google/wiki40b huggingface dataset:
Fontenoy-le-Château

Poloha

Obec má rozlohu 34,6 km². Najvyšší bod je položený 461 m n. m. a najnižší bod 247 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 646 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ben Cristovao

Život

Na jeseň roku 2009 bol finalistom súťaže Česko Slovenská SuperStar, skončil na 7. mieste.
Ako tanečník pôsobí v skupine Jad Dance Company, vedenej Yemi A.D.. Moderuje reláciu na Fashion TV, a v hiphopovom rádiu Spin moderuje reláciu so speváčkou Dannie.
Od roku 2012 študoval medzinárodný obchod a diplomaciu na súkromnej vysokej škole.
Je majiteľom firmy Black different s.r.o., pod ktorou vydal svoj prvý hudobný album. V súčasnosti (2012) nakrúca už svoj tretí album.

Snowboarding

Pretekársky sa venoval snowboardingu, je víťazom 4 × 4 Slovenského pohára vo freestyle snowboardingu 2006.
Sergej Andrejevič Bobrovskij

Klubová kariéra

Bobrovskij nebol nikdy draftovaný žiadnym klubom z NHL. Generálny manažér Philadelphii Flyers Paul Holmgren povedal, že ho Flyers chceli draftovať v roku 2006, ale nakoniec sa rozhodol tak neurobiť, vzhľadom k obťažnosti podpisu zmlúv z ruskými hráčmi v tej dobe. Tak začal svoju profesionálnu kariéru v ruskom tíme Metallurg Novokuzneck. V Novokuznecku sa mu veľmi darilo, a tak dňa 6. mája 2010 podpísal s Flyers trojročný kontrakt, ako voľný hráč. Najprv mal v novej sezóne hrať vo farmárskom tíme Adirondack Phantoms v American Hockey League. Ale počas predsezónnom kempu si získal dôveru trénera, a tak sa dostal na súpisku tímu za miesto zraneného Michaela Leigtona.
Tréner Philadelphie Peter Laviolette menoval Bobrovského hneď na prvý zápas sezóny proti Pittsburghu Penguins dňa 7. október 2010. A hneď vychytal víťazstvo 3 – 2 a stal sa prvou hviezdou zápasu v novej aréne Penguins Consol Energy Center. Týmto víťazstvom sa stal najmladším brankárom Flyers, ktorý dokázal vyhrať úvodný duel novej sezóny. Podarilo sa mu to vo veku 22 rokov a 17 dní a tak prekonal Rona Hextalla, ktorý to dokázal vo veku 22 rokov a 159 dňoch. Vzhľadom na výborný štart vo svojej prvej sezóne NHL si Bobrovskij rýchlo vyslúžil priazeň divákov, od ktorých dostal prezývku Bob.
Základnú časť ukončil úspešne s 28 výhrami a s 91,8 % úspešnosťou zákrokov. Na tieto úspechy nedokázal nadviaza v play-off, v ktorom mal byť náhradníkom Briana Bouchera. Po sezóne doviedol GM Paul Holmgren do tímu Iľja Bryzgalova, a tak v sezóne 2011/12 bude Bobrovskij na poste druhého brankára Philadelphie.
22. júna 2012 bol Bobrovský vymenený do Columbusu Blue Jackets za výmenu 45. miesta v drafte 2012, a za 4. kolo draftu v roku 2013 pre Phoenix Coyotes.

Medzinárodná kariéra

Bobrovskij sa zúčastnil Super Series 2007, osem hernej série medzi kanadskými a ruskými juniormi pri príležitosti 35. výročia podobného turnaja Summit Series 1972. Na lade strávil najviac času medzi brankármi. Na konci roka 2008 si zahral Majstrovstvá sveta juniorov, kde s Ruskom získal bronzovú medailu.

