google/wiki40b huggingface dataset:
Samo Tomášik

Životopis

Vzdelanie získaval v Jelšave a Gemeri, gymnázium navštevoval v Rožňave. Neskôr pokračoval vo vzdelávaní na lýceu v Kežmarku, Krakove a Wieliczke. Po ukončení vzdelávania pracoval dva roky ako vychovávateľ v Bánréve, no keď jeho otec ochorel, vrátil sa domov a po jeho smrti pôsobil v Chyžnom ako evanjelický farár. Keď v roku 1834 odišiel do Nemecka, aby si doplnil vzdelanie, v jeho farnosti ho zastupoval Samo Chalupka. V rokoch 1856 – 1860 sa stal dozorcom škôl a pričinil sa o založenie prvého slovenského gymnázia v Revúcej.

Tvorba

Svojou tvorbou sa radí do medziobdobia medzi kollárovskou a štúrovskou generáciou. Začínal latinskou tvorbou (poézia), no tiež sa zaujímal o ľudovú tvorbu. Okrem latinčiny písal tiež česky a slovensky. V jeho tvorbe sa veľmi často objavuje výzva do boja za slobodu či spravodlivosť, snaha dokázať dôležitosť slovenského národa v dejinách Uhorska, no venuje sa i básňam satirickým, manželským, či na báze ľudovej tvorby. Priestorovo umiestňuje svoje diela na územie Muráňa, resp. do gemerského regiónu. Jeho diela sa vyznačujú spevnosťou a ľudovým jazykom, pričom viaceré boli zhudobnené alebo zľudoveli.
Spišské goralské nárečia

Spišská goralská oblasť je najväčšou a najstaršou goralskou nárečovou oblasťou. Rozprestiera sa na veľkom území severného Spiša, kde leží 34 goralských obcí, ktoré patria do okresov Kežmarok, Poprad a Stará Ľubovňa a 14 poľských obcí, ktoré administratívne patria do powiatu Nový Targ.

Delenie nárečia

Spišské goralské nárečia sa delia na dve skupiny: na severnú časť, ktorá je na Zamagurí a južnú časť, ktorá je v poriečí Popradu.
Severnú hranicu goralských nárečí na Zamagurí tvorí rieka Dunajec a západnú rieka  Biela voda. Na východe ju ohraničujú  ukrajinské (rusínske) obce Veľký Lipník, Stráňany, Kamienka. Na juhu ju oddeľuje pohorie Spišská Magura.  Okrem Zamaguria sa vyskytuje nárečie v osade Pilhov a Kače, ktorá je súčasťou obce Mníšek nad Popradom.  
Na rozdiel od Zamaguria, kde obce s goralskými nárečiami tvoria takmer súvislý celok, goralské nárečia  v obciach okolo rieky Poprad, ktoré susedia s so slovenským, ukrajinskými, rusínskymi a nemeckými nárečiami, tvoria len malé enklávy. Ovplyvňovali ich kolonizačné prúdy v uplynulých storočiach. Preto neboli chránené  pred inovačnými vplyvmi. Inak tomu bolo v Zamagurí, ktoré tvorilo, vďaka prírodným okolnostiam, uzavretú izolovanú oblasť, kde sa na ovplyvňovaní goralských nárečí nepodieľal alebo len veľmi málo slovenský, ukrajinský, nemecký, rusínsky a poľský živel.

Poľský vplyv

Goralské nárečia na Zamagurí ovplyvňoval poľský  jazyk v období pred 15. storočím, kedy sa končil interný vývin poľských nárečí.  Po 15. storočí sa začínajú formovať slovensko – poľské jazykové kontakty. Ich vplyvom prenikajú do goralských nárečí slovakizmy, čím sa začínajú odlišovať od poľských nárečí. Obyvatelia zamagurských obcí používali vo verejnom, ale aj v súkromnom styku, okrem goralských nárečí, aj slovenské nárečia a od uzákonenia slovenčiny v roku 1844 aj spisovný jazyk. Tam, kde boli podmienky pre kolektívny bilingvizmus, napríklad v obciach v okolí rieky Poprad alebo v tých goralských obciach, ktoré ležali v Liptove (Liptovská Teplička, Liptovská Lúžna, Malé Borové, Huty) alebo na Gemeri (Lom nad Rimavicou) alebo na Horehroní (Pohorelá) či na Kysuciach, je výskyt slovakizmov vyšší. 
U goralského obyvateľstva sa prejavuje slovenské národné povedomie v obciach, ktoré boli  po úprave hraníc v roku 1920 pričlenené k Poľsku. Ide o obce na severnom Spiši a Orave, ktoré predstavujú jeden demografický celok. I keď goralské obyvateľstvo v týchto obciach má v dialekte viditeľný poľský základ.
Avia BH.21

