Alfred Redl

Roky mladosti

Alfred Redl sa narodil v roku 1864 v meste Ľvov, vtedajšom hlavnom meste rakúskej provincie (korunnej krajiny) Halič. Jeho rodičia boli Franz a Mathilde Redl. Alfredov otec začal najprv kariéru dôstojníka, ale ako 31 ročný musel armádu opustiť, keďže nedokázal zložiť k svadbe potrebnú svadobnú kauciu. Následne sa mu podarilo získať adekvátne zamestnanie v c. k. Carl Ludwig Bahn, v ktorej časom postúpil na pozíciu vrchného inšpektora železníc. Deti Franza Redla boli úspešné. Dvaja z jeho synov sa stali dôstojníkmi, jeden architekt, ďalší právnik. Obidve dcéry sa stali učiteľkami. Aj skutočnosť, že deti vyrastali trojjazyčne – poľsky, rusínsky a nemecky; zohrala v Alfredovej kariére rozhodujúci význam. Ako 15-ročný nastúpil na c. k. Školu pre kadetov Karthaus, ktorá sa nachádzala na predmestí Brna. Existuje domnienka, že tento čisto mužský svet v kombinácii s dominantnou výchovou jeho matky jeho homoerotické sklony ešte viac stupňoval. Pokiaľ by sa jeho orientácia a tieto sklony dostali na verejnosť bol by zo štátnej správy prepustený, čakalo by ho súdne konanie a spoločensky by bol odpísaný. V roku 1883 v Karthaus-e skončil ako kadet – dôstojnícky nástupca s vyznamenaním. Po štvorročnom nasadení v pozemnej pechote 9. regimentu v Ľvove ho dôstojnícky zbor uznal ako vhodného na povýšenie do dôstojníckej hodnosti poručíka. S nadpriemerne dobrým posudkom od nadriadeného sa so stovkami iných uchádzačov, uchádzal o miesto výcviku na c. a k. Vojenskej škole pre dôstojníkov generálneho štábu. Nielen to, že výberové konanie ako absolvent obyčajnej školy pre kadetov zvládol pozitívne, ale aj to že v roku 1894 s 25 ďalšími dôstojníkmi úspešne ukončil svedčí o jeho mimoriadnych schopnostiach. Hlavne v technických predmetoch dosahoval nadpriemerné výsledky. Pred povolaním ku generálnemu štábu sa musel liečiť na syfilitické ochorenie.

Dôstojník generálneho štábu

Po skončení vojenskej školy pracoval Alfred Redl do roku 1895 v Eisenbahnbureau (slov. Železničná kancelária) podliehajúcej vojnovému ministerstvu c. a k., na pracovisku ktoré sa venovalo hlavne plánovaniu transportov a presunu. K tejto práci patrilo takisto skúmanie železničných tratí možného nepriateľa. Hlavne v Rusku, kde v tom čase podliehali mapy tajnosti a trasy mnohých železničných tratí sa dali určiť len priamym osobným scestovaním. Po tomto krátkom pracovnom nasadení neskôr viac rokov pracoval v štáboch podzemných vojsk najprv v Budapešti a následne – už ako kapitán – v meste svôjho pôvodu, Ľvove. V roku 1899 bol na príkaz šéfa generálneho štábu Friedricha von Beck-Rzikowského poslaný na jazykový kurz do Ruska. V meste Kasan získal vedomosti, ktoré podmienili jeho pracovné využitie (od roku 1900) v „ruskej skupine“ v Evidenzbureau vo Viedni. Evidenzbuero sústreďovala armádne relevantné hlásenia z rôznych zdrojov, ktoré boli denne predkladané šéfovi generálneho štábu a jedenkrát týždenne (do roku 1913 rukopisne) vtedajšiemu cisárovi Františkovi Jozefovi I. Pracovalo na tom 20 dôstojníkov, čo predstavovalo len zlomok personálu v porovnaní s nemeckým či ruským generálnym štábom. Deficit personálu a finančných prostriedkov bol podmienený hlavne skutočnosťou, že Evidenzbureau podliehalo ministerstvu zahraničných vecí, na ktorého financovaní sa podieľalo Uhorsko, ktoré spoločným inštitúciám poskytovalo finančné prostriedky v minimálnej výške. Alfred Redl sa rýchlo vyšvihol. Po niekoľkých mesiacoch ho zaradili do výzvedného oddelenia, ktoré pracovalo na informačno-spravodajskom monitorovaní všetkých zahraničných štátov. V roku 1905 ho povýšili do hodnosti major a v roku 1907 sa stal vedúcim výzvedného oddelenia. Následne po niekoľkých mesiacoch sa stal zástupcom šéfa Evidenzbuereau, čím sa stal jedným z najbližších dôverníkov šéfa generálneho štábu. Po povýšení do hodnosti plukovníka v máji 1912 bol 18. októbra toho istého roku prevelený do Prahy, na pozíciu šéfa Generálneho štábu VIII. armádneho zboru. VIII. armádny zbor v Prahe komandoval bývalý šéf Evidenzbureau generál Arthur Giesl von Gieslingena.

