google/wiki40b huggingface dataset:
Varšavské metro

Varšavské metro tvoria dve linky podzemnej dráhy vo Varšave. Je to jediné metro v Poľsku.

Dejiny

Po vyhlásení nezávislého Poľska v roku 1918 sa Varšava stala hlavným mestom nového štátu. V tomto čase vznikli prvé plány na vybudovanie siete podzemnej železnice. Začali sa prípravné práce, avšak Veľká hospodárska kríza v 30. rokoch a druhá svetová vojna ich zastavili. Plány počítali s dvoma linkami s celkovou dĺžkou 13,8 km. Po Varšavskom povstaní a oslobodení bolo zničených 90 percent budov v strede mesta a tak bola dôležitejšia obnova mesta ako doprava.
Varšava bola prebudovaná ako moderné mesto so širokými bulvármi a domami v sovietskom štýle. Z dopravného hľadiska mala byť zavedené, podobne ako v Prahe, aj podpovrchová električka, a to trasovaná rovnako ako prvá linka predvojnového projektu. Na okrajových častiach by linka viedla po povrchu a v centre meste by sa nachádzalo niekoľko staníc pod zemou. Projekt bol však v roku 1948 zrušený a nahradený koncepciou klasického metra, vedeného zhruba 15 metrov pod povrchom. Jeho realizácia sa však tiež neuskutočnila.
Obrat priniesla až hrozba jadrovej vojny. Komunistické úrady si uvedomovali, že budú v prípade ohrozenia musieť zaistiť aj prevádzku cez rieku Vislu, aj ochranu civilného obyvateľstva. Vypracovali sa plány na výstavbu prvej trate, vedenej severojužným smerom a založenej hlboko pod zemou. Na sedemnástich miestach začali súčasne a okamžite stavebné práce, vybudovalo sa 771 metrov tunelov. Po smrti Stalina v roku 1953 sa väčšina prác zastavila a Varšava zase stratila nádej na vlastný systém podzemnej dráhy, prebiehali však rôzne prieskumné práce až do roku 1957.
Konečné rozhodnutie o výstavbe podzemnej dráhy pod mestom padlo v roku 1984, metro bolo koncipované ako klasické metro sovietskeho typu. Vzhľadom na to, že Poľsko sa nachádzalo v tom čase v nie veľmi priaznivej ekonomickej situácii, stavba postupovala pomaly. Prvý úsek modrej linky 1 s jedenástimi stanicami bol sprevádzkovaný v roku 1995 a stále sa rozširuje. Existujú aj plány na vybudovanie ďalších dvoch liniek, červenej a zelenej.
Druhá linka (M2) so 7 stanicami bola otvorená 8. marca 2015. Spája východný a západný breh Visly a náklady na jej výstavbu presiahli 1 mld. eur.

Vlaky

V súčasnosti disponuje linka ruskými vozidlami typu 81-71 v počte 60 ks, ako aj modernými vlakmi od firmy Alstom v počte 108 ks a vlakmi od firmy Siemens.
Boris Žabka

Reprezentácia

V slovenskom drese odohral 16 zápasov, strelil 1 gól.
We

Hudobné video

Pre skladbu bolo vytvorené aj hudobné video.

Umiestnenie

Skladbe sa nepodarilo umiestniť v rebríčku.
Flocques

Poloha

Obec má rozlohu 4,93 km². Najvyšší bod je položený 97 m n. m. a najnižší bod 5 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 707 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Ľudový kapitalizmus

Ľudový kapitalizmus je kapitalizmus zdemokratizovaný v dôsledku rozptyľovania kapitalistického vlastníctvado rúk širokých vrstiev obyvateľstva prostredníctvom ľudových účastín, sociálneho partnerstva, účasti robotníkov na zisku kapitalistickýchpodnikov, prostredníctvom tvorby vlastníctva na základe manažerského systému a podobne.
Embraer

Dejiny

Brazílska vláda sa rozhodla vytvoriť domáceho výrobcu lietadiel a od roku 1940 uskutočnila v tejto oblasti niekoľko investícií. V roku 1969 bola založená štátna spoločnosť Empresa Brasileira de Aeronáutica (Embraer). Jej prvý produkt bolo turbovrtuľové lietadlo Embraer EMB 110 Bandeirante.

