiakov a kukurice. Na začiatku 20. storočí sa miesto stalo obľúbeným turistickým letoviskom.

Vzdelávanie

V obci je základná škola a materská škôlka.
Mezőtúrsky obvod

Mezőtúrský obvod (maď. Mezőtúri kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župe. Jeho sídlom bolo mesto Mezőtúr.
Tomáš Plekanec

Klubový hokej

S hokejom začínal v Kladne. V roku 2001 bol draftovaný klubom Montreal Canadiens. V NHL debutoval v sezóne 2003/04, keď v mužstve Montrealu nastúpil na dve stretnutia. Nasledujúce dve sezóny odohral za farmársky klub Montrealu, Hamilton Bulldogs. Od sezóny 2005/06 je stabilným hráčom Montrealu, postupne sa stal lídrom v ofenzíve. V júni 2010 predĺžil s klubom zmluvu o ďalších šesť rokov.

Reprezentácia

Reprezentoval na MS 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, ako aj na ZOH 2010. Nosí dres číslo 14.

Rodina

Otec Pavol Plekanec pochádza zo slovenskej obce Valaská Belá. Jeho manželkou je speváčka Lucie Vondráčková, majú syna Matyáša (* 2011).
Vivario

Poloha

Obec má rozlohu 79,28 km². Najvyšší bod je položený 2 390 m n. m. a najnižší bod 400 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 532 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karneval kultúr

Karneval kultúr (nem. Karneval der Kulturen) je veľký sprievod prechádzajúci Berlínom, väčšinou na Turíce, kde sa počas asi troch dní prezentuje väčšina v Berlíne žijúcich národností (napríklad v roku 2004: asi 1,5 milióna účinkujúcich a návštevníkov).
Prvý karneval sa uskutočnil v roku 1996, odvtedy sa ročne opakuje ako veľký sprievod predovšetkým v berlínskej štvrti Kreuzberg.
Adam Paluíny

Životopis

Profesor syntaxe na gymnáziu v Banskej Bystrici (okolo 1716).
Saint-Sulpice-en-Pareds

Poloha

Obec má rozlohu 13,33 km². Najvyšší bod je položený 111 m n. m. a najnižší bod 63 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 392 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arro

Poloha

Obec má rozlohu 8,84 km². Najvyšší bod je položený 867 m n. m. a najnižší bod 12 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 80 (1. január 2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Andrew Lloyd Webber

Životopis

Narodil sa v londýnskom Kensingtone ako starší syn skladateľa a organistu Williama Lloyda Webbera (1914 – 1982) a huslistky a klaviristky, Jean Hermione (rodenej Johnstone, 1921 – 1993). jeho mladší brat, Julian, je renomovaný hudobník, hráč na violončelo.
Už ako deväťročný skomponoval svoje prvé hudobné dielo, šesťdielnu hudobnú suitu. Spolu s bratom a tetou Violou sa pustil do jej realizácie, vo svojom hračkárskom divadle, ktoré postavil spolu s tetou. Neskôr sa stal vlastníkom niekoľkých divadiel vo West Ende. Patrilo k nim napríklad aj londýnske divadlo Palace Thetre. Jeho teta Viola, ktorá bola herečkou, ho často brávala na svoje vystúpenia a umožňovala mu javiskovým výhľadom sledovať divadelný svet.
Navzdory všetkým očakávaniam v roku 1964 začal študovať na Oxford University v odbore dejiny umenia, lebo ho zaujímali prehistorické stavby na území Anglicka. Na škole ale vydržal len asi pol roka. Potom sa zoznámil s mladým Timom Riceom a zo školy odišiel. Zapísal sa na The Royal College Of Music v Londýne, kde bol riaditeľom jeho otec, a vyštudoval tu kompozíciu a hudobné dejiny.
Hystaspes

Hystaspes alebo Hystaspés (po staroperzsky Vištáspa) bol člen mladšej línie achajmenovského rodu a otec neskoršieho veľkokráľa Dareia I. (narodeného okolo roku 550 pred Kr.).
Jeho životné dáta sa dajú len veľmi ťažko zrekonštruovať, vie sa iba, že za vlády Kambysa II. zastával funkciu miestodržiteľa Perzidy (Hérodotos III 70). Po synovom nástupe na trón (alebo snáď už skôr) Hystaspes spravoval Partiu, kde musel potláčiť nebezpečné povstanie proti Dareiovej vláde. Podľa Behistunského nápisu zviedol 8. marca 521 pred Kr. s povstalcami bitku pri meste Višpauzátiš a dosiahol skvelé víťazstvo. Druhá bitka, v ktorej zohral významnú úlohu, sa strhla 12. júla toho istého roku pri meste Patigrabaná rovnako v Partii. Aj tu Hystaspes triumfoval. Dátum jeho smrti nie je známy.
Stanislav Hložek