Trofeje a ocenenia

Nováčik mesiaca NHL – november 2010
Roissard

Poloha

Obec má rozlohu 14,25 km². Najvyšší bod je položený 1 800 m n. m. a najnižší bod 486 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 245 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
NHL 1975/1976

Play-off

   † víťaz divízie (víťazstvo v divízii znamenalo automatické nasadenie do štvrťfinále)
Domjulien

Poloha

Obec má rozlohu 11,94 km². Najvyšší bod je položený 455 m n. m. a najnižší bod 322 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 196 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Le Gâvre

Poloha

Obec má rozlohu 53,58 km². Najvyšší bod je položený 62 m n. m. a najnižší bod 22 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 471 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lukánia

Stručná história

Prvé osídľovanie sa datuje už v 6. storočí pred Kr., Rimania Lukániu objavili až v 3. storočí pred Kr. počas samnitských vojen. Lukánia bola tak nazvaná preto, že Lucas, ktorým bola v 5 stor. pred Kr. obsadená, nosil meno Lucani. Pred týmto obdobím mala všeobecne názov Oenotriaktore, ktorý zaviedli Gréci pre najjužnejšiu časť Itálie. Hornaté vnútrozemie bolo obsadené kmeňmi, ktoré boli známe ako Oenotriani  a Choni, zatiaľčo pobrežie na oboch stranách bolo obsadené mocnými gréckymi kolóniami, ktoré mali nad vnútrozemím bez pochyby protektorát. 
Lukáni mali demokratickú ústavu.V čase vojny bol vybraný spomedzi bežných úradníkov jeden, ktorý sa stal diktátorom.Zachovalo sa niekoľko zápisov v gréckom písme z 3. alebo 4. storočia pred Kr. a mince s legendou z 3. storočia. Lukáni si postupne podmanili celú krajinu (s výnimkou gréckych miest na pobreží) od hraníc so Samniom a Kampániou na južnom konci Itálie. Následne sa obyvatelia polostrova, ktorý je teraz známy ako Kalábria, vzbúrili a v mene Bruttianov si vybudovali nezávislosť. Potom sa zapojili do nepriateľských akcií s Tarentom a s Alexandrom, kráľom Epirusov, ktorého požiadali o pomoc v roku 443 pred Kr.
V roku 298 pred Kr. vytvorili alianciu s Rímom a rímsky vplyv sa rozšíril na kolónie Venusia (291 pred Kr.), Paestum (273 pred Kr.) a predovšetkým Tarentum (272 pred Kr.). Tieto kolónie boli niekedy v aliancii ale častejšie sa zapájali do nepriateľských akcií počas samnitských vojen.Taktiež sa pridali na stranu Pyrrha pocas jeho vojen. Po odchode Pyrrha z tohto územia ostali napospas milosti Ríma.
Počas druhej púnskej vojny sa pridali na stranu Kartága, ktorého armádu viedol Hannibal. Na území Lukánie boli zničené obe armády, Hannibalova aj Lukánska. Po týchto katastrofách sa krajina pod rímskou nadvládou dostala do úpadku.To zapríčinilo,že sa Lukánci spoločne so Samnitmi zúčastnili na vojne proti Rímu, čo malo pre oba národy veľké následky. V tom čase význam gréckych miest na tomto území upadol.

Mestá

Na východe sa nachádzalo mesto Metapontum, niekoľko kilometrov južne od rieky Bradanus. Ďalej to boli mestá Heraclea a Sybaris, ktoré bolo zničené v roku 510, ale následne nahradené mestom Thuria. Na západnom pobreží sa nachádzali mestá Poseidonia (neskôr pomenovaná ako Paestum), Elea (Velia), Pyxus (Buxentum) a mesto Laus. Z vnútrozemských miest bolo známe mesto Potentia (Potenza). Na severe pri hranici s Apúliou sa nachádzalo mesto Bantia. Na juh od Potentia bolo Grumentum a ďalej v tomto smere boli Nerulum a Muranum. V horskej doline Tanagrus boli Atina a Consilinum.
Dorota Kurónska (1793 – 1862)