Prvé kroky

Hlavným zákazníkom spoločnosti Embraer bola spočiatku brazílska vláda a stroje jej výroby sa až do roku 1975 predávali iba na domácom trhu.
Kým väčšinu produktov spoločnosti v priebehu 70. rokov 20. storočia tvorili vojenské lietadlá, v roku 1985 debutovala s regionálnym lietadlom Embraer EMB 120 Brasilia. jeho konštrukcia bola zameraná na zahraničných zákazníkov. Stroj sa veľmi úspešne predával najmä malým dopravcom.

Licenčne vyrobené Pipers

V roku 1974 spoločnosť začala vyrábať ľahké lietadlá pod licenciou americkej spoločnosti Piper Aircraft . Piper najprv postavil pre Embraer skladačky lietadiel v továrni v USA, ktoré boli následne zmontované v Brazílii pre miestny a latinskoamerický trh. Od roku 1978 už bola väčšina dielov a komponentov získavaná z miestnych zdrojov. Od roku 1974 do roku 2000 Embraer postavil pod licenciou Piper takmer 2500 lietadiel.

Privatizácia

Spoločnosť Embraer zahájila privatizačný proces, podobne ako viaceré dovtedy štátom kontrolované spoločnosti, počas vlády Fernanda H. Cardosa. Proces bol ukončený 7. decembra 1994 a zachránil firmu pred bankrotom. Spoločnosť aj naďalej pokračovala v snahách o získanie štátnych zákazok.
Brazílska vláda si ponechala vplyv v spoločnosti prostredníctvom zlatých akcií, ktoré jej umožňujú právo veta.
V roku 2000 Embraer robil verejnú ponuku svojich akcií súčasne na burzách NYSE a BM & F Bovespa.

Aktuálne vlastnícke podiely

Podiely v spoločnosti v roku 2008 boli nasledovné: Bozano Group - 11,10%, Previ (Brazílsky dôchodkový fond) - 16,40%, Sistel - 7,40%, Dassault Aviation - 2,1%, EADS - 2,1%, Thales Group - 2,1%, Safran - 1,1%, Brazílska vláda - 0,3%, zvyšok je verejne obchodovateľný.

Rozšírenie produktovej rady: Vojenské, regionálne a business lietadlá

V polovici deväťdesiatych rokov sa začala spoločnosť sústreďovať na malé komerčné lietadlá a obmedzila výrobu bojových lietadiel, ktoré dovtedy tvorili väčšinu výroby. Čoskoro nasledovali väčšie regionálne lietadlá so 70-110 miestami a menšie obchodné business lietadlá. Dnes spoločnosť vyrába pre oba trhy, vojenský aj obchodný.
19. apríla 2007 Embraer oznámil, že zvažuje výrobu dvojmotorového vojenského dopravného lietadla Embraer KC-390. Práca na ňom začala v máji 2009 s podporou brazílskeho letectva. Correios, Brazílska poštová spoločnosť, prejavila záujem o kúpu tohto lietadla, ktoré chce využiť na prepravu pošty namiesto komerčnej nákladnej dopravy. Použitím mnohých technológií vyvinutých pre Embraer 190, C-390 môže prepraviť až 23 ton nákladu. Bolo určené na nahradenie lietadiel z čias studenej vojny. Argentína požiadala o šesť exemplárov a záujem prejavili aj ďalšie juhoamerické štáty.
Jean Meslier

Jean Meslier (* 15. jún 1664, Mazerny, Francúzsko – † 17. jún 1729, Étrépigny, Francúzsko) bol francúzsky katolícky kňaz a ateistický filozof.
Jean Meslier bol katolícky kňaz, ktorý pôsobil 40 rokov od vysvätenia až do svojej smrti vo farnosti Étrépigny v regióne Champagne. Jeho pôsobenie v tejto odľahlej farnosti bolo nenápadné, bez sťažností na jeho prácu a bez viditeľných problémov. Po Meslierovej smrti sa v jeho pozostalosti našli 3 kópie práce označenej autorom ako testament pre jeho farníkov, napísanej v ateistickom duchu v ktorom Meslier popiera existenciu duše a označuje Boha za chiméru.
Villez-sous-Bailleul

