google/wiki40b huggingface dataset:
Aragónske kráľovstvo

Nástup barcelonskej dynastie a vznik krajín aragónskej koruny

Sobášom kráľovnej Petronily s grófom Raimundom Berengarom IV. bol položený základ krajín aragónskej koruny. S nástupom ich syna Alfonza II. roku 1162 tak bolo Barcelonské grófstvo trvalo spojené personálnou úniou s Aragónským kráľovstvom, v rámci ktorého sa stalo základom novovytvoreného kniežatstva Katalánska, s ktorým potom zdieľalo ďalšie osudy. Zároveň tým nastúpila na trón barcelonská dynastia.
Za vlády jeho jediného syna Jakuba I. boli k aragónskému kráľovstvu pripojené Baleárske ostrovy, kráľovstvo Valencia a Murcia. Tým sa podstatne zväčšila federácia krajín aragónskej koruny a zahŕňala už väčšinu budúcej „aragónskej časti“ dnešného Španielska. Preto je tiež pre tieto územia súhrnne používaný skôr názov Aragónske kráľovstvá než krajiny Aragónskej koruny.
V roku 1282 získala aragónská dynastia vďaka tzv. sicílskym nešporám Sicíliu a vyvolala tým dlhodobú rivalitu s Francúzskom. V boji o prevahu v Stredomorí obsadil Aragón Maltu (1284), Sardíniu (1323 – 1324) a Aténske vojvodstvo (1379, stratili ho už v roku 1388). V roku 1410, ale vymrela vládnuca barcelonská dynastia, potom nasledovalo 2 roky tzv. Interregnum teda bezkrálie než bol dedične zvolený nový kráľ.

Nástup trastamarskej dynastie

Keď v roku 1410 vymrela pôvodná aragónska kráľovská barcelonská dynastia, rozhorel sa boj o trón. Jedným z kandidátov bol tiež druhorodený syn kastílskeho kráľa Jána I. Ferdinand z Antequery. Ten nakoniec na základe rozhodcovského výroku z Caspe nastúpil v roku 1412 ako Ferdinand I. čím založil Aragonskú líniu trastamarskej dynastie.
Syn Ferdinanda I. kráľ Alfons V. Aragonský získal v roku 1442 kráľovstvo neapolské, bol tak kráľom Aragonským, valencijským, sicílskym, neapolským a grófom barcelonským. Neapolské kráľovstvo po jeho smrti pripadlo jeho nelegitímnemu synovi Ferdinandovi I. Ferrantemu. V Aragóne nastúpil Ferdinandov legitímny syn Ján II. Aragónsky, ktorý sa stal sobášom aj kráľom (horno) navarrským. Za jeho vlády zažívalo aragónske kráľovstvo hospodársky rozkvet, ktorý prispel k rozvinutiu systému feudálnej reprezentácie, nazývaného paktizmus (rozdelenie vládnej moci medzi panovníka a kortesy jednotlivých krajín koruny).
Jeho syn Ferdinand II. Aragónsky uzavrel v roku 1469 ešte ako dedič trónu sobáš s dedičkou kastílskeho trónu Isabelou Kastílskou (taktiež z dynastie Trastámára). V roku 1474 sa tak spolu so svojou ženou stal „kráľom manželom“ v Kastílii. V roku 1504 získal Ferdinand II. Aragónsky tiež späť pre Aragónsku korunu Neapolské kráľovstvo a stal sa kráľom ako Ferdinand III. Neapolský. V krajinách aragónskej koruny vládol až do svojej smrti v roku 1516, kedy nastúpil na trón jeho vnuk Karol I. (V.) z rodu Habsburgovcov, ktorý zjednotil kastílske a aragónske územia a stal sa prvým španielskym kráľom.
Definitívny koniec aragónskej autonómie v rámci krajín aragónskej koruny prišiel až s nástupom Bourbonovcov na španielsky trón v roku 1707. To urobili tzv. Dekréty de Nueva Planta, ktoré zo Španielska utvárali centralizovaný štát.
Ponlat-Taillebourg

Poloha

Obec má rozlohu 8,6 km². Najvyšší bod je položený 528 m n. m. a najnižší bod 395 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 562 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Strážna veža (Rožňava)

Mestská veža alebo Strážna veža sa nachádza uprostred Námestia baníkov v Rožňave.

