google/wiki40b huggingface dataset:
Edward Lu

Mladosť

Edward Lu je čínskeho pôvodu, narodil sa v Springfielde v štáte Massachusetts, detstvo a mladosť prežil v Honolulu na Havaji a v meste Webster v štáte New York. Po ukončení strednej školy (roku 1980) vo Webster študoval elektrotechniku na Cornellovej univerzite, roku 1984 tu získal titul bakalára. O štyri roky neskôr sa stal doktorom aplikovanej fyziky na Stanfordskej univerzite. Potom sa venoval fyzike Slnka a astrofyzike vo vysokohorskom laboratóriu v Boulder v Colorade. Od roku 1992 bol zamestnaný aj v Spojenom inštitúte pre laboratórnu astrofyziku (angl. Joint Institute for Laboratory Astrophysics) pri Coloradskej univerzite.  V rokoch 1992 - 1995 študoval v Astronomickom inštitúte v Honolulu.

Astronaut

Zúčastnil sa 15. náboru astronautov NASA, uspel a 8. decembra 1994 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Po kurze všeobecné vesmírnej prípravy získal v máji 1996 kvalifikácii letového špecialistu.
Skoro po dokončení prípravy bol zaradený do posádky letu STS-84. Do vesmíru odštartoval na palube raketoplánu Atlantis 15. mája 1997. Atlantis priviezol na stanicu Mir nového amerického člena základnej posádky. Raketoplán pristál po 11 dňoch, 20 hodinách a 28 minútach letu 24. mája 1997. 
V dňoch 8. - 20. septembra 2000 sa zdržiaval vo vesmíre druhýkrát. Misia STS-106 raketoplánu Atlantis trvala 11 dní, 19 hodín a 12 minút. Jej úlohou bolo pripraviť a zásobiť Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na stále osídlenie.
V marci 2001 bol vymenovaný za palubného inžiniera hlavnej posádky Expedície 7 na ISS, kolegami v posádke sa stali Jurij Malenčenko (veliteľ) a Sergej Moščenko, neskôr nahradený Alexandrom Kalerim. Po havárii Columbie bola posádka obmedzená na dvoch kozmonautov - Malenčenka a Lua.
Do vesmíru vzlietol 26. apríla 2003 v ruskom Sojuze TMA-2. V dôsledku prerušenia letov raketoplánov bola Expedícia 7 iba dvojčlenná. Dvojica Malenčenko, Lu pristála po šesťmesačnej práci na stanici v Kazachstane dňa 28. októbra 2003 po 184 dňoch, 22 hodinách a 46 minútach letu.
V auguste 2007 odišiel z NASA.
Edward Lu je ženatý, má jedno dieťa.
Kemplich

Poloha

Obec má rozlohu 5,54 km². Najvyšší bod je položený 350 m n. m. a najnižší bod 228 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 156 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pečeňovky

Ekológia

Pečeňovky najčastejšie obývajú tienisté vlhké miesta v lese. Najväčšiu druhovú rozmanitosť dosahujú v tropickom pásme. Rastú na skalách, tlejúcom dreve, ale aj na živých stromoch. Niektoré však obľubujú suché slnečné stanovištia. Zopár druhov žije v sladkých vodách.
Pečeňoviek je známych menej ako 10 000 druhov, podľa iného zdroja je počet známych druhov 5-6 tisíc v 300-400 rodoch. Delia sa na dve triedy: Jungermanniopsida a Marchantiopsida.
Launoy

Poloha

Obec má rozlohu 9,1 km². Najvyšší bod je položený 201 m n. m. a najnižší bod 88 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 99 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Terrasson-Lavilledieu (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 39,34 km². Najvyšší bod je položený 299 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 6 261 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Les Nans

Poloha

Obec má rozlohu 8,05 km². Najvyšší bod je položený 904 m n. m. a najnižší bod 635 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 89 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kniha Judita

Kniha Judita (iné názvy: Kniha Juditina, Judita, Judit; skratka Jdt) je deuterokanonická kniha Starého zákona, ktorej hlavnou postavou je Judita (Judit - hebr. Júdit).
Kniha Judita je vlastne historický román (nie je však opisom historickej udalosti) z 2. stor. pred Kr. (obdobie Machabejcov) s národným a náboženským zameraním. Kniha patrí medzi deuterokanonické knihy. Zachovala sa iba v gréckom preklade. Pôvodný hebrejský text knihy sa nezachoval, text je známy z gréčtiny. Neskôr bola prepracovaná aj do hebrejčiny.