Poloha

Obec má rozlohu 4,36 km². Najvyšší bod je položený 136 m n. m. a najnižší bod 58 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 313 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Montcusel

Poloha

Obec má rozlohu 9,55 km². Najvyšší bod je položený 802 m n. m. a najnižší bod 420 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 173 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saligney

Poloha

Obec má rozlohu 7,98 km². Najvyšší bod je položený 354 m n. m. a najnižší bod 199 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 168 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Intel 80386

Intel 80386 alebo i386 je prvý 32 bitový mikroprocesor, ktorý umožňoval zdanlivý multitasking. Bol použitý ako centrálna procesorová jednotka (CPU) v mnohých osobných počítačoch od roku 1985 až do roku 1994 pričom jeho nový štandard architektúry sa používa doteraz. Pracoval na rýchlostiach 16 - 33 MHz a dokázal adresovať až 4 GB pämate. Obsahoval 275 tisíc tranzistorov, mal implementovaných 129 inštrukcií a ovládaný bol 32 registrami. Bol vyrábaný v štyroch vyhotoveniach: DX, SX, SL, EX. SX verzia bola lacnejšia a mala len 16 bitový data bus a 24 bitový address bus, verzia SL mala vloženú kontrolu spotreby a nový mód operácie - System Management Mode (SMM), v ktorom mal BIOS lepší prístup ku kontrole spotreby. Verzia EX bola zmenšená verzia pre systémy "embedded".
Kruhliak

Turizmus

Cez vrch Kruhliak vedie hlavná  červená turistická značka, ktorá zároveň vedie po hlavnom karpatskom hrebeni cez najvýchodnejší bod Slovenska – trojmedzie (1 207,7 m n. m.) na vrchu Kremenec (1 221,0 m n. m.) a prechádza po slovensko-poľskej štátnej hranici cez viacero vrchov s viacerými panoramatickými vyhliadkami, ako napr. Kamenná lúka (1 200,9 m n. m.), Jarabá skala (1 199,0 m n. m.), Ďurkovec (1 188,7 m n. m.), Pľaša (1 162,8 m n. m.), ďalej cez Ruské sedlo (801,0 m n. m.), vrchy Rypy (1 002,7 m n. m.), Strop, (1 011,2 m n. m.), Černiny (929,4 m n. m.), najvyšší vrch Laboreckej vrchoviny Vysoký grúň (904,9 m n. m.), Laborecký priesmyk (684,0 m n. m.) až k Duklianskemu priesmyku (502,0 m n. m.).
Nachádza sa tu križovatka turistických trás. Najmä zo slovenskej strany sú priestory vrchu turisticky atraktívne.
Zo slovenskej strany je najľahší výstup z najvyššie položenej obce v Sninskom okrese ako aj v celom Zemplíne Runiny po  modrej a následne  červenej turistickej značke.
Obec Runina je východiskovým bodom do Národného parku Poloniny – na hlavný karpatský hrebeň s vrcholmi Pľaše, Ďurkovca, Jarabej skaly a Kruhliaka a do oblasti nad vodárenskou nádržou Starina.
Z Kruhliaka sa severozápadným smerom po poľskej  červenej turistickej značke, približne za ↑ 0:25 h (↓ 0:20 h) je možné dostať na poľský vrch Jasło (1 153,0 m n. m.), ktorý je významným vyhliadkovým turistickým miestom v poľskom pohorí Bieščady (poľ. Bieszczady) a z ktorého je na rozdiel od Kruhliaka výhľad na všetky svetové strany.