Dejiny

Veža má výšku 38 m a v minulosti bola súčasťou pôvodnej radnice. Stavbu veže ako prvku ochrany proti tureckému nebezpečenstvu začali roku 1643 za richtára Martina Weiszera. Bola dokončená v roku 1654, kedy rožňavský richtár Matej Bakoš pozval do mesta spišského staviteľa Juraja Gerscheuera. Na južnej strane veže umiestnili pamätnú tabuľu s menami oboch richtárov, datovaním stavby a erbom mesta, do strechy uložili pamätnú listinu, v ktorej Ján Althuem Missnico podrobne opísal všetky udalosti uplynulých 11. rokov. Nad tabuľou sa nachádza turecká kamenná delová guľa.
Na ôsmom podlaží veže je malá miestnosť pre strážcu, ktorý mal veľmi dobrý výhľad na všetky strany. V roku 1766 vyhorela a počas opravy dostala dnešnú barokovú šindľovú strechu. Veža je známa tým že mala najpresnejšie hodiny v Uhorsku.
Juraj Kvas

Životopis

Študoval na gymnáziu v Žiline, v Trenčíne a v Banskej Bystrici (1943 – 1944). Redaktor Času, člen tlačovej komisie ONV a redaktor Vatry v Banskej Bystrici (1945). Spoluorganizátor povstaleckej tlače tzv. občianskeho odboja, po ústupe Povstania do hôr člen partizánskeho oddielu, v roku 1945 väznený Gestapom. Od roku 1945 člen Zväzu slovenských novinárov.
Gávska kultúra

Gávska kultúra bola archeologická kultúra v 13. – 11. storočí pred Kr. (teda v mladej bronzovej dobe) v severovýchodnom Maďarsku, v Podkarpatskej Rusi, Sedmohradsku, Moldavsku a na východnom Slovensku (Východoslovenská nížina, Košická kotlina a niektoré oblasti Šariša), v širšom zmysle až do 8. storočia pred Kr. (teda v neskorej bronzovej dobe), ale vtedy už len najmä na východnom Slovensku a v priľahlej Podkarpatskej Rusi (najmä tzv. somotorský typ). V neskorej dobe bronzovej na ňu najmä na Ukrajine nadviazala gávsko-holihradská kultúra (gávsko-holihradský kultúrny komplex), ktorá v širšom zmysle zahŕňa aj (neskorú) gávsku kultúru.
Je pomenovaná podľa pohrebiska Gáva v Maďarsku. Pomenovala ju A. Mozsolicsová v roku 1957.
Vznikla z otomanskej kultúry a kultúry Suciu de Sus.

Slovensko

Na východnom Slovensku okolo 1200 pred Kr. nahradila pilinskú kultúru a kultúru Suciu de Sus. Trvala tu až do konca bronzovej doby – do 750 pred Kr.
Charakteristické je budovanie hradísk (Lysá Stráž, Nižný Tvarožec-Pivničky, Šarišské Sokolovce, Obišovce, Koňuš-Starý Koňuš, Hradová hura), svojrázna keramika a rozsiahla metalurgia bronzu (šperk, zbrane, panciere, prilby, súpravy na pitie, nádoby). Vzácnym príkladom pokročilých bronziarských techník je nález zadnej časti plechového panciera z Čiernej nad Tisou. Z Obišoviec pochádza unikátny nález dvoch bronzových kolies so 4 spicami pochádzajúcich z ľahkého dvojkolesového bojového voza (bigy), ťahaného koňmi.
V záverečnej fáze gávskej kultúry (Ha B3 – 8. stor. pred Kr.) hovoríme na Slovensku a na priľahlej Ukrajine o tzv. somotorskom type (Somotor – hradisko a pohrebisko; Vojatín – pohrebisko).
Klasifikácia počítačových systémov