Obsah

Kniha opisuje obdobie, keď babylonský generál Holofernes napadol Izrael v mene Nabuchodonozora. Príbeh sa odohráva pri obliehaní mesta Betulia (Betúlia). (Nie je jasné, ktoré reálne mesto sa tým myslí, možno Jeruzalem.) Judita sa podujme oslobodiť svoj národ v mene Božom. Je to mladá múdra, zbožná, odhodlaná vdova. Musí zvíťaziť nad pochybnosťami židovského národa i nad Holofernesom. V meste je nedostatok vody a potravín. Judita sa vyparádi, do košíka vloží dary a sama ide za Holofernesom do tábora. Vojsko ju pustí. Holofernesa okúzli a získa si jeho dôveru. Pravidelne vychádza za tábor so zámienkou, že sa ide modliť. Presvedčí Holofernesa, že Židia začnú jesť potraviny obetované Bohu a tým zhrešia a vtedy Boh prestane ochraňovať Židov. Vtedy bude vhodná chvíľa zaútočiť na mesto. Na tretí deň Judita opije Holofernesa a usekne mu hlavu. V košíku si odnáša jeho hlavu zakrytú šatkou. Ráno obyvatelia Betulie zaútočili na obliehateľov. Tí bez veliteľa v zmätku utekajú.
Judita je oslavovaná ako hrdinka. Zachránila Jeruzalem a celé Judsko.
Siracourt

Poloha

Obec má rozlohu 3,14 km². Najvyšší bod je položený 154 m n. m. a najnižší bod 124 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 241 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Johann Wilhelm Ritter

Objav ultrafialového žiarenia

Ritter vykonal rozklad svetla optickým hranolom a na rôzne miesta ukladal prúžky papiera namočené do roztoku chloridu strieborného. Prúžky najviac sčerneli za fialovým koncom spektra a Ritter tak objavil, že sem dopadá žiarenie, ktoré nazval "dezoxidačné" svetlo. Názov ultrafialové žiarenie dostalo až v 19. storočí.
Saint-André-lez-Lille

Poloha

Obec má rozlohu 3,16 km². Najvyšší bod je položený 22 m n. m. a najnižší bod 16 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11 524 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Horný Pial

Polohopis

Obec Horný Pial sa nachádza 15 km juhozápadne od okresného mesta Levice vzdušnou čiarou. Susedí s katastrami obcí Lok, Bajka, Dolný Pial, Beša, Iňa a Jesenské Údolie. Najvvyšším bodom obce je na južnej strane historická kaplnka (208 m n. m.) a najnižšie miesto sa nachádza v blízkosti chotára obce Bajka (166 m n. m.). Obec Horný Pial leží na východných svahoch Pohronskej pahorkatiny na terasách rieky Hron. Povrch katastra je len v malej miere kopcovitý a spádovitý smerom na východ. Povrch odlesneného chotára tvoria treťohorné uloženiny s pokrovom spraše. Má černozemné a hnedozemné pôdy..

Vodstvo

Cez obec preteká nízkokapacitný recipient smerom od Dolného Pialu na sever, prameniaci na parcele „Močariská“. Tok z tohoto prameňa ústi do neďaleko tečúceho Hrona.

Klíma

Kataster obce sa nachádza v mierne suchom pásme s priemernou ročnou teplotou vzduchu 9 °C. V letných mesiaacoch pripadá cca 25 °C na 60 dní a v zimných mesiaacoch cca 0 - 1 °C na 40 dní počas daného obdobia. Priemerné ročné zrážky sa pohybujú okolo 660 - 680 mm, a to v zime cca 300 mm a počas vegetačného obdobia spadne 360 - 380 mm.

Dejiny

Najstarší dokument, ktorý stráži meno tejto obce pochádza z roku 1209 a spomína ju pod názvom PELLY. Pánom usadlosti sa stal od roku 1251 Albert, syn zemianksej rodiny BOLYÁRA-PÉPLYIHO a dostala názov Bolyár Pélyi. Neskôr ju prevzali pod svoju správu rodiny Hunyadiovcov z Kálnej a z časti aj Majthényiovci.
Meno obce sa ďalej spomína v písomnostiach z roku 1484 (Egyhazaspel) z čias tureckej nadvlády (v rokoch 1543 - 1583), kedy aj samotní usadlíci boli daňovými platiteľmi.
Okolo roku 1550, kedy vznikol Urbársky zákon, sa objavili spisy po rodine PÉLYI.
Poslednými dokumentmi z feudálnej doby (po rodine Hunyadiovcov) sa našli v nitrianskom archíve tzv. Súpis poddaných z doby Márie Terézie (cca rok 1770), ktorý podával konkrétny prehľad o obyvateľoch a konkrétnych obhospodarovaných plochách pôdy. Koncom 18. storočia sa stretávame aj s posledným názvom obcie Pial, resp. Horný Pial, ktorý sa zachoval aj v súčasnej dobe.
Bois-le-Roi (Eure)