Možnosti dopravy do turistických východísk

Do obce Runina je možné dopraviť sa prímestskou dopravou autobusovými linkami SAD Humenné. Vzdialenosť: Humenné-Runina 52,9 km, Snina-Runina 31,6 km. Pre vyhľadanie spojenia možno použiť internetový cestovný poriadok.
Thiverny

Poloha

Obec má rozlohu 2,06 km². Najvyšší bod je položený 86 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 992 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Engins

Poloha

Obec má rozlohu 20,64 km². Najvyšší bod je položený 1 704 m n. m. a najnižší bod 560 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 491 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Trémauville

Poloha

Obec má rozlohu 2,8 km². Najvyšší bod je položený 139 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 100 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Štefan Ťažký

Životopis

V rokoch 1949-1950 pracovník Poľnohosp. nákupného závodu v Banskej Bystrici, 1952-1956 Povereníctva obchodu, 1956-1957 Krajského výboru KSS, 1957-1958 ved. odboru obchodu KNV v Banskej Bystrici, 1958-1963 riaditeľ Združenia maloobch. podnikov v Banskej Bystrici, od 1963 riaditeľ n.p. Stredoslovenský mäsový priemysel (SsMP) vo Zvolene. Významnou mierou sa zaslúžil o rozvoj slovenského mäsového priemyslu. Člen pléna ÚV Odborového zväzu pracovníkov obchodu a člen Komisie pre potrav. priemysel pri SNR. Funkcionár okr. a krajských straníckych orgánov a spoločenských organizácií. Zomrel náhle po krátkej a ťažkej chorobe vo veku nedožitých 54 rokov.
Broussy-le-Grand

Poloha

Obec má rozlohu 21,31 km². Najvyšší bod je položený 221 m n. m. a najnižší bod 118 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 304 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Talcy (Loir-et-Cher)

Poloha

Obec má rozlohu 15,21 km². Najvyšší bod je položený 126 m n. m. a najnižší bod 107 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 262 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Douro (rieka)

Douro (port. Rio Douro, špa. Duero) je rieka v Španielsku (Kastília-León) a v Portugalsku (Norte) na Pyrenejskom polostrove. Čiastočne tvorí hranicu medzi obomi krajinami. Je 925 km dlhá (podľa niektorých prameňov až 938 km). Povodie má rozlohu približne 95 000 km².

Priebeh toku

Pramení v Iberskom pohorí v Španielsku. Na hornom a strednom toku v hlbokej doline pretína Starokastílsku vysočinu. Potom opúšťa vysočinu a v dĺžke 110 km preteká jedným z najkrajších európskych kaňonov, ktorý je 200 až 500 m hlboký a šírka koryta je 30 až 40 m. Na dolnom toku, už v Portugalsku, tečie rieka v širokej doline medzi horami a končí v prímorskej nížine. Ústi do Atlantického oceánu pričom vytvára estuár, ktorý je od otvoreného mora oddelený piesočným prahom.

Prítoky

Najväčšie prítoky sú Pisuerga, Adacha, Esla, Tormes, Tamiga.

Vodný stav

V zime a na jar dochádza k prudkým záplavám, pri ktorých stúpne hladina v roklinách o 15 až 20 m a v rovinách môžu byť zatopené priľahlé oblasti. Priemerný prietok vody v ústi činí 700 m³/s) a maximálne 15 000 m³/s.

Využitie

Lodná doprava je možná do vzdialenosti 200 km od ústia. Na rieke boli vybudované priehrady a vodné elektrárne. Údolie rieky a jej prítoku Pisuergy je hlavnou obilnicou Španielska. V údoliach, ktorými rieka preteká, bolo vybudované veľké množstvo viníc, ktoré produkujú najznámejšie vína na svete. Vinohradnícka oblasť produkujúca portské víno bola v roku 2001 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Na rieke ležia mestá Soria, Aranda de Duero, Zamora (Španielsko), Peso da Régua, Porto (Portugalsko).
Matej Kocak