Počítače riadené tokom údajov (Data-flow systémy)

Tieto počítače nevykonávajú inštrukcie postupne za sebou, tak ako sú uložené v pamäti, vykoná sa práve tá inštrukcia, ktorá má pripravené údaje. Ak má viac inštrukcií pripravené svoje údaje, tieto inštrukcie sa vykonajú paralelne. Ide teda o paralelné, viacprocesorové počítače. Poznamenajme, že je potrebné vedieť vytvoriť toľko kópií vstupných údajov, koľko je inštrukcií, ktoré ich budú potrebovať. Počítače riadené tokom údajov predstavujú osobitnú triedu paralelných počítačov. Sú to počítače novej generácie s vysokou výkonnosťou. Ďalšou významnou vlastnosťou je, že programu sa prispôsobuje štruktúra technických výpočtových prostriedkov. V pamäti inštrukcií sa nachádzajú všetky inštrukcie programu. Zvláštny prvok počítača tzv. arbitračná sieť zisťuje, ktorá inštrukcia (inštrukcie) je pripravená na vykonanie (t j. ktorá má pripravené všetky svoje vstupné údaje). Túto inštrukciu potom vyberie a pridelí ju na vykonanie niektorému voľnému procesoru z poľa procesorov. Keď procesor vykoná príslušnú inštrukciu, pošle výsledok do distribučnej siete

Počítačové systémy

univerzálne, ktoré sa vyznačujú spôsobilosťou efektívne riešiť najširšie spektrum úloh: vedecko-výskumných, inžinierskych, ekonomických, ktoré si z druhej strany vyžadujú mať výpočtové prostredie na spracovanie rôznych typov informácií (numerické, nenumerické, a pod., ich predstaviteľmi sú konvenčné počítače vyšších výkonnostných kategórií),
problémovo orientované, ktoré sa vyznačujú spôsobilosťou efektívne riešiť úlohy v ohraničenej triede aplikácií, ale s možnosťou hromadného uplatnenia najmä v oblasti tvorby informačných a riadiacich systémov lokálneho významu, systémov počítačom podporovaného navrhovania, diagnostiky, riadenia experimentu a pod., (ich predstaviteľmi boli mikro- a minipočítače, v súčasnosti sú reprezentované širokým sortimentom osobných počítačov a pracovných staníc),
špecializované, ktoré sa vyznačujú spôsobilosťou efektívne riešiť spravidla jednu úlohu, resp. veľmi úzky okruh úloh, podľa vopred určeného algoritmu a najčastejšie predstavujú komponent, ktorý je súčasťou väčšieho automatizačného celku: technologického zariadenia, riadiacich jednotiek, pripadne komplexných riadiacich a informačných systémov a pod. (v súčasnosti sa výpočtové prostriedky s uvedenou koncepciou označujú ako vnorené systémy).
Vojenské spravodajstvo

Vojenské spravodajstvo je vojenská spravodajská služba Slovenskej republiky, ktorá plní úlohy spravodajského zabezpečenia obrany, obranyschopnosti a bezpečnosti Slovenskej republiky v pôsobnosti Ministerstva obrany SR.
Vznikla 1. januára 2013 spojením dovtedy dvoch samostatných organizácii: Vojenská spravodajská služba (VSS; vojenská rozviedka) a Vojenské obranné spravodajstvo (VOS; vojenská kontrarozviedka). 
Súčasným riaditeľom VS je od 15. apríla 2016 brigádny generál Ján Balciar, bývalý 1. zástupca Náčelníka Generálneho štábu, ktorý má skúsenosti aj z Policajného zboru a iných spravodajských útvarov bezpečnostnej komunity SR. K 19. aprílu 2016 bol povýšený na generálmajora.