Životopis

V roku 1980 začal spolupracovať s Karlom Vágnerom, Hanou Zagorovou a Petrom Kotvaldom. V roku 1983 nahral s Kotvaldom svoj najúspešnejší hit – „Holky z naší školky“ hudbu k pesničke napísal Karel Vágner, s textom Pavla Žáka. Celkom sa predalo viac ako 1 milion nosičov. Veľký úspech mala aj pieseň „Můj čas“, ktorú naspieval s Hanou Zagorovou a Petrom Kotvaldom hudbu k nej zložili Peter Orm a Pavel Orm, povôdný text napísal Zdeněk Borovec. Táto úspešná pesnička bola hlavnou pesničkou seriálu Sanitka, ktorý si získal veľkú popularitu v 80. rokoch (20. storočia). Spolu s Petrom Kotvaldom vystupovali na rôznych hudobných festivaloch napr. Bratislavská lýra, Děčínská kotva, Intertalent, Sopoty, Drážďany. V 90. rokoch založil agentúru S. A. Production, ktorá sa podieľa a vytvára detské programy, ktorým sa venoval ako spevák aj moderátor, či už v televízii (Magion, Vega) alebo aj mimo nej. Má kladný vzťah k ľudovej hudbe, v Kongresovém centre uvádza zábavný program nazvaný Posezení u cimbálu. V súčasnosti okrem koncertov vystupuje v muzikáli Traja muškatieri v roli Porthosa v Divadle Hybernia.
Receptor spriahnutý s G-proteínmi

Receptor spriahnutý s G-proteínmi je membránový receptor. Rozdeľuje sa na 6 tried (A až F), z ktorých u človeka sú najvýznamnejšie prvé tri (A, B a C).

Štruktúra

Ide o glykoproteíny prechádzajúce 7-krát plazmatickou membránou.

Funkcie

Aktivujú veľké množstvo G-proteínov, ktoré následne aktivujú veľké množstvo enzýmov a následných metabolických kaskád: adenylátcyklázu, rôzne druhy fosfolipáz (A₂, C), fosfodiesterázu cGMP a ďalšie. Okrem toho priamo či nepriamo aktivujú i iónové kanály.
Dávid Skokan

Klubový hokej

V seniorskej kategórii začal hrávať za hokejový klub HK ŠKP Poprad. Následne odišiel do zámoria, kde odohral tri sezóny za klub Rimouski Oceanic v QMJHL. Po pôsobení v zámorí sa vrátil do Popradu, aby pred sezónou 2009/2010 prestúpil do klubu HC Slovan Bratislava. V tej istej sezóne dostal aj premiérovú pozvánku do reprezentácie na Nemecký Pohár. Bol draftovaný klubom New York Rangers v roku 2007 v 7. kole ako 193. v poradí. V sezóne 2012/13 sa vrátil do Popradu, ale v priebehu sezóny prestúpil do českého klubu HC Slavia Praha, hrajúceho najvyššiu súťaž.

Reprezentácia

Zúčastnil sa dvoch Majstrovstiev sveta juniorov do 20 rokov a to v rokoch 2006 a 2008
Charraix

Poloha

Obec má rozlohu 9,46 km². Najvyšší bod je položený 1 030 m n. m. a najnižší bod 720 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Broye-les-Loups-et-Verfontaine

Poloha

Obec má rozlohu 7 km². Najvyšší bod je položený 254 m n. m. a najnižší bod 213 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 103 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Guizerix

Poloha

Obec má rozlohu 7,2 km². Najvyšší bod je položený 307 m n. m. a najnižší bod 217 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 123 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Anastasios II. (Byzantská ríša)