Život

Narodil sa v obci Gbely na Slovensku v rodine Mateja Kocaka a jeho manželky Rozálie rod. Vlkovej. V roku 1906 emigroval do USA a 16. októbra 1907 vstúpil do Námornej pechoty v meste Pittsburgh v Pensylvánii. Slúžil na League Islande v Pennsylvánii. 16. októbra 1911 odišiel po skončení svojej služby zo zboru námornej pechoty, ale už 26. decembra 1911znovu nastúpil do služby, teraz do Navy Yard v štáte New York. Žil v Binghamtone v štáte New York, na mieste, kde žila veľká slovenská komunita. Bol členom slovenského Katolíckeho sokola.
Od 30. apríla do 23. novembra 1914 slúžil spolu s jednotkami armády v mexickom štáte Veracruz. Po skončení druhej služby sa znovu zapísal do jednotiek námornej pechoty. Bol vyslaný do Santo Domingo v Dominikánskej republike, kde sa zúčastnil bojov s miestnymi banditmi. 23. marca 1917 získal hodnosť desiatnika (corporal). Následne sa vrátil do USA a slúžil v 12. rote v Quanticu vo Virgínii.
31. decembra 1917 bol prepravený do francúzskeho St. Nazaire. 23. januára 1918 nastúpil k 66. rote 5. pluku námornej pechoty. 1. júna 1918 bol povýšený do hodnosti seržanta (čatára). Zúčastnil sa bojov v okolí Bois De Belleau Bouresches severozápadne od Château-Thierry. 18. júla 1918 sa zúčastnil útoku na Villers-Cotterêtský les južne od Soissons. Za odvahu počas týchto bojov bol neskôr vyznamenaný. V citáciách k jeho námornej aj armádnej medaile cti sa uvádzalo, že sám a neskôr s pomocou ďalších vojakov vyradil dve nepriateľské guľometné hniezda.
Padol v boji 4. októbra 1918 počas bitky o Argonnský les vo francúzskej Champagne. Bol pochovaný na vojenskom cintoríne Meuse-Argonne v Romagne-sous-Montfaucon vo Francúzsku.
Moussy-le-Neuf

Poloha

Obec má rozlohu 14,81 km². Najvyšší bod je položený 157 m n. m. a najnižší bod 92 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 2 799 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Žďár (okres Rakovník)

Dejiny

Prvá písomná zmienka o dedine (Zdiar) pochádza z roku 1558.
Irving Langmuir

Rané detstvo

Irving Langmuir sa narodil 31. januára 1881 v Brooklyne v New Yorku. Bol tretím zo štyroch detí Charlesa Langmuira a Sadie, rodenej Comingsovej. Počas jeho detstva ho rodičia nabádali ku pozornému skúmaniu prírody a zapisovaniu si detailných záznamov svojich rôznych pozorovaní. Keď mal Irving jedenásť rokov, doktori mu diagnostikovali slabozrakosť. Počas detstva bol veľmi ovplyvnený svojim starším bratom, Arthurom Langmuirom. Arthur bol chemickým vedcom, ktorý ho nabádal k zvedavosti a zisťovaniu podstaty vecí. Arthur pomohol Irvingovi postaviť jeho prvé laboratórium v rohu jeho detskej izby, ktoré mu pomohlo ku nespočetným odpovediam na svoje otázky. Langmuirove hobby boli lyžovanie, horolezectvo, pilotovanie jeho súkromného lietadla a klasická hudba. Okrem svojho profesionálneho záujmu o politiku atómovej energie, zaujímal sa aj o ochranu prírody.

Vzdelanie

Langmuir navštevoval rôzne školy v USA a v Paríži (1892 – 1895). Na Baníckej fakulte Columbijskej univerzity (prvá banícka a metalurgická škola v USA, založená v roku 1864, dnes známa ako FU Foudation School Inžinierstva a Aplikovanej vedy) získal v roku 1903 bakalársky titul hutníckeho inžinierstva. Diplom Ph.D. získal v roku 1906 v spolupráci s nositeľom Nobelovej ceny Walterom Nernstom v Göttingene, za výskum pomocou „Nernstovho žiarenia“, elektrickej lampy vynájdenej Nernstom. Jeho doktorandská práca mala názov „On the Partial Recombination of Dissolved Gases During Cooling“. Langmuir až do roku 1909 vyučoval na Stevensovom Technologickom inštitúte v Hobokene, New Jersey. Neskôr začal pracovať pre výskumné laboratóriá General Electric (Schenectady, New York). V roku 1912 sa oženil s Marion Mersereauovou.