Vznik Vojenského spravodajstva

Vznik Vojenského spravodajstva patril do programového vyhlásenia druhej vlády Roberta Fica z mája 2012 v ktorom bolo uvedené „Vláda navrhne zlúčenie vojenských spravodajských služieb a efektívnejšie mechanizmy kontroly spravodajských služieb a ostatných zložiek pracujúcich spravodajskými metódami“. Poslanci Národnej rady zákon schválili 19. septembra 2012 84 hlasmi, prezident Ivan Gašparovič ho podpísal 5. októbra 2012.
Ficov kabinet sa tiež „zaviazal zamedziť úniku utajovaných materiálov a zabezpečiť rast dôveryhodnosti tajných služieb“. Spojenie služieb bolo kritizované opozíciou, podľa nej zlúčenie tieto výsledky neprinesie. Podľa odhadov ministra obrany Martina Glváča (SMER-SD) z roku 2012 malo zjednotenie vojenského spravodajstva priniesť až 19% úspory v roku 2014.
Prvým riaditeľom Vojenského spravodajstva sa 1. januára 2013 stal Ľubomír Skuhra, dovtedajší riaditeľ Vojenského obranného spravodajstva. Jeho námestníkom je Róbert Tibenský, nominant Radičovej vlády na post riaditeľa VSS. Ľubomír Skuhra mal svoju kariéru začínať v kriminálnej polícii, počas Lexových časov pôsobil v SIS a mal pracovať aj pre Colný kriminálny útvar.
Centrum vedecko-technických informácií Slovenskej republiky

Centrum vedecko-technických informácií Slovenskej republiky (skr. CVTI SR) je národné informačné centrum pre vedu, techniku, inovácie a vzdelávanie a zároveň vedecká knižnica, ktorá koordinuje činnosť a zabezpečuje prevádzku interdisciplinárnych výskumno-vývojových centier a národných infraštruktúr pre výskum, vývoj, inovácie a vzdelávanie. Okrem knižničných a vzdelávacích služieb vydáva rôzne publikácie, napr. ItLib alebo vedecko-popularizačný časopis Quark. CVTI SR je metodickou knižnicou s celoštátnou pôsobnosťou.
Organizácia sídli v Bratislave na Patrónke v budove na Lamačskej ceste. Súčasným riaditeľom je prof. RNDr. Ján Turňa, CSc.

Dejiny

Bola pôvodne založená v roku 1938 ako Slovenská technická knižnica. V roku 2013 sa stalo CVTI Národný referenčný bod pre Open Access politiku Európskej komisie na Slovensku.
Od roku 2008 rozhodlo Ministerstvo školstva, že nákupy drahých prístupov k vedeckým bibliografickým databázam budú riešené centrálne cez CVTI. Prístup stál ročne asi 3,5 milióna eur a financovali ho z eurofondov. Projekt, z ktorého financovanie prístupu bežalo však v roku 2015 skončil. Kompetentní pracovníci v CVTI a ani na Ministerstve však neboli schopní zabezpečiť obnovu financovania a niektoré medzinárodné databázy poskytovali počas roka 2016 zdarma. Od januára 2017 však Elsevier jeden z najväčších vydavateľov prístup k svojim databázam (služby ScienceDirect a Scopus), zo Slovenska odstavil. Prestali fungovať aj databázy Reaxys a Knovel. Informácie o probléme vyšli najavo až v priebehu januára 2017 a vedeckú komunitu pobúrili. Prístup v priebehu niekoľkých týždňov obnovili.

Vydavateľská činnosť

Centrum vedecko-technických informácií vydáva časopisy: ITlib. Informačné technológie a knižnice, Quark, Transfer technológií bulletin a Vedecký kaleidoskop.
Civrac-sur-Dordogne

Poloha

Obec má rozlohu 1,94 km². Najvyšší bod je položený 10 m n. m. a najnižší bod 2 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 222 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
London Elektricity