Poloha

Obec má rozlohu 5,42 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 79 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 984 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karol Dolinský

Životopis

Pôvodne baník v Kremnici a v Banskej Štiavnici. Tajomník oblastného výboru KSS v Banskej Bystrici (1945-1947). Na zjednocovacom zjazde KSS a sociálnej demokracie (17. september 1944) v Banskej Bystrici člen ÚV KSS a povstaleckej SNR. Po oslobodení tajomník KSS v Košiciach. Nositeľ Radu práce a ďalších vyznamenaní.
Prémont

Poloha

Obec má rozlohu 12,21 km². Najvyšší bod je položený 165 m n. m. a najnižší bod 112 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 747 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mariner 10

Konštrukcia a trajektória

Mariner 10 bola prvá sonda, pri ktorej bol použitý gravitačný manéver využívajúci Venušu na zakrivenie letovej dráhy a dosiahnutia jej perihélia na úroveň obežnej dráhy Merkúra. Tento manéver, inšpirovaný astrodynamickými výpočtami talianskeho vedca Giuseppa Colomba, naviedol sondu na obežnú dráhu, ktorá ho opakovane priviedla naspäť k Merkúru. Sonda využívala slnečný radiačný tlak na jej solárne panely a na vysoko-ziskovú anténu určenú ako prostriedok riadenia polohy počas letu, prvýkrát využité aktívne ovládanie slnečného tlaku.
Knihy Samuelove

Knihy Samuelove (skratky 1 Sam, 2 Sam alebo 1S, 2S) sú dve knihy Starého zákona. Tieto 2 knihy opisujú dejiny Izraela od vytvorenia kráľovstva až do konca Dávidovej vlády. Vo Vulgáte boli knihy pomenované Prvá kniha kráľov a Druhá kniha kráľov; pričom terajšie Knihy kráľov boli označené ako Tretia kniha kráľov a Štvrtá kniha kráľov.
Pôvodne to bola jedna kniha, dnes sa však člení na dve časti. Židia pripisujú tieto knihy Samuelovi, ale pri konci sa hovorí aj o veciach, ktoré sa stali až po jeho smrti.
V knihe sa nachádza materiál pochádzajúci z rôznych prameňov čo spôsobuje niektoré nezrovnalosti v texte.

Prvá kniha Samuelova

Prvá časť (1 Sam 1-7) hovorí o príprave zriadenia kráľovstva, o narodení Samuela, jeho výchove v chráme u veľkňaza Héliho (Eliho) a o jeho povolaní až po víťazstvo nad Filištíncami. Samuel je postava z dejín Izraela v 11. stor. pred Kr. Bol synom Elkánu a jeho ženy Anny z Rámy (Ramy). Jeho matka ho zasvätila službe svätyni v Šíle (Sile) (1 Sam 1-3). Nebol síce sudcom, ale mal vraj prorocké a kňazské vlastnosti a vlastnosti sudcu Izraela.
Druhá časť (1 Sam 8-12) pojednáva o zavedení inštitúcie kráľovstva, ktoré nasledovalo po období Sudcov. Ľud chcel kráľa. Samuel odmietol so slovami, že nad Izraelom vládne Boh, ale pomazal z Božej vôle Šaula (Saula).
Tretia časť (1 Sam 13 - 2 Sam 2,7) je príbehom, prvého kráľa, Šaula (Saula) a zoznamuje s vzťahom medzi Šaulom (Saulom) a Dávidom. Šaul (Saul) sa niekoľkokrát za život spreneveril Bohu, a preto ešte za jeho života poslal Boh Samuela, aby pomazal Dávida. Dávid sa stal na istý čas Šaulovým zbrojnošom i „zaháňačom“ zlej nálady. Po porážke Goliáša v ňom však Šaul (Saul) začali vidieť hrozbu a Dávid sa musel 7 rokov ukrývať na púšti. Stal sa zbojníkom a dokonca uzavrel dočasné prímerie s Filištíncami. V boji proti Filištíncom zomreli Šaulovi traja synovia a on sa prepichol vlastným mečom.