Výskum

Jeho prvé vedecké príspevky boli spojené s výskumom žiarovkových baniek (pokračovanie jeho Ph.D. práce). Jeho prvý veľký vynález bolo vylepšenie difúznej pumpy, ktorá napokon viedla k vytvoreniu vákuovej elektrónky. O rok neskôr, on a jeho kolega Lewi Tonks objavili, že životnosť wolfrámového vlákna sa viacnásobne predĺži naplnením banky inertným plynom, napríklad argónom. Taktiež zistil, že stočenie vlákna do tesnej cievky zvýši jeho efektivitu. Objavil, že molekulový vodík v banke obsahujúcej wolfrámové vlákno disociuje na atómový vodík a formuje vrstvu jednoatómovej hrúbky na povrchu banky.
Jeho asistent pri výskume elektrónky bol jeho bratranec William Comings White.
Castelnau-Rivière-Basse (obec)

Poloha

Obec má rozlohu 18,5 km². Najvyšší bod je položený 249 m n. m. a najnižší bod 128 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 664 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Gerberga Saská

Životopis

Narodila sa neskoršiemu východofranskému kráľovi Henrichovi I. a jeho manželke Matilde z Ringelheimu.
Pravdepodobne už v roku 928 alebo 929 sa vydala za lotrinského vojvodu Giselberta Lotrinského. Giselbert bol dlhé roky verný svojmu svokrovi až do jeho smrti, kedy na trón nastúpil jeho syn Otto I. Vtedy Giselbert prisahal vernosť západofranskému kráľovi Ľudovítovi IV., čo viedlo k jeho smrti pri úteku z bitky. Utopil sa v Rýne. Vdova Gerberga po rokoch venovala opátstvu v Remeši bohaté statky v oblasti Meerssenu, aby získala pravidelné modlitby za spásu jej duše a duše Giselberta.
Na jeseň 939 sa kráľ Ľudovít IV. urýchlene oženil s ovdovenou Gerbergou. Gerberga bola korunovaná kráľovnou v Laone. Podľa jej súčasníkov bola nová kráľovná inteligentná a vzdelaná. Mních Adso venoval Gerberge svoje dielo Libellus de Antichristo. Snažila sa urovnať vzťahy medzi jej mužom Ľudovítom a bratom Ottom, čo sa jej napokon aj podarilo a dobré vzťahy medzi dvoma vládcami vydržali až do Ľudovítovej smrti 10. septembra 954, kedy kráľ pri prenasledovaní vlka spadol z koňa a umrel na následky vnútorných zranení.
Ako regentka za svojho syna Lothara bola prinútená predať burgundské a akvitánske vojvodstvo do rúk Huga Veľkého, manžela jej sestry Hedvigy. Ten si ale nadobudnuté územia dlho neužil, nakoľko po korunovácii Lothara v novembri 954 sa mu ich nepodarilo vojensky získať. Po jeho smrti v roku 956, pravdepodobne na následky morovej nákazy, žila Gerberga v rovnováhe so svojou sestrou, pričom ich brat Bruno, kolínsky arcibiskup im bol radcom. Gerberga umrela v roku 969.
Blanice (prítok Otavy)

Blanice je rieka v južných Čechách. Je to najvýznamnejší pravostranný prítok Otavy, meria 93,3 km, povodie zaberá plochu 860,5 km² a hodnota priemerného prietoku v ústí je 4,23 m³/s.
Pramení v Šumavskom podhůří na severnom úpätí vrchu Knížecí stolec (1 226 m n. m.), v blízkosti zaniknutej osady Zlatá v nadmorskej výške 972 m n. m. Na hornom toku tečie najprv severozápadným smerom, pričom vytvára výrazné zákruty, pri osade Krejčovice sa stáča najprv na sever, následne na severovýchod. Severne od mesta Prachatice napája vodnú nádrž Husinec a zvlneným korytom pokračuje severovýchodným smerom. Pri obci Krašlovice sa stáča na východ, vzápätí sa za mestom Vodňany oblúkom stáča na sever a za Protivínom už pokračuje k ústiu severozápadným smerom. Do Otavy ústi pri obci Putim v nadmorskej výške 362 m n. m., juhojuhozápadne od mesta Písek.
Významnejšími prítokmi sú Pucheřský potok, Farský potok, Zlatý potok, Radomilický potok sprava a Černý potok, Libotyňský potok, Černý potok zľava.
Rieka preteká cez Arnoštov, Husinec, Strunkovice nad Blanicí, Bavorov, Vodňany a Protivín.
16. obvod (Paríž)