História

Prvá podoba London Elektricity bolo duo Tony Colman a Chris Goss. Colman a Goss sú takisto zakladateľmi vydavateľstva Hospital Records ku ktorej sú London Elektricity podpísaní.
V roku 1999 vydali svoj debutový album Pull the Plug cez Hospital Records. Hoci zhromaždeniu hudobníkov prispela široká škála živých nástrojov (kontrabas, elektrická gitara, dychová sekcia, flauta, sláčiky), jazzová speváčka Liane Carroll poskytla vokály v dvoch skladbách, LP bolo v podstate štúdiovou prácou, pod dohľadom dvojice Colman a Goss.
V roku 2002 odišiel Chris Goss, ktorý sa sústredil na riadenie Hospital Records, takže London Elektricity zostal sólovým projektom Tonyho Colmana. Druhý album Billion Dollar Gravy bol vydaný v roku 2003. Počas nahrávania albumu zhromaždení hudobníci sa spojili do skupiny a Colman sa rozhodol prerobiť London Elektricity na skupinu so živými nástrojmi. Zostava obsahovala členov Colman, Andy Waterworth, Landslide, MC Wrec, Jungle Drummer, Liane Carroll a Robert Owens, okrem iných. V roku 2004 vydali živé DVD s názvom London Elektricity: Live Gravy.
V roku 2005 vydali svoj tretí album Power Ballads tiež ako živá skupina. London Elektricity oznamujú na tlačovej konferencii na Warwickej univerzite pri príležitosti drum and bassového večierku dňa 2. decembra 2005, že končia so svojimi živými vystúpeniami. Od roku 2006 sa vydáva Tony Colman na sólovú dráhu a používa pseudonym London Elektricity. Lianne Carroll je v roku 2005 vyhlásená za víťazku ceny Jazz Award rádiom BBC a teraz rozbieha svoju vlastnú sólovú kariéru. Nový remixer skupiny je od roku 2007 Ben Nguyen.
Tony Colman prezentuje podcast Hospital Records vytvorený Mattom Rileym ako Hospital HQ. Podcast nedávno vyhral cenu 'Best Podcast' v BT Digital Music Awards, a má viac ako 30,000 stiahnutí. Podcast pravidelne zahŕňa špeciálnych hostí, ktorí sú podpísaní pod Hospital Records ako napríklad Logistics.
Štvrtý album London Elektricity Syncopated City bol vydaný v septembri 2008. Mesiac predtým bol označený jeho Essential Mix na BBC Radio 1. London Elektricity je jeden z hudobníkov v Hospital Records, ktorý píše nový album pre vydanie v roku 2010.

Vplyvy

Podľa jeho myspace stránky, vplyvy Tonyho Colmana obsahujú rad hudobníkov ako Talking Heads, Fela Kuti, Kraftwerk, Brian Eno, Led Zeppelin a iní. Žánre ako Jazz, Soul, Latin, Dub, Rock, a dokonca aj Punk, sú jasné v mnohých piesňach London Elektricity ako napríklad „Rewind“, „Attack Ships on Fire“, „South Eastern Dream“, „Do You Believe“ (a jej dub verzia „Dub You Believe“), „Main Ingredient“, „Remember the Future“, „Round the Corner“ a „Song in the Key of Knife“ (s akustickou basovou linkou).
Sedadlo (automobil)

Sedadlo (iné názvy: automobilové sedadlo, sedadlo automobilu, neformálne autosedadlo) je časť interiéru vozidla určená na sedenie (v užšom zmysle len jedného dospelého) cestujúceho; podopiera jeho telo a prenáša prevažnú časť tiaže v dôsledku hmotnosti jeho tela.
Väčšina sedadiel v automobiloch je vyrobená z odolného materiálu, aby vydržali dlhodobé používanie. Najbežnejším materiálom je polyester.

Sklápacie sedadlá

Rané cestovné automobily mali sklápacie pomocné sedadlá na zvýšenie kapacity pre cestujúcich. Niektoré automobily boli k dispozícii s vonkajším núdzovým sedadlom, ktoré po vyklopení malé podobu čalúneného sedadla pre jedného alebo dvoch cestujúcich. 
Niektoré sedany majú sklopné zadné sedadlá na získanie nákladného priestoru. Sklápacie sedadlo predného spolujazdca využíva napr. Chrysler PT Cruiser, čím umožňuje vytvoriť vo vnútri vozidla dlhšiu ložnú plochu.