Druhá kniha Samuelova

Tretia časť sa končí v Druhej knihe Samuelovej smútkom za Šaulom a Jonatánom a tým ako Dávid oplakal ich smrť v žalospeve.
Štvrtá časť (2 Sam 2,8-24,25) hovorí o Dávidovom kráľovstve až po jeho posledné roky (1013-973 pred Kr.). Šaul bol z kmeňa Benjamín na severe a Dávid z kmeňa Júdu na juhu. Vládol v Hebrone, ale svoje sídlo čoskoro preniesol aj s archou zmluvy do Jeruzalema, aby sa priblížil severným kmeňom.
Cieľom Samuelových kníh je odvodiť inštitúciu kráľovstva od Božej vôle, zdôvodniť odmietnutie Šaula (Saula) a predstaviť Dávida ako ideálneho kráľa aj keď nebol taký ideálny.
POSIX

POSIX (skratka z Portable Operating System Interface) je prenosné rozhranie pre operačné systémy, štandardizované ako IEEE 1003 a ISO/IEC 9945. Vychádza zo systémov UNIX a určuje, ako majú POSIX-kompatibilné systémy vyzerať, čo majú vedieť, čo sa má ako robiť a podobne.
Zákon algebrickej štruktúry

Zákon algebrickej štruktúry (staršie zákon algebraickej štruktúry) je axióma algebrickej štruktúry - podmienka pre operácie tvoriaca vlastnosť, podľa ktorej sa triedia algebrické štruktúry, napr. asociatívny zákon.
Confessio Scepusiana

Confessio Scepusiana (celým názvom Confessio fidei christianae parochum XXIV regalium ecclesarium in Scepusio - vierovyznanie Spišského mestského seniorátu) 
bolo evanjelické vierovyznanie, prijaté v roku 1569 Bratstvom farárov 24 spišských miest. Oproti katolíckej vierouke bolo o niečo radikálnejšie, i keď podobné ako Confessio Heptapolitana. Toto vierovyznanie bolo prejavom umiernenej protestantskej reformácie.

Historia

Tridentský koncil a snaha katolíckej cirkevnej vrchnosti o obnovenie cirkevnej organizácie a získanie opätovnej kontroly nad ňou na Spiši, kde sa udomácnila Lutherova reformácia, spôsobili, že podľa vzoru Confessio Pentapolitana – 1549 a Confessio Heptapolitana – 1559, evanjelický senior Vavrinec Serpilia zostavil vyznanie viery. Toto bolo Bratstvu 24 kráľovských kňazov na Spiši predložené na porade 26. októbra 1569. Títo ho uznali za správne, v zhode s evanjeliom a  prijali ho jednomyseľne.
Lexikon slovenských dejín hodnoti Confessio Scepusiana ako čiastočne radikálnejšie ako katolícku vierouku. Aj toto vierovyznaie bolo prejavom umiernenej protestantskej reformácie a vyznačovalo sa tiež prijímaním pod obojím, zavedením nemčiny či češtiny ako bohoslužobného jazyka, zjednodušením bohoslužieb, výzdoby kostola a povolením sobášov knazom.
Ülejõe (Anija)

Poloha

Ülejõe leží asi 3 km od mesta Kehra a 34 km od hlavného mesta Tallinn. Susedí s dedinami Looküla (2 km), Paasiku (2 km), Lehtmetsa (3 km).
Ómi (provincia)

Ómi (jap. 近江国 – Ómi no kuni) alebo Góšú (江州) bola stará japonská provincia, bola jedna z provincií v Tósandó, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Šiga.
Starobylé hlavné mesto bolo neďaleko Ócu, ktoré bolo tiež dôležité hradné mesto.
Tokimasa Hódžó (北條　時政, 1138-1215), prvý šikken Kamakurského šógunátu, bol menovaný daimjóm provincie Ómi v 10. mesiaci Šódži 2 (1200).
V období Edo, sa tu nachádzalo päť zastávok Tókaidó. V období Sengoku, severná časť provincie bolo panstvom Micunaria Išida, protivníka Iejasua Tokugawu v bitke pri Sekigahare, ktorý strávil väčšinu času na hrade Ósaka, spravujúc panstvo malého syna Hidejošiho Tojotomiho. Po porážke Išida, Tokugawa pridelil panstvo svojim spojencom, klanu Ii, ktorý postavil hrad a mesto Hikone na ruinách Sawajama.
Ivan Engler