Vznik a vývoj

Po vzniku Česko-Slovenska disponovalo naše novovzniknuté letectvo  viacerými typmi lietadiel, ktorých prevádzkovateľnosť prudko klesala a vznikla potreba ich nahradenia. Stíhacie letectvo tvorili dvojplošné stíhačky SPAD S.VII a dvadsať kusov lietadiel Aero A.18, ktoré ako jedny z mála spĺňali náročné kritériá služby na poľných letiskách. Snahu vytvoriť vyhovujúcu modernú stíhačku pre vtedajšie letectvo dokladá aj veľký počet vyrobených prototypov v česko-slovenských leteckých továrňach. Jednými z úspešnejších bola dvojica konštruktérov firmy Avia, inžinieri Pavel Beneš a Miroslav Hajn, ktorí v svojich konštrukčných riešeniach preferovali koncepciu jednoplošníku, čo sa prejavilo na ich stroji BH.3 a B.19. Ale stroj B.19 počas rýchlostného skúšobného letu vinou straty vedomia pilota havaroval a tak Beneš s Hajnom začali tvoriť svoju líniu dvojplošných stíhačiek.
Za najstaršieho predchodcu Avie BH.21 možno pokladať dvojplošník BH.6, ktorý bol zalietaný na jar 1923 a jeho letové vlastnosti boli veľmi dobré. Lietadlo však bolo zničené, keď na jeho palube vypukol požiar počas jedného zo skúšobných letov. Firma Avia však postavila takmer identické lietadlo, ktoré prvýkrát vzlietlo koncom roku 1923. Hodnotenia pilotov boli pozitívne a preto ho objednalo ministerstvo národnej obrany (MNO), pričom dostalo názov B.17. Sériová výroba stroja B.17 bola rozbehnutá, ale kvôli neustálym problémom s motormi boli prvé stroje dodávané až koncom roka 1924. Prekvapujúco už koncom roka 1924 začal Pavel Beneš s modernizáciou stroja B.17. Zmenil profil krídla, prierez trupu, tvar smerovky a kridielok, odstránil pyramídu a horné krídlo posadil na kozlík z trubiek, upravil vodný chladič a vzperu tvaru I vymenil za vzperu tvaru N. Prototyp novej stíhačky, ktorá dostala označenie BH.21, bol už 7. januára 1925 odovzdaný k skúšobným letom 32. letke 1. stíhacieho pluku. Spokojní s letovými vlastnosťami a akrobatickými schopnosťami stroja BH.21 boli nielen piloti 32. letky, ale aj piloti MNO, ktorí uskutočnili v marci 1925 úradné prototypové skúšky na letisku v Kbeloch. Prvé stroje stíhačky BH.21 boli česko-slovenskému letectvu dodané už v júni 1925. 
Jedným z mnohých úspechov bolo víťazstvo stroja BH.21 na medzinárodnej súťaži stíhacích lietadiel v Bruseli. Víťazné lietadlo zakúpila aj s licenčnými právami belgická firma SABCA. V rokoch 1926 – 1928 vyrobila 39 lietadiel pre belgické letectvo. Pre Aviu a Česko-Slovensko to bol významný obchodný a propagačný úspech. V Avii bolo spolu vyrobených 139 stíhacích strojov BH.21. Na týchto lietadlách získal celý rad pilotov akrobatické skúsenosti, z ktorých mená Malkovský, Novák, Široký, Hubáček a ďalší boli známe po celom svete.
Bratislava II (okres)

Administratívne členenie

Okres sa delí na mestské časti: Podunajské Biskupice, Ružinov, Vrakuňa
Fontcouverte-la-Toussuire

Poloha

Obec má rozlohu 21,52 km². Najvyšší bod je položený 2 305 m n. m. a najnižší bod 659 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 569 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Pierre-Avez

Poloha

Saint-Pierre-Avez má rozlohu 11,37 km². Najvyšší bod je položený 1 480 m n. m. a najnižší bod 610 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Pierre-Avez má 22 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Nikolaj Dmitrijevič Kondratiev