Anastasios II. (varianty mena pozri v článku Anastáz II.;* † 721), pôvodným menom Artemios, bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 713–715.
Anastasios bol pred svojou cisárskou proklamáciou vysokým štátnym úradníkom (protoasekretom), zbehlým predovšetkým vo finančnej správe. Na trón ho vyniesla všeobecná nespokojnosť s vládou Filippika Bardana, za ktorej ríša utrpela porážky na východe aj západe (dobytie Amaseie a Mistheie Arabmi, vpád Bulharov do Trácie), a ktorému sa vytýkala márnotratnosť. Nový cisár podnikol síce niektoré kroky, ktoré mali ríšu ochrániť pred Arabmi (poslal napríklad na východ vojsko pod vedením vojvodcu Konona, neskoršieho cisára Leva III.), ale nedokázal zabrániť strate Herakleie ani vyplieneniu Galatie emirom Maslamom. Keď sa roku 715 rozchýrilo, že Arabi pripravujú loďstvo na napadnutie samotného Konštantínopolu, sústredil Anastasios byzantskú flotilu na ostrove Rodos, vojaci však proti nemu čoskoro revoltovali, vyhlásili za cisára bývalého výbercu daní Theodosia III. a dosiahli jeho uznanie v celej ríši.
Zosadeného cisára, ktorý počas svojej vlády zrušil nariadenie Filipika Bardana o obnove monoteletizmu a vrátil sa k ortodoxnej forme kresťanstva, poslali noví vládcovia Konštantínopola do kláštora, kde strávil niekoľko rokov. Neskôr ho za pokus o vzburu proti Theodosiovmu nástupcovi Levovi III. popravili.
Tatra K2T

Dejiny

Po nástupe novej elektrickej výbavy TV14 od spoločnosti ČKD sa rozhodol dopravný podnik nainštalovať tento nový prvok aj do električiek K2. Štyri vozidlá boli v Ústredných dielňach opravené a pripravené na novú výbavu už v roku 1999. V dôsledku existenčných problémov dodávateľa sa výbavy v Brne objavili až nasledujúci rok, kedy boli do električiek nainštalované. Ďalšie vozidlá K2 boli už modernizované na typ Tatra K2P.

Modernizácia

Vozové skrine električiek boli v ústredných dielňach kompletne opravené. Najväčšou zmenou oproti K2 je nahradenie nehospodárnej výbavy UA12 novou typu TV14 s IGBT tranzistormi. Ďalej bol v niektorých detailoch upravený interiér vozidiel a nainštalovaný informačný systém pre cestujúcich. Pantograf zostal pôvodný, pridaný bol iba elektrický sťahovač.
Ury

Poloha

Obec má rozlohu 8,21 km². Najvyšší bod je položený 130 m n. m. a najnižší bod 108 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 811 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Argouges

Poloha

Obec má rozlohu 16,41 km². Najvyšší bod je položený 133 m n. m. a najnižší bod 25 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 541 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Brestská pevnosť

Brestská pevnosť je pevnosť stojaca západne od mesta Brest v Bielorusku (4 forty (I, K, L a O) ležia v susednom Poľsku.). Známa sa stala najmä tvrdošíjnou obranou v priebehu operácie Barbarossa, trvajúcou od 22. do 30. júna 1941 (koniec organizovanej obrany). Niektoré osamotené skupiny sovietskych vojakov odmietajúcich sa vzdať v pevnosti prebývali až do augusta. Za prejavenú odvahu a húževnatosť bol pevnosti 8. mája 1965 udelený titul hrdinská pevnosť. V súčasnosti je pevnosť pamätníkom druhej svetovej vojny.