Odhalenie Alfreda Redla ako špióna

Dňa 18. októbra 1912 bol Alfred Redl prevelený do Prahy, kde nastúpil ako náčelník generálneho štábu VIII. c. a k. armádneho zboru. V novej funkcii bolo priam nemožné sa nenápadne stretávať so styčnými ľuďmi nepriateľskej strany, preto boli peniaze posielané väčšinou  poštou v balíkoch. Jednu z poste restante uložených zásielok peňazí, ktorá bola adresovaná na istého Nikona Nizetasa a nebola načas vyzdvihnutá, Hlavný poštový úrad Viedeň, odoslal po uplynutí úložnej lehoty s poznámkou prijímateľ neznámy späť na poštový podací úrad v mieste Černyševskoje (nem. Eydtkuhnen) vo Východnom Prusku. Tam potom ako list otvorili, z dôvodu pátrania po adresátovi, bolo v liste objavených 6 000 korún a niekoľko adries. List postúpili nemeckej tajnej službe. Major Walter Nikolai z nemeckej tajnej služby našiel v liste dve Prusom a Rakúšanom známe špionážne adresy a informoval o tom majora v generálnom štábe Maximiliana Rongeho z Evidenzbureau. Na jeho prosbu Nikolai poslal list späť do Viedne a šéf rakúskej štátnej polície Edmund von Gayer nechal priečinok s uloženými zásielkami vyše mesiaca sledovať. Keď Redl list 25. mája 1913 vyzdvihol, sledovali ho a podľa podacieho a príjmacieho lístku, ktoré odhodil bol jednoznačne identifikovaný.

Pokus generálneho štábu o utajenie

Pre šéfa c. a k. generálneho štábu Franz Conrad von Hötzendorfa, ktorý bol ako šéf sporný pre Uhorsko a aj pre Ministerstvo zahraničných vecí, to bol dvojitý úder. Okrem vyzradenia tajných skutočností mu hrozil trápny proces ohľadom pochybenia pri výberových konaniach dôstojníkov pre kľúčové pozície, ktorý by Uhorsku dodal množstvo "munície", ktorá by mohla viesť k jeho odvolaniu. Z tohto dôvodu nariadil najvyšší stupeň tajnosti. Zostavil delegáciu dôstojníkov, ktorá mala Redla tajne navštíviť v jeho hoteli (viedenský Hotel Klomser v ulici Herrengasse) a naznačiť mu, aby spáchal samovraždu. Delegácia dôstojníkov pozostávajúca z audítorov Vorlicek, Urbanski, Conrad a zástupcov Höfler a Ronge, našla Redla, ktorý tušil svoje odhalenie, v jeho hotelovej izbe pripravujúceho sa na samovraždu. Svojmu bývalému spolupracovníkovi dôstojníkovi Ronge podal priznanie, že „v rokoch 1910 a 1911 vo veľkom poskytoval informácie cudzím štátom“, a že pracoval bez komplicov. Následne mu odovzdali pištoľ a ampulku s jedom a stiahli sa do úzadia, aby „zločincovi umožnili ukončiť život ráznym spôsobom s rýchlym koncom“. Čakali až do skorých ranných hodín, v ktorých skonštatovali jeho smrť. Dôstojník Conrad bol spokojný a následníkovi trónu Františkovi Ferdinandovi d'Este, ktorý bol generálnym inšpektorom c. a k. armády, podal hlásenie prostredníctvom telegramu, že plukovník Redl sa „z dosiaľ neznámych príčin“ zastrelil. Cisár František Jozef I. bol informovaný podobným spôsobom.