Waterloo & City Line

Dejiny

Linka bola projektovaná stavebnými inžiniermi W. R. Galbraithom a Jamesom Henrym Greatheadom. Pôvodne bola súčasťou London and South Western Railway a v roku 1923 sa stala časťou Southern Railway. Nakoniec ju v roku 1948 znárodnili hlavné železnice (main-line railways). Linka fungovala ako pokračovanie hlavného ťahu zo železničnej stanice Waterloo a pôvodne bolo zamýšľané predĺženie hlavného ťahu až do centra The City, ale upustilo sa od toho zákazom v roku 1846, ktorý zakazoval prechádzanie pozemnej železnice centrom Londýna. Na linke bola plná integrácia s národnou sieťou železníc a cestujúci si mohol kúpiť lístok zo železničnej stanice priamo do stanice Bank. Časťou Londýnskeho metra sa linka stala až v roku 1994, keď bola predaná za nominálnu sumu jednej libry.
Waterloo & City Line je tiež v hovorovej reči známa ako The Drain (slov.: odtok). Zatiaľ čo dôvod na tento názov nie je známy, sú tu tri hlavné teórie: niektorí veria, že to súvisí so zápachom močaristej pôdy na ktorej je Waterloo postavené, iní zas, že to súvisí s podzemným kanálovým jazerom okolo tunelov, ktoré boli pomenované „tubes“ na ostatných linkách. Niektorí predpokladajú, že znázornenie linky na mape pripomína odvodňovaciu rúru vychádzajúcu zo City.
Jedna zvláštnosť Waterloo & City je, že ako jediná z liniek Londýnskeho metra je pod zemou v celej dĺžke (Victoria Line je celá pod zemou, ale depo má na povrchu). Toto predstavuje značné problémy v prepravovaní vlakov z a na linku. Pred vybudovaním medzinárodného terminálu Waterloo International v roku 1990, vlaky boli zdvíhané po jednom vagóne tzv. Armstrongovým výťahom, ktorý sa nachádza na druhej strane severnej steny železničnej stanice Waterloo. Tento problém je dnes už vyriešený používaním žeriavu, namontovaným na vozovke a ten ústi šachtou vedľa depa a južnej časti stanice Waterloo.
Keď Waterloo & City dostalo vlastnú elektráreň, uhlie bolo doručené zo železničnej stanice Waterloo použitím druhého, menšieho výťahu (známy tiež ako Abbottov výťah), čo vysvetľuje zotrvávajúcu vlakovú točňu v depe Waterloo. Zostávajúci zvyšok na vedľajšej koľaji, ktorý viedol k Armstrongovmu výťahu je stále vidieť po ľavej ruke, krátko po odchode zo stanice Waterloo (smer Bank).
V januári 2003 Waterloo & City Line uzavreli na viac než tri týždne kvôli bezpečnostným kontrolám spôsobeným závažným vykoľajením na Central Line, čo vyžadovalo, aby všetky súpravy z roku 1992 prešli dôkladnou bezpečnostnou prehliadkou. Ten istý rok bola odovzdaná zodpovednosť na údržbu linky firme Metronet.
Linka bola uzavretá pre množstvo opráv a kontrol vlakov, vrátane uzávierky medzi 31. marcom 1994 a 5. aprílom 1994. Linka bola uzatvorená počas roka 2006 kvôli renovácii (vrátane opakovaného položenia celej trate) a otvorená bola cez víkend 9. – 10. septembra 2006.

Vozový park

Pôvodné súpravy boli v roku 1992 vymenené za súpravy Class 482, ktorý je vlastne totožný zo súpravami z roku 1992 používaným na Central Line. Linka bola prestavaná na štvor - koľajnú prevádzku, bežne užívanú na ostatných linkách: pôvodné oceľové koľajnice boli ponechané a novo vyrobené boli z hliníka. Od jeho uvedenia do prevádzky sa kvôli rôznym úpravám dosť líšil od vlakov premávajúcich na Central Line, najmä kvôli poslednej úprave, a to automatickej obsluhe vlaku, čo znamená, že sa nemôžu zameniť z vlakmi z Central Line. Tieto úpravy sa stali takmer ihneď po predstavení modelu, keď vedenie linky bolo odovzdané spoločnosti London Underground.

Natáčanie

Pretože je linka v nedeľu zatvorená, Waterloo & City sa stala vhodnou a tradičnou lokalitou pre natáčanie. Natáčal sa tam napríklad film Sliding Doors s Gwyneth Paltrow (1998) alebo BBC ju vo filme The Tripods upravilo na stanicu Parížskeho metra Porte de la Chapelle (1984).