Spoločenstvo nezávislých štátov

Založenie organizácie

SNŠ bolo založené rozhodnutím vrcholných predstaviteľov Bieloruskej SSR, Ruskej SFSR a Ukrajinskej SSR, ktorí podpísali 8. decembra 1991, krátko pred rozpadom ZSSR v rezidencii Viskuli v Bielovežskom pralese (Bielorusko) „Zmluvu o založení Spoločenstva nezávislých štátov“, známu pod názvom Bielovežská zmluva. V tomto dokumente sa konštatuje, že Sovietsky zväz ukončil svoju existenciu ako subjekt medzinárodného práva. Zároveň „opierajúc sa o historickú jednotu národov, vzťahy medzi nimi, zohľadňujúc dvojstranné zmluvy, snahu o demokratický právny štát, úmysel rozvíjať vzájomné vzťahy na základe vzájomného uznania a ctenia si štátnej suverenity, sa zmluvné strany dohodli na založení Spoločenstva nezávislých štátov“.
13. decembra 1991 na schôdzke prezidentov piatich stredoázijských republík, ktoré boli súčasťou ZSSR (Kazachstan, Kirgizsko, Tadžikistan, Turkménsko a Uzbekistan) v meste Ašchabad bolo prijaté vyhlásenie, že tieto krajiny majú záujem vstúpiť do novovzniknutej organizácie. Podmienkou bolo, že všetci členovia budú mať rovnocenné postavenie a budú uznaní za zakladajúcich členov SNŠ.
Na pozvanie kazašského prezidenta Nursultana Nazarbajeva sa v kazašskom hlavnom meste Alma-Ate konala schôdzka hláv 11 štátov bývalého ZSSR – Azerbajdžanu, Arménska, Bieloruska, Kazachstanu, Кirgizska, Моldavska, Ruska, Tadžikistanu, Turkménska, Uzbekistanu a Ukrajiny (z bývalých zväzových republík sa nezúčastnili Lotyšsko, Litva, Estónsko a Gruzínsko). Výsledkom schôdzky bolo 21. decembra 1991 podpísanie tzv. „Almaatskej deklarácie“, ktorou sa signatári prehlásili za rovnoprávnych zakladajúcich členov Spoločenstva nezávislých štátov. Almaatské stretnutie sa stalo dôležitým medzníkom v budovaní štátnosti v postsovietskom priestore, pretože zavŕšilo proces premeny bývalých republík Sovietskeho zväzu na suverénne štáty.
Prvá, zakladajúca etapa existencie SNŠ bola zavŕšená 22. januára 1993, kedy bola v Minsku prijatá na summite SNŠ Ústava Spoločenstva nezávislých štátov. Ústavu však nepodpísali Ukrajina a Turkménsko, ktoré sa v dôsledku tohoto kroku „de iure“ nepovažujú za plnohodnotných členov SNŠ, ale označujú sa len ako „zakladajúci členovia“ a „účastníci Spoločenstva“.

Ďalší vývoj

Dodatočne, v roku 1993 sa plnoprávnym členom SNŠ stalo aj Gruzínsko. Mimo SNŠ tak zostali iba tri pobaltské štáty – Litva, Lotyšsko a Estónsko, ktoré sa odmietli stať jeho súčasťou z historických dôvodov. Svoje predchádzajúce členstvo v ZSSR oficiálne vyhlásili za nedobrovoľné, násilné a ilegálne.
Členstvo Gruzínska v SNŠ netrvalo dlho. Po vojenskom konflikte s Ruskom v Južnom Osetsku v roku 2008 vyjadrilo ústami prezidenta Saakašviliho snahu vystúpiť zo SNŠ  a 14. augusta 2008 gruzínsky parlament jednohlasne schválil vystúpenie z tejto organizácie. 18. augusta 2008 diplomatickou nótou svoj úmysel Gruzínsko oficiálne oznámilo Spoločenstvu, a v zmysle Ústavy SNŠ Gruzínsko vystúpilo zo SNŠ o 12 mesiacov, 18. augusta 2009.
Druhou krajinou, ktorá zmenila svoje postavenie v SNŠ je Turkménsko. Na summite SNŠ v Kazani (26. august 2005) oficiálne oznámilo, že sa bude zúčastňovať na práci v SNŠ ako „asociovaný člen“.

Pozorovatelia

Do skupiny oficiálnych „pozorovateľov“ môžeme zaradiť Mongolsko a Afganistan.

Gruzínske členstvo

Členstvo Gruzínska v SNŠ netrvalo dlho. Po vojenskom konflikte s Ruskom v Južnom Osetsku vyjadrilo ústami prezidenta snahu vystúpiť zo SNŠ  a 14. augusta 2008 gruzínsky parlament jednohlasne schválil vystúpenie zo SNŠ. 18. augusta 2008 diplomatickou nótou svoj úmysel Gruzínsko oficiálne oznámilo Spoločenstvu, a v zmysle Ústavy SNŠ Gruzínsko vystúpilo zo SNŠ o 12 mesiacov, 18. augusta 2009.