História

Bola postavená v polovici 19. storočia ako jedna z ruských západných pevností pre ochranu západných hraníc krajiny. Nachádza sa na sútoku riek Muchavec a Západný Bug, na mieste starších usadlostí. Projekt bol vypracovaný v roku 1830. Začiatočná fáza výstavby trvala od roku 1836 do roku 1842. Pevnosť sa skladala zo štyroch objektov, centrálnu časť tvorila citadela, postavená na mieste pôvodného trhoviska. Obranné objekty boli v priebehu 19. storočia neustále modernizované, okolo pôvodnej citadely bol vybudovaný rad obranných objektov. Posledné práce boli dokončené v roku 1914, v priebehu prvej svetovej vojny, kedy pevnosť a priľahlé opevnenia dosiahli dĺžku 30 km.
Počas prvej svetovej vojny pevnosť v auguste 1915 obsadili Nemci, po tom či ju ruské vojská opustili počas generálneho ústupu. Počas poľsko-sovietskej vojny zmenila pevnosť majiteľa dvakrát. Po rižských rokovaniach v roku 1921 pripadla oficiálne Poľsku. Po roku 1930 sa stala nechvaľne známa ako väznica.
Na začiatku druhej svetovej vojny bola bránená 4 dni malou posádkou iba štyroch pechotných práporov pod vedením gen. Plisowského pred útokmi XIX. tankového zboru gen. Guderiana. Poľské jednotky z oblasti ustúpili na juh 17. septembra. V ten istý deň zaútočilo z východu aj ZSSR. Na základe dohôd bol Brest prenechaný Sovietom. 
Po napadnutí Sovietskeho zväzu nacistickým Nemeckom vzdorovala posádka pevnosti ako celok od ranných hodín 22. júna do 30. júna 1941. Nemci pritom počítali, že nad oblasťou získajú kontrolu v priebehu 12 hodín. Namiesto jedného pluku však boli v pevnosti dislokované sovietske 2 divízie. V období kedy sa vzdali posledné organizované hniezda odporu sa frontová línia nachádzala 300 míľ na východ. Ešte 24. júla sa v pevnosti pohybovali skupiny ozbrojených obrancov, ktorí kládli odpor. Odhodlanie obrancov, ktorí spôsobili útočiacej 45., 31. a 34. divízii veľké straty urobilo na nemeckých vojakov a veliteľov veľký dojem. 24. augusta 1941 si boli pevnosť osobne pozrieť Hitler spolu s Mussolinim.
Počas vojny ani roky do smrti Stalina informácie o obrane pevnosti neprenikli na verejnosť. Bolo to hlavne preto, že podľa rozkazu č. 270 boli všetci vojaci, ktorí sa vzdali do rúk nepriateľa, automaticky považovaní za vinných z porušenia vojenskej prísahy. Až v roku 1957 sovietsky historik Sergej Smirnov vydal knihu o osudoch obrancov pevnosti. V roku 1965 bol pevnosti priznaný štatút hrdinská pevnosť, ekvivalent štatútu hrdinské mesto, ktorý bol udelený napr. Stalingradu alebo Sevastopoľu.
Koncentrácia

Koncentrácia  je miera množstva látky v zmesi, najčastejšie v roztoku. Označuje sa rôzne podľa toho, ako koncentráciu vyjadrujeme. 
V symbolickom zápise sa niekedy koncentrácia látky A označuje ako , , .

Vyjadrenie koncentrácie

Jednotkami SI sa koncentrácia dá vyjadriť rôznymi spôsobmi:

Hmotnostná koncentrácia

Pri roztokoch sa často stretneme s prepočtom látkového množstva na hmotnosť látky. To zjednodušuje prípravu roztokov, pretože stačí dané množstvo látky odvážiť. Koncentrácia je vyjadrená hmotnosťou zložky na jednotku objemu [g.l⁻¹]. Pre hmotnostnú koncentráciu zložky A
Mostná ulica (Žilina)

Priebeh

Je pokračovaním Nemocničnej ulice, začína na mimoúrovňovej križovatke s ulicou Vysokoškolákov a končí na križovatke s Kragujevskou ulicou, kde na ňu nadväzuje Estakáda. Prechádza v intraviláne mesta cez sídlisko Hliny a preto je úsek po križovatku s Rajeckou cestou (I/64) zapustený pod úroveň okolitého terénu. S mestskými komunikáciami sa križuje mimoúrovňovo. Na Mostnej ulici sa nachádza i okružná križovatka Rondel, z ktorej vedie Hálkova ulica do centra a Závodská cesta do mestských častí Závodie a Bánová. Končí na križovatke s Kragujevskou ulicou (I/61), ktorá je hlavným ťahom v smere od Bratislavy.
Bonnefontaine (Jura)

Poloha

Obec má rozlohu 8,8 km². Najvyšší bod je položený 745 m n. m. a najnižší bod 534 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 97 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Vápeničný potok

Prameň

Pramení na juhovýchodnom svahu vrchu Korenec (522 m n. m.) v lokalite Kamenec (388 m n. m.), neďaleko mesta Stupava v Pezinských Karpatoch (podcelok Malých Karpát) v nadmorskej výške 372 m n. m.