Predpokladané rodinné vzťahy

Niektorí autori literatúry faktu vyslovili hypotézu, že Dorothée de Courland bola matkou Boženy Němcovej, splodenej v nelegitímnom vzťahu s priateľom Karlom Janom Clam-Martinicom, českým šľachticom, počas Viedenského kongresu. Barbora Panklová, neskoršia Božena Němcová, sa údajne narodila 4. februára 1820 vo Viedni, podľa iných zdrojov to mohlo byť už v roku 1817.
Podľa ďalšieho zdroja sa Dorothée de Courland narodilo v septembri roku 1816 dieťa vo francúzskych kúpeľoch Bourbon-l’Archambault, ktoré navštívila so slávnym francúzskym politikom Charlesom de Talleyrand-Périgord. Dievča bolo zanesené do matriky ako Marie-Henriette Dessalles. Je pravdepodobné, že ju neskôr  vychovávala Tereza Panklová ako svoje dieťa, a to pod dohľadom sestry Doroty Kurónskej, kňažnej Vilhelmíny Zahánskej. Spisovateľka samu seba spodobnila v postave Barunky v románe „Babička“, v ktorom opisuje aj kňažnú Vilhelmínu Zahánsku, jej patrónku.
Nordhausen

Nordhausen je mesto v nemeckej spolkovej krajine Durínsko. Má asi 44 000 obyvateľov a jeho plocha je 89,32 km².

Dejiny

Najstaršie stopy osídlenia pochádzajú z rokov 650 - 700, kedy v dnešnej miestnej časti Bielen žili Lužickí Srbi.
V rokoch 908 - 912 tu kráľ Henrich I. postavil hrad. Prvá písomná zmienka o Nordhausene je z 13. mája 927 v listine, ktorou ho Henrich I. daroval svojej manželke Matilde. Kráľovná Matilda tu v roku 961 vybudovala vedľa hradu kláštor z ktorého sa neskôr stal súčasný Dom Zum Heiligen Kreuz Nordhausen.
Ťava

Opis

Ťava je dosť vysoký, statný prežúvavec s malou hlavou na mohutnom krku. Dosahuje výšku do dva a pol metra, dĺžku do tri a pol metra. Srsť je nerovnomerná, na krku prechádza do hrivy. Ťava je zásadne bylinožravá, nie je vyberavá.
Ťavy majú pre ľudí široké využitie. Poskytujú im mäso, mlieko, krv, kožu, vlasy a ich výkaly sa používajú ako palivo.
Arabi rozoznávajú viac než 20 plemien tiav.

Výskyt

Na svete žije asi 15 miliónov domácich tiav, prevažne v severnej Afrike a západnej Ázii. V mongolských púšťach sa vyskytujú malé skupinky divokých tiav (Camelus ferus). V Austrálii nájdeme asi 25 tisíc zdivočených dromedárov (podľa iných prameňov až 700 tisíc), potomkov tiav dovezených z Arábie.
František Radimský

Život

Roku 1961 ukončil Vojenské učilište vo Vyškove na Morave. Po jeho absolvovaní sa stal vojakom z povolania, pričom získal hodnosť poručíka. Následne do roku 1972 vykonával vojenské funkcie na úrovni čata, prápor a pluk. V období od roku 1972 až do roku 1975 študoval na Vojenskej akadémii M. V. Frunzeho v Moskvae. Po návrate do vlasti prevzal velenie 55. motostreleckého pluku v Trebišove. V roku 1979 sa stal zástupcom veliteľa 3. motostrelecké divízie v Kroměříži. Od roku 1980 až do roku 1982 študoval na Vojenské akadémii Generálneho štábu ozbrojených síl ZSSR K. J. Vorošilova v Moskve. Po skončení štúdia vykonával funkciu veliteľa 14. tankové divízie v Prešove. V októbri 1985 odišiel do Příbrami, kde bol zaradený na funkciu zástupcu veliteľa 1. armády. V septembri 1989 bol premiestený na Vojenskú akadémiu A. Zápotockého v Brne, kde prevzal vedenie postgraduálnej fakulty vševojskovej, druhov vojsk a služieb. V čele uvedenej fakulty pôsobil až do konca januára 1991. V máji toho istého roku sa stal vedúcim úseku výskumu operačného umenia na Inštitúte pre strategické štúdia v Prahe. Roku 1985 dosiahol prvú generálsku hodnosť. Svoju vojenskú kariéru ukončil vo funkcii zástupcu rektora pre vojenskú činnosť vo Vojenskej akadémii v Brne. Genmjr. Radimský bol preložený do zálohy na sklonku roka 1995. Ženatý, otec dvoch detí.
Vévah