Ocenenia

14. júla 2011 usporiadala NAWI Univerzita Paris Lodrona v Salzburgu 80-ročnému jubilantovi oslavu s laudatio.
16. septembra 2011 bol Ivan Engler za doterajší výskum v spojitosti s liečbou chronických onemocnení poctený čestným členstvom a zlatým odznakom Centrálneho zväzu lekárov prírodných metód (ZAEN) Freudenstadt, Nemecko.
V roku 2011 obdržal čestné členstvo Nemeckej spoločnosti pre onkológiu.
V jeho rodisku Trenčíne mu bola v roku 2011 odhalená pamätná tabuľa.
V roku 2013 stal sa čestným občanom mesta Hnúšťa. Je čestným členom The European Network of Places of Peace.
Za jeho životnú prácu obdržal 12. novembra 2014 Čestný pohár Salzburska (Ehrenbecher des Landes Salzburg).
26. septembra 2015, získal ocenenie Beňovského glóbus v meste Vrbové.
12. júna 2016 bola odhalená pamätná tabuľa k príležitosti 35. výročia celosvetovej prvej plazmovej ionizácie medcínského kyslíka v roku 1981 v Salzburgu.
Vorges-les-Pins

Poloha

Obec má rozlohu 4,76 km². Najvyšší bod je položený 480 m n. m. a najnižší bod 240 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 529 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Buzon

Poloha

Obec má rozlohu 4,4 km². Najvyšší bod je položený 260 m n. m. a najnižší bod 156 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 83 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Račkova dolina

Dolná časť doliny

Dolná časť doliny je porastená smrekovým lesom, to kvôli svojej nízkej nadmorskej výške: 960 až 1 440 m n. m. Z pravej strany ju ohraničuje juhozápadná rázsocha Ježovej, ktorá končí vrchom Kečka. Túto časť doliny tvoria lokality: Nižná lúka (960 až 1 060 m n. m.), Pod baňou (1 060 až 1 220 m n. m.) a Prostredná (1 220 až 1 440 m n. m.), ktorej centrom je Prostredná poľana (1 270 m n. m.). Dolná časť doliny je ukončená rázcestím pod Klinom, kde od doliny odbočuje už spomínaná Gáborova dolina.

Horná časť doliny

Horná časť doliny sa tiež nazýva Račkov zadok. Začína rázcestím pod Klinom a končí Račkovým sedlom.
Táto časť doliny je podstatne kratšia ako dolná, ale je strmšia. V závere doliny v kotli pod sedlom sa nachádzajú Račkove plesá (1 697,1 m n. m.), ktorých počet závisí od množstve vody v pohorí. Túto časť doliny ohraničujú masívy Klina a Jakubinej.
Vo výške 1 570 m n. m. sa tiež na Račkovom potoku nachádza menší vodopád. Horná Račkova dolina je porastená kosodrevinou a trávou.

Turistika

Cez celú dolinu vedie žltá turistická značka č. 8621 od Nižnej lúky po Račkovo sedlo. Zo začiatku doliny sa dá ľahko odbočiť do Jamníckej doliny alebo na Otrhance. Na spomínanom rázcestí pod Klinom odbočuje zelená značka do tiež spomínanej Gáborovej doliny a v Račkovom sedle je tiež možné odbočiť buď na Hrubý vrch alebo na Klin.
Atila Fodor

Životopis

Študoval na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici (1851 – 1855). Od 1855 praktikant v Štiavnických Baniach a vo Vyhniach, v Kremnici, v Costini (Rumunsko), v železiarni v Tauchene (Rakúsko), neskôr hutný majster v Kobyleckej Poľane (Rusko), železiarni v Tauchene a banský úradník v Rumunsku. Od roku 1872 zástupca prednostu banského úradu v Španej Doline, v Banskej Štiavnici a od 1884 prednosta banského úradu v Štiavnických Baniach, neskôr v Kremnici. Zaslúžil sa o rozvoj baníctva na strednom Slovensku, najmä o zavádzanie novej banskej techniky. Zberateľ minerálov, najmä zo Španej Doliny, ktorými zásoboval aj Gustáva Zechentera. Člen Krajinskej uhorskej baníckej a hutníckej spoločnosti, 1871 Uhorskej geologickej spoločnosti.
Beauvoisin (Drôme)

Poloha

Obec má rozlohu 8,9 km². Najvyšší bod je položený 1 034 m n. m. a najnižší bod 409 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 193 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
La Chapelle-Hugon