Opis toku

Najskôr potok tečie juhovýchodným smerom v dorastenom listnatom lese, neskôr na rúbanisku a napokon opäť v lese už severovýchodným a následne východným smerom. Priberá svoj prvý prítok, pravostranný potok a hneď nato urobí oblúk vypnutý na sever a pokračuje stále viac-menej východným smerom. Priberá sprava najvýznamnejší prítok pritekajúci spod Oheka (376 m n. m.) a týmto sútokom mení smer na južný. Tečie na rozhraní ihličnatého a listnatého lesa a onedlho doňho ústi ľavostranný potok. Tok v princípe stále pokračuje južným smerom, vteká do spomínaného mesta, podteká niekoľko miestnych účelových komunikácii a spraví esovitý meander najprv na východ, potom na juh a po ňom už pokračuje východným smerom okolo miestneho kaštieľa. Tečie rovnobežne so Stupavským potokom v rozostupe 40 metrov v mestskom lesoparku, neskôr urobí vypuklinu na sever, pretože obteká rybník a vráti sa naspäť do pôvodného smeru. Preteká okolo sústavy Stupavských rybníkov, ešte je trikrát premostený mostíkmi pre chodcov a napokon sa v nadmorskej výške 169 m n. m. vlieva do Stupavského potoka ako jeho ľavostranný prítok.
Nedamy

Nedamy je skalný útvar (jaskyňa) či zaniknutý skalný hrad v Ralskej pahorkatine (podcelok Dokeská pahorkatina, okrsok Polomené hory), neďaleko Kokořínskeho dolu, asi 650 metrov severne od hradu Kokořín.

Jaskyne

Ide o dvojicu jaskýň v pieskovci, v čase tridsaťročnej vojny, kedy sa tu schovávali ľudia z okolia pred Švédmi, umelo rozšírenú. Do skalnej trhliny boli vytesané schody, ktorými sa dá dostať na plošinu umožňujúcu rozhľad po okolitej krajine - na hrad Kokořín, Kokořínský důl a Hradsko. Prístupová cesta vedie po zelenej turistickej značke od Kokořínskeho dolu.

Skalný hrad

O sídelnej funkcii Nedamov uvažoval už Josef Bedřich Cinibulk. Podľa neho tu žili pravekí ľudia (troglodyti). Isté je, že za tridsaťročnej vojny slúžili ako úkryt. Na mieste sa našiel rad keramických črepov, datovaných do obdobia 13.-16. storočia. Na vrchole skaly sa navyše nachádzajú základy bližšie neznámeho štvorcového objektu, čo viedlo k teóriám o existencii skalného hradu.
Ďalší, kto sa o Nedamoch zmieňuje ako o hrade je Zdeněk Fišera vo svojom diele Skalní hrady zemí koruny české. Svoju teóriu okrem nálezov keramiky opiera aj o zmienku z roku 1408, kedy je uvádzaný Oldřich z Házmburka a Nedam. Domnieva sa, že hrad slúžil ako sídlo manov českého kráľa. Neskôr sa malo jednať o predsunuté opevnenie Kokořína. Na začiatku 20. storočia potom nechal miesto upraviť Jan Špaček, majiteľ Kokořína.

Dostupnosť

Miesto je prístupné po zelenej turistickej značke z osady Kanínský Důl na Jestřebnici.
Nístějka

Ochrana

Predmetom ochrany sa stal, čiastočne bukový, suťový les a bohatá kvetena, zvlášť vzácny rastlinný druh Hackelia deflexa, teda hakélia zohnutá.
Rivecourt

Poloha

Obec má rozlohu 3,87 km². Najvyšší bod je položený 120 m n. m. a najnižší bod 30 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 525 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Paulhac (Cantal)

Poloha

Obec má rozlohu 46,92 km². Najvyšší bod je položený 1 485 m n. m. a najnižší bod 991 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 451 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Čukčagirskoje ozero

Čukčagirskoje ozero (rus. Чукчагирское озеро – Čukčagirskoje ozero) je jazero v povodí rieky Amguň (ľavý prítok Amuru) v Chabarovskom kraji v Rusku. Má rozlohu 366 km². Priemerne je hlboké 2 m maximálne 6 m.
Pobrežie je veľmi členité, na severe nízke a močiarné. Ostrovy Godbaňki a Džalu rozdeľujú jazero na tri časti. Z jazera odteká rieka Oľdžikan (prítok rieky Amguň). Zdroj vody je snehový, dažďový a podzemný. Zamŕza na konci októbra až začiatkom novembra rozmŕza v máji.
Le Guédeniau

