Mikojan-Gurevič MiG-19

Vznik a vývoj

Dňa 20. apríla 1951 obdržala konštrukčná kancelária OKB-155 príkaz na vývoj stroja MiG-17 v nový typ stíhačky, ktorá niesla označenie I-340, ktorá by bola poháňaná dvoma motormi Mikulin AM-5 bez prídavného spaľovania s ťahom 19,6 kN. Stroj I-340 mal byť schopný dosiahnuť rýchlosť 1 160 km/hod vo výške 2 000 m a 1 080 km/hod vo výške 10 000 m, vystúpať do výšky 10 000 m za 2,9 min. a mať dostup nie menej než 17 000 m. Nová stíhačka s interným označením "SM-1" bola navrhnutá s použitím trupu z prototypu MiGu-17 (SI-02) tak, aby mohli byť vedľa seba zabudované 2 motory a bola dokončená v marci 1952.
Prototyp mal nevyhovujúcu pretlakovú kabínu a motory sa ukázali byť náchylné na rôzne poruchy. Preto boli zabudované motory AM-5A, každý s ťahom 21,1 kN, ktorého výkon prevyšoval motor Klimov VK-1F s prídavným spaľovaním, pričom mal nižšiu spotrebu paliva. Stroj SM-1 dosahoval nadzvukovú rýchlosť len s ťažkosťami, dosahujúc 1 193 km/hod  vo výške 5 000 m. Tento výkon bol označený ako nedostatočný a bola navrhnutá nová verzia motora – AM-5F, s prídavným spaľovaním. Pokiaľ nebol motor AM-5F zavedený, slúžil ako základ pre motor Tumanskij RD-9, ktorý poháňal sériové lietadlá. Ďalší vývoj dvojmotorového prototypu vyústil v požiadavku vlády na model "I-360", ktorý bol interne označený ako SM-2 a tiež ho poháňali motormi AM-5F, ale mal krídla s vysokou šípovitosťou.
Dňa 15. augusta 1953 obdržala konštrukčná kancelária MiG príkaz na vývoj novej frontovej stíhačky. Príkaz obsahoval požiadavku vytvoriť 2 návrhy – jednomotorovú stíhačku s motorom Klimov VK-7 a dvojmotorovú s motormi Mikulin AM-9F. Dvojmotorová stíhačka, s interným označením "SM-9" bol založený na prototype SM-2. Prvý stroj – "SM-9/1" po prvýkrát vzlietol 5. januára 1954. Počas prvého letu sa prídavné spaľovanie nespustilo, ale počas druhého letu dosiahol rýchlosť Mach 1,25 vo výške 8 050 m. Tá sa počas ďalších letov zvýšila až na Mach 1,44. Vzhľadom na sľubný potenciál bol stroj ako MiG-19 dňa 17. februára 1954 zavedený do sériovej výroby, aj napriek tomu, že štátne skúšky začali až v septembri tohto roku. Prvé sériové lietadlo zišlo z výrobnej linky v marci 1955.
Počiatočné nadšenie bolo narušené viacerými problémami. Najvážnejším z nich bolo nebezpečenstvo výbuchu vo vzduchu, spôsobené prehriatím palubných palivových nádrží, ktoré boli uložené medzi motormi. Použitie vzdušných bŕzd pri vysokých rýchlostiach spôsobilo prudké preťaženie. Pri nadzvukových rýchlostiach strácali ovládacie kormidlá účinnosť. Vysoká pristávacia rýchlosť 230 km/hod v porovnaní so 160 km/hod pri MiGu-15, spolu s absenciou dvojsedadlovej cvičnej verzie spomalil preškoľovanie na tento typ. Problémy s ovládateľnosťou boli vyriešené pri druhom prototype "SM-9/2", ktorý mal pridanú tretiu vzdušnú brzdu a zaviedol celopohyblivé kormidlá s klapkami aby sa zabránilo osciláciám vyvolaným pilotom pri podzvukových rýchlostiach. Po prvýkrát vzlietol 16. septembra 1954 a do výroby sa dostal ako MiG-19S.
Bolo vyrobených približne 5 500 ks MiGu-19, najprv v ZSSR a neskôr v Česko-Slovensku ako Aero S-105, ale najmä v Čínskej ľudovej republike ako J-6. Stroj slúžil v mnohých krajinách, ako napríklad Kuba, Severný Vietnam, Egypt, Pakistan, a Severná Kórea. Stroj sa zúčastnil Vietnamskej vojny, Šesťdňovej vojny a vojny v roku 1971 v Bangládeši. Všetky verzie MiGu-19 postavené v Sovietskom zväze boli jednomiestne. Napriek tomu, že Čína vyvinula dvojmiestnu cvičnú verziu JJ-6, vychádzajúcu z J-6, Sovieti verili, že ovládanie MiGu-19 bolo dostatočne jednoduché, takže žiadne cvičné preškoľovacie lietadlo nebolo potrebné. 
V ZSSR bol MiG-19 nahradený MiGom-21. Čínsky J-6 zostal hlavnou zložkou čínskeho letectva až do 80. rokov a bol vyvinutý do lietadla Q-5. Napriek svojmu veku má MiG-19 a jeho verzie dobré letové charakteristiky v malých výškach a prekvapivo vysokú stúpavosť a ťažkú kanónovú výzbroj – jedna dávka z troch 30mm kanónov NR-30 mala hmotnosť 18 kg, čo ich robilo nebezpečným protivníkom v manévrovom boji. MiGy-19 sovietskej výroby stále slúžia v Severnej Kórei, Barme, Zambii a Nepále.

Operačné nasadenie

Počas svojej služby v protivzdušnej obrane Sovietskeho zväzu a v NDR sa MiG-19 podieľal na viacerých záchytných letoch Západných prieskumných lietadiel. K prvému doloženému stretu s lietadlom U-2 došlo na jeseň 1957. Pilot MiGu-19 nahlásil vizuálny kontakt, ale nemohol vyrovnať výškový rozdiel 2 234 m. Pri zostrelení Francisa Garyho Powersa v roku 1960, bol salvou rakiet S-75 Dvina (SA-2 Guideline) zostrelený aj jeden stíhací MiG-19P, pričom zahynul pilot Sergej Safronov. Počas kontroverzného incidentu, ku ktorému došlo 1. júla 1960, zostrelil MiG-19 prieskumné lietadlo RB-47H nad Polárnym kruhom v medzinárodnom priestore, pričom zahynuli 4 členovia posádky a dvaja boli zajatí Sovietmi. Pri ďalšom incidente MiG-19 zostrelil 28. januára 1964 stroj T-39 Sabreliner, ktorý prenikol nad Východné Nemecko počas cvičného letu, pričom zahynula celá trojčlenná posádka.

Vietnamská vojna

Začiatkom roka 1969 sa Hanoj rozhodol posilniť svoju protivzdušnú obranu vytvorením tretej prúdovej stíhacej jednotky – mal ňou byť 925. stíhací regiment. Táto jednotka mala pozostávať z posledných verzií MiGu-17 a nových MiGov-19. Regiment bol založený v Yen Bai a v apríli 1969 už bolo k dispozícii 9 vycvičených pilotov schopných bojového nasadenia. Zatiaľ čo niektoré MiGy-17 a takmer všetky MiGy-21 boli dodané Sovietskym zväzom, väčšina ich MiGov-19 (J-6) bola dodaná z Číny, pričom počet len zriedka prevyšoval 54 ks. 
Prvé nasadenie a zostrel amerického lietadla MiGom-19 sa uskutočnilo v roku 1965, kedy Lockheed F-104 Starfighter patriaci USAF a pilotovaný podplukovníkom Philipom E. Smithom bol napadnutý strojom čínskeho letectva pri ostrove Hainan. Jeho Starfighter bol zasiahnutý kanónovou paľbou a bola poškodená časť krídla a podvesy rakiet. Smith začal útočiť a podarilo sa mu dostať MiG do zameriavača, ale len milisekundy pred odpálením rakiet Starfighter stratil všetok výkon. Smith sa musel katapultovať a bol zajatý. Bol držaný v zajatí až do svojho prepustenia v roku 1972, počas návštevy vtedajšieho prezidenta USA, Richarda Nixona v Číne.
Severovietnamské letectvo nasadilo MiG-19 vo vzdušnom boji oveľa neskôr než MiG-17 a MiG-21. MiG-19 sa napriek nízkemu počtu zúčastnil prudkých bojov počas operácie Linebacker 1 a Linebacker 2. Severovietnamské letectvo dosiahlo nad lietadlami USAF len sedem víťazstiev s použitím MiGu-19, pričom všetky zostrelené lietadlá boli F-4 Phantom II. Jeho malá obľuba medzi vietnamskými pilotmi spočívala najmä v jeho dvoch motoroch, ktoré boli nočnou morou leteckých mechanikov. Zatiaľ čo MiG-17 bol obratný a MiG-21 rýchly, MiG-19 mal kombináciu oboch, ale nie na rovnakej úrovni ako oni. Severný Vietnam používal MiGy-19 od roku 1969 do 80. rokov, kedy boli nahradené novšími lietadlami. 
V porovnaní so stíhačkou F-4 Phantom II mal aj napriek chýbajúcim podvesom pre rakety výhodu, ktorú prvé modely Phantomov nemali – bol vyzbrojený kanónom. Potvrdené vzdušné víťazstvá dosiahnuté MiGom-19 počas služby pri 925. stíhacom regimente, zhodujúce sa so záznamami USAF sú tieto: 10. mája 1972 boli zostrelené dva stroje F-4 Phantom II dvomi MiGmi-19, ktoré pilotovali Pham Hung Son a Nguyen Manh Tung.Obe stroje boli zostrelené kanónovou paľbou. Bojové výsledku 925. stíhacieho regimentu s použitím MiGu-19 sú podľa Severovietnamského letectva takéto: dve zostrelené F-4 zo dňa 8. mája 1972; dve zničené F-4 dňa 10. mája 1972; jedna F-4 zničená 18. mája 1972 a dve F-4 zničené 23. mája 1972; popri tom Vietnamci prišli o 10 ks MiGu-19 vo vzdušnom boji s lietadlami USAF. Aj napriek tomu sa však MiG-19 zapísal do histórie; dňa 2. júna 1972 nad Severným Vietnamom mal MiG-19 pochybnú česť byť jediným známym zostreleným lietadlom vo vzdušnom boji pri nadzvukovej rýchlosti s použitím kanónu. Toto víťazstvo si pripísal F-4 Phantom II.