Geografia

Rozloha tohto obvodu je 16,305 km², nepatrne väčšiu časť než polovicu zaberá park Bois de Boulogne. Vrátane neho má obvod rozlohu 7,846 km².
Champigny-sur-Aube

Poloha

Obec má rozlohu 6,71 km². Najvyšší bod je položený 122 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 86 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Marta Žiaková

Životopis

Marta Žiaková sa narodila 23. novembra 1955 v Handlovej. V rokoch 1974 - 1979 absolvovala Elektrotechnickú fakultu na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave v odbore Technická kybernetika - Automatizačná technika. Vedeckú hodnosť kandidátky vied obhájila v roku 1984 v oblasti technickej kybernetiky.
Do zamestnania nastúpila v roku 1984 vo Výskumnom ústave jadrovej energetiky v Trnave. V osemdesiatych a deväťdesiatych rokoch 20. storočia popri práci absolvovala ďalšie odborné školenia a stáže vo VUJE, na SVŠT, kurz PHARE, v Karlsruhe či v General Physics Corporation v USA. V rokoch 1995-2002 Žiaková zastávala rôzne vedúce funkcie v Školiacom a výcvikovom stredisku prípravy personálu JE VÚJE Trnava, a. s. Na tomto pracovisku bola manažérkou niekoľkých projektov.
Súčasne pracovala ako expert pre Medzinárodnú agentúru pre atómovú energiu (MAAE) vo Viedni pre prípravu personálu v rámci projektov technickej spolupráce napr. pre Maďarsko a Irán. Pôsobila ako lektorka v rámci kurzov organizovaných MAAE. Je prizývaná ako expert do pracovných poradných skupín (AGM) v MAAE a je členkou Slovenskej nukleárnej spoločnosti.
Dňa 28. marca 2002 bola na návrh ministra hospodárstva SR Ľubomíra Haracha vymenovaná Vládou Slovenskej republiky do pozície predsedníčky Úradu jadrového dozoru Slovenskej republiky, kedy nahradila Miroslava Lipára. Je najdlhšie pôsobiacou predsedníčkou Úradu jadrového dozoru v histórii Slovenska, už počas siedmich vlád.

Medzinárodné skúsenosti

Marta Žiaková ako predsedníčka ÚJD SR zastupovala Slovensko vo viacerých medzinárodných fórach. V rokoch 2004-2006 a 2013-2015 bola členkou Rady guvernérov MAAE, pričom v rokoch 2014-2015 jej predsedala. Medzi rokmi 2012-2016 bola členkou International Nuclear Safety Group (INSAG).
V roku 2018 za podpory Východoeurópskej skupiny bola Žiaková zvolená za predsedajúcu 62. Generálnej konferencie MAAE. V marci 2019 bola Žiaková zvolená tiež za predsedníčku Skupiny ENSREG, združujúcej európske jadrové dozorné orgány. V rámci Agentúry pre atómovú energiu OECD (NEA) bola od roku 2011 podpredsedníčkou a od roku 2016 predsedá Riadiacemu výboru pre jadrovú energetiku.

Kandidatúra na generálnu riaditeľku MAAE

5. septembra 2019 slovenské ministerstvo zahraničných vecí oznámilo, že Žiaková sa ako kandidátka Slovenska uchádza o post generálnej riaditeľky MAAE, ktorý je uvoľnený po predčasnej smrti Jukiju Amana. Konkurenciou jej sú traja kandidáti z Argentíny, Burkiny Faso a Rumunska. Voľba má prebehnúť v októbri 2019.

Osobný život

Marta Žiaková je slobodná a bezdetná, žije v Trnave. Hovorí slovensky, česky, anglicky a rusky.