Vévah (maldiv. ވީވައް‎) je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 270 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 525 m, šírka 300 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 136,28 km.
Jan Halada

Život

V rokoch 1963-1968 vyštudoval Filozofickú fakultu Univerzity Karlovej odbor filozofia-história. Na tej istej fakulte získal v roku 1971 titul PhDr. Po štúdiu začal pracovať ako redaktor vydavateľstva Mladá fronta. V roku 1975 sa stal vedúcim redakcie spoločenskovednej literatúry a od roku 1981 potom zástupcom šéfredaktora nebeletristického úseku nakladateľstva. Tu pôsobil až do roku 1988, kedy sa stal šéfredaktorom Ľudového nakladateľstva. Od roku 1990 pôsobí na katedre žurnalistiky novovzniknutej Fakulty sociálnych vied Univerzity Karlovej. Prednášal aj na Filozofickej fakulte UK, VŠE, ČVUT, Pedagogickej fakulte Univerzity Hradec Králové, Vyššej odbornej škole publicistiky v Prahe, ai.
V roku 1990 získal na FF UK vedeckú hodnosť kandidáta vied (CSc.). V roku 1996 bol menovaný docentom. Je autorom alebo spoluautorom asi štyridsiatich kníh, mnohých článkov a statí v početných periodikách. Je predsedom literárnej súťaže Cena Miroslava Ivanova za literatúru faktu.
Bonnie Dunbarová

Mladosť a výcvik

V rodnom Sunnyside absolvovala roku 1967 stredoškolské štúdium na High School, Sunnyside a o štyri roky neskôr štúdium na University of Washington. Pracovala v rôznych laboratóriách, o. i. v Anglicku na Oxfordskej univerzite, doktorát získala na univerzite v Houstone (štát Texas), kde potom zostala pracovať ako asistentka. Prešla aj výcvikom na ľahkých lietadlách, mala nalietaných 700 hodín. V roku 1980 vstúpila do výcvikového strediska NASA v Houstone, keď už dva roky predtým pracovala pre NASA v Johnsonovom vedeckom stredisku ako letecký operátor.
Gymnastika

Gymnastika je všestranný šport telesných cvičení. Rozlišujeme športovú, modernú, akrobatickú, rytmickú a aeróbnu gymnastiku. Ďalšími gymnastickými disciplínami sú tumbling a skoky na trampolíne.
Olympijské športy – športová gymnastika, moderná gymnastika a skoky na trampolíne.
Neolympijské športy – športová akrobacia, gymteam, gymnastický aerobik, estetická skupinová gymnastika.
Hraničné – Fitnes súťažná zostava, akrobatický rock and roll
Language poets

Language poetry/poets/school (iné názvy: L=A=N=G=U=A=G=E poetry/poets, language-centered writing) je americká básnická škola 70. rokov 20. storočia. Je pomenovaná podľa nižšie uvedenej revue.
Zrodila sa na začiatku sedemdesiatych rokov ako reakcia na americkú tradicionalistickú poéziu a jej žánre. Language school čerpá inšpiráciu z dvoch básnických škôl – Black Mountain Poets a New York School. Jej prínos spočíva v zdôraznení jazykovej stránky básne a vo vytvorení cesty pre čitateľa intereagovať s dielom. Language school je spájaná s politickou ľavicou a bola sústredená okolo rôznych literárnych časopisov 70. rokov, napríklad revuí „This“ a „L=A=N=G=U=A=G=E“.
Kľúčovým elementom poézie „Language school“ je idea, že reč vyjadrovaná nahlas má väčší význam ako jej iné formy. „Language poetry“ hľadá cestu ako ovplyvniť čitateľa textom, pričom zdôrazňuje účasť na čítaní a vytváraní si vlastného názoru. Rozpadom poetickej reči predošlých básnických smerov sa stalo, že vzniklo prázdne miesto pre inú cestu ako priblížiť význam textu pre čitateľa. Čitateľ požaduje od básnika, aby našiel inú cestu pochopenia významu textu.
Poézia „Language school“ je analyzovaná v rôznych esejach jej autorov. Viacerí napísali o ich poetike, jednou z najznámejších je esej Rona Sillimana „The New Sentence“. Poetka Lyn Hejinian napísala súbor esejí „The Language of Inquiry,“ vytvorený počas posledných 25 rokov. V úvode k zbierke spomína význam reči v diele: 
„Language is nothing but meanings, and meanings are nothing but a flow of contexts. Such contexts rarely coalesce into images, rarely come to terms. They are transitions, transmutations, the endless radiating of denotation into relation.“
(Reč je nič len názory a názory sú nič len prúd kontextu. Tak ako kontext čisto splýva s obrazmi, čisto vchádza do výrazov. To sú prechody, transmutácie, konečne vyžarované z názvu do rozprávania.)
Nielen Silliman a Henijan ale i ďalší básnici boli ovplyvnení hnutím „Language school“, napríklad: Charles Bernstein, Barrett Watten a Bob Perelman.
Saint-Martin-de-Bernegoue