Poloha

Obec má rozlohu 18,1 km². Najvyšší bod je položený 102 m n. m. a najnižší bod 48 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 344 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Melanž (geológia)

Zloženie

Melanž sa skladá z klastov alebo blokov hornín variabilnej veľkosti, rôzneho pôvodu (môžu byť aj exotické) v jemnozrnnej základnej hmote bez zvrstvenia. Bloky a klasty sa obvykle vyznačujú väčšou pevnosťou ako základná hmota, ktorá ich obklopuje, sú v nej zároveň utopené a nedotýkajú sa. Melanže veľkých rozmerov vznikajúce na aktívnych okrajoch kontinentov sa väčšinou skladajú zo striedajúceho materiálu pochádzajúceho z oceánskej kôry a sedimentov kontinentálneho svahu v deformovanej ílovitej základnej hmote. V melanži sa môžu nachádzať i horniny zo zaniknutého ostrovného oblúka. Kvôli svojej pôvodnej pozícii, môžu horniny akrečných melanží poskytovať významné informácie o vývoji zaniknutých oceánskych oblastí a priľahlých kontinentov.

Vznik

Pred všeobecným prijatím teórie platňovej tektoniky bolo vysvetlenie existencie melanží veľmi komplikované. Nápadná bola častá prítomnosť dobre zachovaných sedimentov v blízkosti modrých bridlíc - premenených hornín vystavených extrémnym tlakom. Existujú 3 všeobecne uznávané spôsoby vzniku melanží, ktoré sa v prírode pravdepodobne aj rôzne kombinujú. Najstaršia interpretácia navrhnutá už Greenlym vysvetľuje vznik v tektonicky nepokojnom prostredí viazanom na násunovú tektoniku. Predpokladá sa, že melanž je formou veľkorozmernej tektonickej brekcie vznikajúcej v zlomovej alebo akrečnom kline nad subdukčnou zónou. Obdukované horniny oceánskej kôry, najmä na povrchu zachované ofiolity sú často podsitelané chaotickými horninami melanží. Iní teórie vysvetľujú ich vznik gravitačným sklzom, podmorskými zosuvmi a úlomkotokmi a následnou sedimentáciou. Melanže, ktoré vznikli týmto spôsobom možno označiť ako olistostrómy - skĺznuté vrstvy. Vznik chaotických sedimentov môže spôsobiť aj (pre)tlak pórových fluíd a diapirizmus.

Výskyt

Prvou opísanou melanžou bola Gwna vo Walese, ktorá sa nachádza v Anglesey a na polostrove Llyn. Tvoria ju bloky rôznorodých hornín nachádzajúce sa v jemnozrnnejšej prachovcovej a ílovcovej hmote. Melanže sú známe z celkovo asi 70 krajín. V súvislosti s platňovou tektonikou, bola po prvýkrát daná do súvislosti so subdukčnými zónami melanž v komplex Franciscan, pri pobreží Kalifornie v USA. Známe sú tiež z komplexu Bay of Islands z Newfoundlandu. Iné v lozovskej zóne v Krymských vrchoch.
Na Slovensku v Západných Karpatoch je subdukčná melanž známa z meliatskej jednotky v meliatiku. Tvoria ju mramory, rádiolarity ale i oceánske bazalty nachádzajúce sa v bridličnatej základnej hmote. Táto melanž vznikla v blízkosti subdukčnej zóny pri uzatváraní Meliatského oceánu.
Abovsko-turnianska župa (Česko-Slovensko)

Abovsko-turnianska župa (iné názvy: Abauj-turňanská župa, Abaujská župa, skrátene Abov) bola župa Československej republiky, ktorá vznikla v roku 1918 zo severnej časti uhorskej Abovsko-turnianskej župy. V rámci reformy verejnej správy bolo 1. januára 1923 jej územie začlenené do Košickej župy.
Tréveray

Poloha

Obec má rozlohu 17,18 km². Najvyšší bod je položený 385 m n. m. a najnižší bod 248 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 658 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE