Filip II. (Španielsko)

Mladosť

Filip sa narodil ako najstaršie dieťa španielskeho kráľa Karola I. (cisár Rímsko-nemeckej ríše ako Karol V.) a Izabely Portugalskej, dcéry portugalského kráľa Manuela I. a Márie Aragónskej.
V roku 1540 získal svoje prvé územie, milánske vojvodstvo, ktoré mu daroval jeho otec Karol potom, čo ho získal po bezdetnom Františkovi Sforzovi.

Sobášna politika

V roku 1543 sa Filip oženil so svojou sesternicou Máriou Portugalskou. Toto manželstvo ale bolo veľmi krátke, pretože Mária zomrela v roku 1545, niekoľko dní po pôrode prvorodeného syna Karola, ktorý sa narodil s genetickými chybami a trpel psychickou labilitou, ktoré boli spôsobené blízkym príbuzenstvom rodičov.
V roku 1554 sa oženil druhýkrát s o jedenásť rokov staršou sesternicou svojho otca, anglickou kráľovnou Máriou I., z politických dôvodov. Toto manželstvo bolo bezdetné a krátke, Mária zomrela v roku 1558. Po jej smrti sa neúspešne uchádzal o ruku jej nevlastnej sestry Alžbety I.
Po skončení vojen s Francúzskom v roku 1559 si Filip vzal dcéru francúzskeho kráľa Henricha II. Alžbetu z Valois, pôvodne sľúbenú jeho synovi. Následník Karol sa potom pokúsil otca zabiť, čo Filipa len utvrdilo v presvedčení, že Karol nemôže nastúpiť na trón, pretože sa u neho naplno prejavili následky nešťastnej sobášnej politiky. Opakované sobáše bratancov a sesterníc znásobovali psychické ochorenia dedené z portugalskej i habsburskej strany. Následky takýchto praktík boli v tej dobe neznáme, a tak kráľovské manželstvá medzi blízkymi príbuznými sa uzatvárali i naďalej po celej Európe. Filip potreboval nutne zdravého následníka, ale Alžbeta zomrela po narodení dvoch dcér v roku 1568 pri potrate.
V roku 1570 sa Filip oženil s pápežským povolením s neterou Annou Habsburskou, dcérou svojej sestry Márie a bratanca cisára Maximiliána II. Anna bola tiež prisľúbená jeho synovi Karlovi, ktorý v roku 1568 zomrel. V tomto manželstve sa narodil konečne syn Filip, neskorší nástupca Filip III.

Panovanie

Po Augsburskom mieri v roku 1556 Filipov otec, Karol, abdikoval.
Pragmatická sankcia z roku 1549 zaistila Filipovi nástupnícke právo v Holandsku (ako súčasť „sedemnástich provincií“), ktoré bolo už od roku 1477 čiastočne zjednotené pod vládou Habsburgovcov. Bolo spravované pomerne liberálnymi miestodržiteľmi a jednotlivé mestá sa mohli voľne rozvíjať a voľne vyznávať reformované náboženstvá. Toto sa ale zmenilo, Filip sa snažil o vytvorenie centrálnej správy a nastolenie jednotného náboženstva. Miestodržiteľom sa stal vojvoda z Alby, ktorý bol veľmi tvrdý správca a vyslúžil si prezývku „Železný vojvoda“.
To sa nepáčilo liberálnym mestám a v roku 1568 severné mestá na čele s Utrechtom vyhlásili revolúciu vedenú Viliamom Oranžským. Severné provincie vyhlásili federáciu a v roku 1581 vznikla Republika spojených holandských provincií. Nezávislosť od Španielska si spojené provincie vynútili, až po smrti Filipa, roku 1609.
Viedol úspešnú vojnu s Turkami (bitka pri Lepante) a pokúsil sa napadnúť Anglicko, ale jeho flotila bola nenávratne zničená, čo bola najväčšia porážka v španielskych námorných dejinách (1588). K Španielsku pripojil Portugalsko a Filipíny. Často bojoval a dôsledkom udržovania veľkej armády a štátneho aparátu boli dva štátne bankroty.