Poloha

Obec má rozlohu 17,75 km². Najvyšší bod je položený 88 m n. m. a najnižší bod 28 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 776 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Svetelný mesiac

Svetelný mesiac (angl. light month) je jednotkou dĺžky, ktorá je definovaná ako vzdialenosť, ktorú prejde svetlo v absolútnom vákuu za 1 celý mesiac (30 dní, z ktorých každý má 86 400 sekúnd), alebo 777 062 051 136 000 m. Táto hodnota je presná, pretože meter je v skutočnosti definovaný z hľadiska rýchlosti svetla.
Svetelný mesiac nie je príliš často používanou jednotkou, pretože existuje len zopár astronomických objektov v takej vzdialenosti; obežné dráhy objektov vonkajšej časti slnečnej sústavy sa lepšie merajú použitím svetelných dní alebo svetelných hodín, zatiaľ čo medzihviezdne vzdialenosti spadajú do mierky svetelných rokov. Existuje však aj niekoľko výnimiek. Napríklad sa predpokladá, že Oortov oblak sa rozprestiera do vzdialenosti 10 až 20 svetelných mesiacov od Slnka.
Ďalšie jednotky, súvisiace so svetelným mesiacom, sú svetelný rok, svetelný týždeň, svetelný deň, svetelná hodina, svetelná minúta, svetelná sekunda.
Nikostratos z Héraie

Nikostratos (starogr. Νικόστρατος – Nikostratos) bol olympijský víťaz v boxe dorastencov v roku 416 pred Kr.
Nikostratos, syn Xenokleida z arkádskej Héraie, bol na 91. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe dorastencov. Dorastenecký box (pygmé paidón) zaradili do olympijského programu na 41. hrách v roku 616 pred Kr.
Cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, po prehliadke olympijskej Altidy opísal dovedna 230 sôch olympijských víťazov a samozrejme si všímal len tie najvýznamnejšie. Jednou z týchto sôch bola aj socha olympionika Nikostrata, o ktorom zaznamenal: „Za Hysmónom je umiestnený Nikostratos, syn Xenokleidov, dorastenecký účastník v zápasení z arkádskej Héraie. Pantias mu vytvoril sochu, ten, ktorý bol siedmym učeníkom sikyónskeho Aristokla, ak počítame jeho učeníkov.“
Verdicenan Kadınefendi

Mladosť

Verdicenan sa narodila v októbri 1825 v Sukhumi v Abcházsku. Rodným menom bola Sáliha Achba a pochádzala z Abcházskej princovskej rodiny. Jej otec bol princ Kaytuk Giorgi Bey Achba a jej matka bola princezná Yelizaveta Hanim. Sáliha bola poslaná na výchovu do Istanbulu už ako malé dieťa. Jej otec ju tu spolu so sestrami odovzdal na výchovu Bezmiâlem Sultan, matke sultána Abdulmecida I. Tu dostala podľa tradícií osmanského dvora meno Verdicenan.

Manželstvo zo sultánom

Verdicenan bola vydatá za Abdulmecida I. z politických dôvodov v decembri 1840 v starom paláci Çırağan. Po sobáši získala titul Altıncı Kadın. Celá jej rodina, vrátane bratov a bratrancov, bola povýšená na urodzenú rodinu. Jej synovec Rasim Bey získal miesto doktora v paláci a synovec Osman Paša získal prácu doktora v paláci sultána Abdulaziza.

Neskoršie roky a smrť

Po smrti sultána Abdulmecida v roku 1861 sa odsťahovala do paláca Feriye. V roku 1862 potom zomrela jej dcéra Munir vo veku sedemnástich rokov. Po smrti Gülüstü Hanim, ďalší zo sultánových manželiek, sa starala o jej dcéru Medihu Sultan. V roku 1879 ju vydala za Samipashazadeho Necip Beye. Verdicenan zomrela v novembri 1889 v paláci Feriye a bola pochovaná v mauzóleu pre sultánove manželky v mešite Yeni v Istanbule.
André-Pierre Gignac

Klubová kariéra

André-Pierre Gignac začínal svoju kariéru v mládežníckom klube ES Fos v roku 1990 a v roku 1995 prestúpil do mládežníckeho klubu FC Martigues. V roku 2002 prestúpil do mládežníckej akadémie klubu FC Lorient.

FC Lorient

Svoj debut v A tíme FC Lorient sa uskutočnil 13. augusta 2004 v Ligue 2 proti klubu LB Châteauroux keď nastúpil 78. minúte za stavu 1 – 1 a stihol streliť gól a jeho tím vyhral 2 – 1. V sezóne 2005 – 2006 postúpil z FC Lorient do Ligue 1. V tejto sezóne bol André-Pierre na hosťovaní v klube Pau FC, tu zaznamenal z 18 zápasoch 8 gólov. V sezóne 2006 – 2007 prvýkrát hral v najvyššej francúzskej lige. Zaznamenal z 37 zápasoch 9 gólov a prvý hetrik dosiahol za 27 minút zápase proti FC Nantes.

Toulouse FC

Jeho prvý prestup sa uskutočnil 27. júna 2007, rozhodoval sa medzi Toulouse FC a Lille OSC ktorý zaňho ponúkal 4,5 milióna eur. Ale rozhodol sa pre Toulouse FC a  podpísal s nimi štvorročnú zmluvu. V prvej sezóne za Toulouse FC mu nevyšla dobre, odohral 28 zápasov a strelil len 2 góly a s tímom zaznamenal až 17. miesto a len jedno miesto ich delilo o zostupu do Ligue 2. V sezóne 2008 – 2009 zažil svoj najlepší úspech, keď sa stal najlepším strelcom ligy s 24 gólmi a bol nominovaný na najlepšieho francúzskeho hráča roka 2008/09. S klubom zaznamenal 4. miesto v lige čo zaručovalo postup do novovzniknutej Európskej ligy. Na začiatku sezóny 2009/10 predĺžil zmluvu o jeden rok, čo mu znamenalo predĺženie zmluvy do roka 2013. Tento podpis mal odradiť obrovský záujem o Gignaca. V play-off o Európsku ligu dal dva gól proti Trabzonspor. Toulouse vďaka tejto výhre postúpiť do skupinovej fázy. V nej dal Gignac len jeden gól a tím obsadil nepostupujúce tretie miesto, keď na postup stratilo až 4 body. Na konci sezóny mal len osem strelených gólov, ale aj tak bol najlepším tímovým strelcom. Dňa 20. augusta 2010 prezident Marseille Jean-Claude Dassier oznámil, že Gignac prestúpil z Toulouse.