Poloha

Obec má rozlohu 16,16 km². Najvyšší bod je položený 225 m n. m. a najnižší bod 180 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 390 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Liptovská Mara (priehrada)

Technické parametre

Vodné dielo vybudovala spoločnosť Váhostav, n. p. v rokoch 1965 až 1975.
Celkovým objemom 361,9 mil. m³ je to druhá najväčšia vodná nádrž na Slovensku. Dlho bola považovaná za najväčšiu čo do objemu vody, ale podľa zamerania z roku 1993 už patrí prvé miesto Oravskej priehrade. Pri vzdutí na kótu 566 m n. m. zaplavuje priehrada Liptovská Mara územie s plochou takmer 27 km². Vodné dielo pozostáva zo 43,5 m vysokej (konštrukčná výška 52 m) zemnej priehrady s hlinitým tesnením a vodnej elektrárne so 4 turbínami (2 Kaplanove, 2 reverzibilné typ.Deriaz) s inštalovaným výkonom 198 MW. 
Pri výstavbe sa premiestnilo 11 mil. m³ zeminy, okolo 300 tis. m³ kameňa a viac ako 400 tis. m³ betónu a železobetónu. Teleso zemnej priehrady je v korune dlhé 1350 m. Vodná elektráreň stojí pri vzdušnej päte priehrady (voda je privádzaná oceľovým potrubím s priemerom 670 cm) ako 45 m vysoký objekt (pôdorys 43*130 m).

Využitie

Hlavným účelom priehrady je protipovodňová ochrana, ale slúži aj na výrobu elektrickej energie, keďže pod hrádzou sa nachádzajú 4 turbíny s výkonom 198 MW. Rekreačná funkcia je v súčasnosti relatívne poddimenzovaná (rekreačné stredisko pri Liptovskom Trnovci v spojení s neďalekým Aquaparkom Tatralandia). Zo strediska v Liptovskom Trnovci je možné sa vydať na vyhliadkovú plavbu po Mare na fotovoltaických katamaránoch.
Polostrov Ratkovo s priľahlými vodami je chráneným územím.
Nad priehradným múrom Liptovskej Mary, 2 km južne od obce Bobrovník, na východnom úpätí vrchu Úložisko (741,7 m n. m.) sa nachádza archeologická lokalita Havránok - keltské opevnenie osady Kotínov s druidskou svätyňou z 1. storočia pred Kr. Je tu vybudované aj múzeum v prírode.
Ludwig Wittgenstein

Životopis

Narodil sa vo Viedni ako najmladší z ôsmich detí. Jeho rodina bola veľmi bohatá, otec Karl Wittgenstein patril k najúspešnejším podnikateľom Rakúsko-Uhorska. Jeho matka bola Leopoldina, známa Poldi z názvu a emblému kladenských železiarní. 
Po domácom vyučovaní a škole v Linzi študoval Ludwig strojárstvo v Berlíne, jeho záujem sa časom rozšíril na matematiku a cez ňu k logike a filozofickým otázkam základov matematiky. Na radu Gottloba Fregeho absolvoval niekoľko trimestrov u Bertranda Russella v Cambridge. Po vypuknutí 1. svetovej vojny sa hlásil do armády ako dobrovoľník a v jej priebehu získal na východnom fronte niekoľko medailí za statočnosť. Po vojne pokračoval v bádaní a roku 1922 vydal s Russellovou pomocou Logisch-philosophische Abhandlung (neskôr známe ako Tractatus Logico-Philosophicus, Logicko-filozofické pojednanie), jediné dielo, ktoré vyšlo za jeho života. V ňom, podľa svojho názoru, vyriešil všetky problémy filozofie a stiahol sa do ústrania. Niekoľko rokov pôsobil ako učiteľ na základnej škole, až v roku 1929 sa vrátil do Cambridge na Trinity College, kde sa vrátil k filozofickej práci a vyučoval. V roku 1939 sa tam stal profesorom. Počas 2. svetovej vojny pracoval v nemocnici a ako technický pracovník v Newcastlu, po jej konci sa vrátil na univerzitu. 
V roku 1947 rezignoval na akademickú činnosť a plne sa venoval písaniu. Do roku 1949 vznikla väčšina materiálu neskôr vydaného ako Philosophische Untersuchungen (Philosophical Investigations, Filozofické výskumy), dielo pokladané za Wittgensteinovu najzávažnejšiu prácu. Posledných pár rokov strávil usilovnou prácou vo Viedni, Oxforde a v Cambridge, kde v apríli 1951 zomrel na rakovinu.