Čína

V Číne MiG-19 slúžil v prvej línii a zúčastnil sa menších šarvátok so svojim notoricky známym nepriateľom – Čínskou republikou (Taiwan). Jeden z väčších bojov medzi Červenými a Nacionalistami sa odohrala v roku 1967, pričom dvanásť strojov J-6 sa pustilo do boja so štyrmi stíhačkami Lockheed F-104 Starfighter. Každá zo strán dosiahla jeden zostrel. 
Existovali aj hlásenia o nepravidelnom nasadení čínskych J-6 počas pohraničných šarvátok so Sovietmi, aj keď neexistujú žiadne záznamy o vzdušných súbojoch a o stretoch s lietadlami USAF, ktoré narušili čínsky vzdušný priestor. Tieto konflikty sa skončili zostrelením niekoľkých lietadiel USAF, bez akýchkoľvek známych čínskych strát, aj keď MiGy museli niekedy bleskovo ustúpiť po tom, čo Američania privolali posily.

Stredný východ

Egyptské MiGy-19 sa v roku 1962 zúčastnili bojov počas civilnej vojny v Jemene pri útokoch na pozemné ciele. Prvý doložený súboj na Strednom Východe s použitím MiGu-19 sa odohral 29. novembra 1966, kedy sa dva egyptské MiGy-19 stretli v boji s izraelskými stíhačkami Mirage III. Izraelčania dosiahli 2 zostrely a neutrpeli žiadne straty. Počas Šesťdňovej vojny v roku 1967 mal Egypt v službe približne 80 ks MiGov-19, ale viac než polovica bola zničená na zemi počas úvodných izraelských vzdušných útokov v rámci operácie Focus. Aj napriek tomu Izraelčania považovali MiG-19 za potencionálne nebezpečného protivníka a to vďaka jeho výkonu, obratnosti a ťažkej výzbroji. 
Po vojne zorganizovali Egypťania zvyšné MiGy-19 do protivzdušnej obrany štátu. Sovietsky zväz nedodal Egyptu za zničené MiGy-19 žiadnu náhradu, ale je možné, že ich získal od Sýrie alebo Iraku, takže koncom roka 1968 mal Egypt v službe viac než 80 MiGov-19. Stroj sa tiež zúčastnil Opotrebovávacej vojny; počas jedného zo súbojov, ku ktorému došlo 19. mája 1969, MiG-19 napadol dve izraelské stíhačky Mirage, pričom jeden zostrelil kanónovou paľbou a druhý unikol. Počas Jomkipurskej vojny v roku 1973 mal Egypt v službe okolo 60 ks MiGov-19 na útoky na pozemné ciele. 
Irak začiatkom 60. rokov zakúpil niekoľko MiGov-19S, ale neskôr ich všetky predal (niekoľko ich zostalo v miestnych múzeách), aj keď niektoré sa v 60. rokoch zúčastnili bojov proti Kurdom. Je potvrdené, že Irán zakúpil jednu dodávku modelu F-6.

Afrika

Tanzánia použila svoje stíhačky MiG-19S proti Ugande počas vojny medzi týmito štátmi v rokoch 1978-1979, zatiaľ čo Sudán použil svoje MiGy-19S proti separatistom v južnom Sudáne, pričom najmenej jeden bol zostrelený. Somálci nasadili svoje F-6 proti rebelom a Etiópii v 80. rokoch, ale po vnútorných nepokojoch v Somálsku skončili začiatkom 90. rokov všetky somálske lietadlá v dezolátnom stave-