Ergonómia

Nastaviteľné mechanizmy na sedadlách umožňujú užívateľovi zmeniť tvar i sklon operadla sedadla v bedrovej oblasti, prípadne upraviť výšku sedadla či hlavovej opierky. Moderné sedadlá sú koncipované tak, aby redukovali tlak na stavce chrbtice a nespôsobovali nadmerné zaťaženie posádky pri dlhších trasách. Zvýšenú ochranu poskytujú aj sedadlá s výrazným bočným vedení, (tzv. športové sedadlá, resp. „škrupinky“), ktoré však sťažujú nastupovanie a vystupovane z vozidla. Špeciálnu kategóriu tvoria detské zadržiavacie zariadenia, ktoré sa používajú pri preprave detí a do vozidla sa upevňujú pomocou bezpečnostných pásov.

Bezpečnosť

Národný zákon o bezpečnosti dopravy a motorových vozidlách, prijatý v USA v roku 1966, zaviedol štandardy pevnosti automobilových sedadiel. Zahŕňali požiadavky na správne ukotvenie a konštrukciu zostáv sedadiel automobilov.
Bočné airbagy sa často montujú priamo do bočných častí sedadla, čím zvyšujú ochranu posádky najmä pri bočnom náraze.

Elektricky nastaviteľné sedadlá v automobiloch

Postupným vývojom vznikli automobilové sedadlá, ovládané elektromotormi. Pasažier si pohodlne nastaví pomocou tlačidiel sklon opierky, výšku sedadla, ako aj prídavné funkcie ako tvrdosť sedadla, vyhrievanie, ventiláciu či aktiváciu masážnych prvkov sedacej časti. Ovládacie prvky sedadla sa najčastejšie nachádzajú na paneloch dverí, prípadne na boku sedadla. Súčasťou vo vozidlách vyšších tried sú individuálne nastavenia sedadla, ktoré sú často súčasťou komplexného nastavenia viacerých prvkov (poloha volantu, sedadla, zrkadiel, teploty či pruženia). K dispozícii má tak viacero používateľov rýchle nastavenie požadovaných parametrov, čím sa dosahuje vyšší komfort, no tiež zvýšenie bezpečnosti a úsporu času.

Ochrana sedadiel v automobiloch

Sedadlá v automobiloch sú od výroby spravidla potiahnuté kvalitnou a odolnou textíliou, koženkou alebo kožou. Pri klasických sedadlách sa na ochranu často používajú autopoťahy, ktoré majú i dekoračnú funkciu. Zabraňujú opotrebeniu či znečisteniu povrchu sedadla a umožňujú jednoduché čistenie. Koženkou alebo kožou čalúnené sedadlá poťahy zvyčajne nepoužívajú. Poťahy tak pomáhajú zachovať hodnotu vozidla a maximalizovať pohodlie vodiča a cestujúcich.
Virpi Kuitunenová

Ocenenia

Je držiteľkou bronzovej medaily zo zimnej olympiády 2006, ktorú získala spolu s Aino Kaisou Saarinenovou v tímovom šprinte. Na majstrovstách sveta v klasickom lyžovaní 2007 sa stala najúspešnejšou športovkyňou. Získala 3 zlaté medaily, ku ktorým pridala jednu bronzovú. V zbierke má aj jednu zlatú medailu z Lahti z roku 2001 a jednu striebornú z Oberstdorfu z roku 2005. Vyhrala prvý ročník Tour de Ski. V tom druhom obsadila druhé miesto. V roku 2007 získala ocenenie najlepšia športovkyňa Fínska.

Dopingový škandál

Na majstrovstvách sveta 2001 v Lahti bola pozitívne testovaná na Hydroxyetyl. Odobratá jej bola strieborná medaila zo štafety a ako trest dostala dvojročný dištanc kvôli ktorému vynechala aj majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní vo Val di Fiemme v roku 2003.
Vakoveverica lemurovitá

Základné dáta

Dĺžka vakoveverice lemurovitej je 31 - 40 cm a chvost je dlhý 32 37 cm. Hmotnosť je 800 - 1000 g.