Marseille

21. augusta 2010 postúpil Gignac zdravotnými testami v Marseille. Do tímu prestúpil za 16 – 18 miliónov eur a podpísal zmluvu na päť rokov. Dostal tímové číslo 10. Prvý zápas za Olympique odohral 29. augusta 2010 proti Bordeaux. Prvého gólu sa dočkal až o dva mesiace v zápase proti AS Saint-Étienne. Dňa 7. novembra dal hetrik do siete MŠK Žiliny v skupinovej fáze Ligy Majstrov. Zápas vyhrali hráči Marseille zdrvujúco 7 – 0. Za výkony počas jesene zožal kritiku od miestnych médií, divákov, ale hlavne od Jean-Pierre Papina. Podľa jeho vyjadrený hral Gignac strašne predvídateľne. Gignac sľúbil, že od nového roka bude hrávať tak, ako predtým. A svoje slová začal aj plniť, hneď v prvých dvoch zápasoch skóroval. Dňa 5. februára 2011 strelil víťazný gól proti Arles-Avinon a o tri dny dal dva góly proti Sochaux.
Natalia Oreirová

Životopis

Od svojich 8 rokov chodila na kurzy herectva, v dvanástich vyhrala konkurz na účinkovanie v reklame a do sedemnástich rokov vystupovala vo viac než tridsiatich spotoch (medzi nimi aj v reklame na Pepsi alebo Niveu). Vtedy sa rozhodla pre hereckú kariéru a odsťahovala sa do Buenos Aires (Argentína). Dochádzala na konkurzy do televízie a po niekoľkých odmietnutiach dostala malú úlohu v telenovelách Dulce Ana a Inconquistable corazón. Prvú hlavnú úlohu hrala v seriáli Modelos 90-60-90, potom v Ricos y Famosos. Po dokrútení týchto seriálov si ju všimli filmoví producenti a Natalia dostala ponuku k nakrúteniu filmu Un argentino en Nueva York (1998), ktorý bol v Argentíne tak úspešný, že v prvom týždni porazil i Titanic. Pri tejto príležitosti mala možnosť naspievať k filmu úvodnú pieseň, čím dokázala, že je i nadaná speváčka.
Dňa 26.januára 2012 Natalia porodila svoje prvé dieťa, ktorému spolu s manželom Ricardom Mollom, ktorý je jeho otcom dali meno Merlín Atahualpa. Ricardo už má z predošlého vzťahu 2 dcéry.
Leonardo Vinci

Život

Leonarda Vinciho prijali na konzervatórium Conservatorio dei Poveri di Gesù Cristo v roku 1708. Jeho učiteľom bol pravdepodobne Gaetano Greco. Prvý raz sa ako skladateľ predstavil v roku 1719 v divadle Teatro de Fiorentini operou buffa „Lo Cecato fauzo“, ktorú skomponoval  na text v neapolskom dialekte. Začnúc rokom 1722 napísal pre toto divadlo celý rad komických opier, z ktorých väčšina sa stratila. Úspech na poli buffo opery mu pripravil pôdu na uvedenie vážnych opier a už prvá opera seria "Publio Cornelio Scipione" znamenala uznanie nielen v Neapole, ale aj v Ríme a Benátkach.
Po smrti Alessandra Scarlattiho v roku 1725 sa Vinci stal zástupcom hlavného kapelníka Kráľovského dvorného orchestra v Neapole. Jeho meno bolo známe aj za hranicami Talianska a Georg Friedrich Händel v tom istom roku uviedol v Londýne Pasticio zostavené z árií Leonarda Vinci.
V roku 1728 sa stal kapelníkom na konzervatóriu Conservatorio dei Poveri di Gesù Cristo. Túto pozíciu po niekoľkých mesiacoch prepustil Francescovi Durantemu, aby sa mohol viac venovať opernej skladateľskej činnosti. Spriatelil sa so známym básnikom a libretistom tých čias Pietrom Metastasiom, ktorý ho zásoboval kvalitnými textami pre celý rad opier.
4. februára 1730 sa konala v rímskom divadle Teatro delle Dame premiéra opery „Artaserse“, ktorá je považovaná za skladateľove majstrovské dielo. onedlho potom za nevyjasnených okolností zomrel. Predpokladá sa, že bol zavraždený v dôsledku akejsi nepodstatnej milostnej aféry.

Dielo

Leonardo Vinci je typickým predstaviteľom neapolskej opernej školy. Okrem niekoľkých oratórií, kantát a jednej serenády ("La contesa dei Numi" – 1729) komponoval prevažne opery. Inštrumentálnej hudbe sa venoval len príležitostne.