Orgány SNŠ

Činnosť a vzájomná medzištátna spolupráca v rámci Spoločenstva nezávislých štátov prebieha prostredníctvom orgánov SNŠ. V ich čele vždy stoja predstavitelia predsedajúcej krajiny Spoločenstva. Štruktúra orgánov, ako aj ich kompetencie a zloženie prešlo vývojom a ich súčasnú podobu upravuje Uznesenie Rady hláv štátov SNŠ z 2. apríla 1999. Celkovo v štruktúre Spoločenstva nezávislých štátov funguje 82 orgánov, z nich je 66 orgánov odvetvovej spolupráce.
Ústava Spoločenstva nezávislých štátov definuje 8 ústavných orgánov Spoločenstva: 1. Rada hláv štátov SNŠ 2. Rada hláv vlád SNŠ 3. Rada ministrov zahraničných vecí SNŠ 4. Rada ministrov obrany SNŠ 5. Rada ministrov vnútra SNŠ 6. Rada veliteľov pohraničných vojsk 7. Medziparlamentné zhromaždenie SNŠ 8. Ekonomický súd SNŠ
Najvyšším orgánom Spoločenstva je Rada hláv štátov.

Predsedníctvo v SNŠ

Predsedníctvo v orgánoch Spoločenstva sa riadi Rozhodnutím Rady hláv štátov SNŠ z 2. apríla 1999. V zmysle neho každá krajina (účastník Spoločenstva) predsedá SNŠ a v jeho orgánoch vždy jeden kalendárny rok. Potom predsedníctvo prevezme ďalšia krajina. Poradie krajín určuje ich názov podľa ruskej abecedy.
Od 1. januára 2014 predsedá Spoločenstvu nezávislých štátov Ukrajina, pričom na čele vrcholných orgánov SNŠ stoja jej predstavitelia. Prebrala tak predsedníctvo od Bieloruska, ktoré predsedalo SNŠ od 1. januára 2013. Od 1. januára 2012 predsedalo Spoločenstvu nezávislých štátov Turkménsko.

Ekonomická rada

Ekonomická rada (rus. Экономический совет) patrí medzi základné výkonné orgány SNŠ. Vznikla 25. januára 2000. Hlavnou úlohou je praktická realizácia dohôd prijatých Radou hláv štátov a Radou hláv vlád v súvislosti s vytvorením a fungovaním zóny voľného obchodu v rámci SNŠ, ako aj ďalších oblastiach sociálno-ekonomickej spolupráce. Ekonomická rada SNŠ sa schádza minimálne raz za kalendárny štvrťrok.

Symboly SNŠ

Oficiálnymi symbolmi SNŠ sú vlajka a znak.
13. mája 1995 prijalo Medziparlamentné zhromaždenie štátov SNŠ uznesenie o podobe vlajky a znaku Spoločenstva nezávislých štátov. Táto podoba bola definitívne potvrdená uzneseniami najvyššieho orgánu SNŠ – Rady hláv štátov SNŠ zo dňa 19. januára 1996.

Znak

Znak SNŠ upravuje Uznesenie Rady hláv štátov SNŠ z 19. januára 1996. V zmysle tohoto Uznesenia tvorí znak kruhový rám sivej farby, vnútri ktorého sa nachádza v modrom poli štylizovaný biely obrazec. Figúra je zložená z vertikálnych pásov, ktoré prechádzajú vo vrchnej časti symetricky vpravo aj vľavo do sústredných prstencových článkov. Vrchná dvojica článkov sa smerom nahor rozširuje a zahýba. Ich dĺžka a šírka sa zmenšuje od stredu symetrického obrazca k okraju. Vo vrchnej časti kompozície je vyobrazený zlatý kruh, ktorý chránia zahnuté články obrazca.
Kompozícia symbolizuje snahu o rovnoprávne partnerstvo, jednotu, mier a stabilitu. Znak je možné zobrazovať vo farebnom alebo jednofarebnom (čierno-sivom) variante, a taktiež sa pripúšťa plastické vyhotovenie.

Vlajka

Podoba vlajky SNŠ je rovnako definovaná v Uznesení Rady hláv štátov SNŠ z 19. januára 1996. Vlajku SNŠ tvorí obdĺžnikové pole modrej farby v pomere strán 2 : 1. Uprostred poľa je umiestnený biely obrazec rovnakých parametrov, ako v znaku Spoločenstva.

Zaujímavosti

Na olympijských hrách v roku 1992 v Albertville a Barcelone vystúpili športovci členských krajín SNŠ prvý a posledný raz v spoločných farbách, v rámci jedného tzv. „zjednoteného tímu“ (rus. объединённая команда, angl. unified team).