Zaujímavosti

Má dlhý hnedý chvost s neosrstenou špičkou, ktorý je silne ovíjavý, slúži na uchopovanie vetiev a ako kormidlo pri až trojmetrových „voľných pádoch“ v korunách stromov v dažďových lesov.
Sachmet

Podoba

Sachmet bola zobrazovaná ako levica alebo ako žena s hlavou levice odetá v červenom, farbe krvi. Na jej odeve sa niekedy na úrovni pŕs objavuje ružicový motív, v staroveku symbol spájaný s levmi. V Taremu (Leontopolis, 11. dolnoegyptský kraj) boli v jej chráme držané skrotené levy.

Sachmet ako bohyňa deštruktívnej energie slnka

Podľa mytológie bola Sachmet dcérou boha Réa. Zosobňovala jeho oko, pálivú moc slnka, ktoré prinášalo pomstu zločincom a nespravodlivým. Z tejto funkcie vyplynul Patronát Sachmet nad bojom a zabíjaním a tiež nad ničivou silou slnečných lúčov. Sachmet bola označovaná ako Pani plameňov. Podľa mýtov dala vzniknúť egyptskej púšti svojim ohnivým dychom.
Po každom boji Egypťania pripravovali na počesť Sachemchet slávnosť, ktorá mala krvilačnú bohyňu upokojiť a zažehnať ďalšie ničenie. Pri týchto sviatkoch ľudia tancovali, zabávali sa a pili veľké množstvo piva. Táto slávnosť mala tiež pôvod v mýte. Ré pôvodne stvoril Sachmet, aby sa pomstil ľuďom, ktorí sa usilovali o jeho moc. Neuhasiteľný smäd Sachmet po krvi ale viedol k tomu, že zničila takmer všetkých ľudí, a tak ju Ré oklamal a opil ju pivom zmiešaným s granátovým jablkom (aby malo červenú farbu krvi). Sachmet sa pivom tak opila, že ju prešla jej krvilačnosť a premenila sa na láskavú Hathor.

Sachmet a iné bohyne

Po splynutí hornoegyptských a dolnoegyptských náboženských predstáv dostala Sachmet nové miesto v božskom panteóne. Ako Hathor bola považovaná za matku Nefertuma, mladej podoby boha-stvoriteľa Atuma, a stotožnená s manželkou Nefertumovho otca Ptaha.
Hoci bola pôvodne Sachmet stotožňovaná s Hathor, v priebehu storočí sa vyvíjali tieto dve bohyne jednotlivo, pretože ich kompetencie boli výrazne odlišné. Neskôr Sachmet sčasti asimilovala veľká božská matka Mut, ktorá prijala znaky Sachmet, Hathor a Bastet.
Villerserine

Poloha

Obec má rozlohu 2,85 km². Najvyšší bod je položený 271 m n. m. a najnižší bod 239 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 45 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Pedagogická a Sociálna akadémia sv. Márie Goretti

Vymedzenie základnej činnosti

Ide o výchovu a vzdelávanie stredoškolskej mládeže v duchu katolíckej viery. Štúdium je ukončené maturitnou skúškou. Absolvent získava úplné stredné odborné vzdelanie na úrovni ISCED 3A (stupeň vzdelania).
Montbarla

Poloha

Obec má rozlohu 7,38 km². Najvyšší bod je položený 209 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 160 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Židovský cintorín v Ivančiciach

Židovský cintorín v Ivančiciach bol založený zrejme do začiatku 16. storočia. Nachádza sa asi 350 m severozápadne od Palackého námestia, v Mřenkovej ulici. Cintorín je od 3. mája 1958 chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. Na ploche 10 771 m² sa zachovalo okolo 1500 náhrobných kameňov (macev) s najstarším čitateľným z roku 1552. Mnohé z týchto náhrobkov sú veľmi cenné. Zachovala sa i tunajšia novorománska obradná sieň. Cintorín bol rozšírený v rokoch 1608, 1664 a 1878.
Ivančická židovská komunita síce prestala existovať v roku 1940, však na cintoríne sa pochovávalo aj po vojne.