Životopis

Nikolaj Dmitrijevič Kondratiev sa narodil v oblasti Kostroma, severne od Moskvy v rodine roľníka Komi národnosti. Študoval na Sankt Peterburgskej univerzite pod vedením Michaila Tuagana Baranovského. Ako člen Revolučnej socialistickej strany sa vo významnej miere venoval poľnohospodárskej ekonómii a štatistike a problému zásoby potravín. 5. októbra 1917, vo veku 25 rokov, sa stal ministrom pre zásobovanie armády v poslednej vláde Alexandra Kerenského, ktorá trvala len niekoľko dní.
Po revolúcii sa začal plne venovať akademickému výskumu. V roku 1919 bol menovaný na profesorský post na Poľnohospodárskej akadémii Petra Veľkého a v októbri 1920 zakladá v Moskve Inštitút konjunktúry. Pod jeho vedením vybudoval z organizácie s pár vedcami veľkú a rešpektovanú inštitúciu s 51 výskumníkmi do roku 1923.
V tom istom roku prispel k rozvoju diskusie o tzv. Kríze nožníc podľa všeobecného názoru jeho kolegov. Obdobie rokov 1923 – 25 venoval práci na päťročnici rozvoja sovietskeho poľnohospodárstva. Po tom ako v roku 1924 vydal svoju prvú knihu, v ktorej prezentoval pracovnú verziu teórie cyklov, navštívil v Anglicku, Nemecku, Kanade a Spojených štátoch niekoľko univerzít.
Ako zástanca sovietskej Novej hospodárskej politiky uprednostňoval poľnohospodárstvo a produkciu spotrebných statkov pred rozvojom ťažkého priemyslu. Vplyv Kondratieva na ekonomickú politiku trval do roku 1925, v roku 1926 slabol a v roku 1927 ho úplne stratil. Niekedy v tomto období sa v Sovietskom zväze od Novej hospodárskej politiky upustilo a bola nahradená politikou vedúcej Komunistickej strany.
Kondratiev bol v roku 1928 odvolaný z vedenia Inštitútu konjunktúry a v júli 1930 zatknutý a obvinený z členstva v ilegálnej a pravdepodobne neexistujúcej Roľníckej strane práce. Netrvalo dlho a v auguste 1930 poslal Stalin premiérovi Viačeslavovi Molotovovi list, v ktorom žiada popravenie Kondratieva. Odsúdený na 8 rokov vo väzení sa Kondratiev po výkone trestu, napriek chatrnému zdraviu, vrátil k svojej práci vo výskume a rozhodol sa napísať 5 nových kníh, z ktorých niektoré boli skutočne dokončené a publikované v ruštine.
Poslednú vec, ktorú napísal bol list svojej dcére Elene Kondratievovej 31. augusta 1938. Krátko na to, 17. septembra počas Stalinovej politickej čistky bol opäť predvedený pred súd a odsúdený k 10 rokom bez možnosti komunikovať s vonkajším svetom. Nikolaj Dmitrijevič Kondratiev bol popravený popravnou čatou v deň vynesenia rozsudku. V tom čase mal 46 rokov a trvalo ďalších 50, kým bol 16. júla 1987 rehabilitovaný.
Sextus Pompeius Festus

Sextus Pompeius Festus bol rímsky gramatik žijúci na prelome 2. a 3. storočia, pravdepodobne v Zaalpskej Galii.
Festus vytvoril 20-dielny výťah z rozsiahlej encyklopédie De verborum significatu (O význame slov) Verria Flacca. V jeho prípade nejde len o jedodnuché skrátenie vydanie Flaccovho diela, ale popritom aj o jeho čiastočné prepracovanie a rozšírenie, svojim spôsobom samostatnú novú prácu. Z Flaccovej encyklopédie napríklad vynechal niektoré príliš zastarané slová, ktorým venoval samostatné, nám nedochované pojednanie Priscorum verborum cum exemplis (Kniha starobylých slov s príkladmi). Dielo Pomepia Festa bolo samo osebe natoľko rozsiahle, že z neho v 8. storočí vznikol ďalší výťah, ktorého autorom je Paulus Diaconus.
Festov výťah sa dochoval v jedinom poškodenom rukopise, neapolskom Codex Farnesianus z 11. storočia. Už pri objavení počas Renesancie z neho polovica chýbala (zachovaná časť obsahuje iba položky pod písmenami M-V, aj to v rôznom stave). Od roku 2006 beží na University College London vedecký projekt s cieľom zrekonštruovať dochované zlomky z Verria Flacca, Sexta Pomepeia Festa a Paula Diacona s cieľom vytvoriť kritický korpus, ktorý by umožnil výskumníkom lepšie pracovať s dochovaným materiálom, a súčasne skúmať dielo troch gramatikov v kontexte, v ktorom vznikalo, a dobu, v ktorej pôsobili.
Loubières

Poloha

Obec má rozlohu 2,9 km². Najvyšší bod je položený 569 m n. m. a najnižší bod 355 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 212 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Mijuki (torpédoborec)

Popis

Mijuki bol dokončený v základnej konfigurácii typickej pre prvé jednotky triedy Fubuki. To zahŕňalo hlavňovú výzbroj zloženú zo šiestich 127mm kanónov modelu 1914 v troch dvojhlavňových uzavretých delových vežiach modelu A (jedna na prove a dve vzadu), ktoré doplňovali dva guľomety. Torpédovú výzbroj tvorili tri 610mm trojhlavňové torpédomety. Stavba nového „torpédoborca číslo 38“ (第三十八号駆逐艦 Dai-sandžúhači-gó kučikukan) začala 30. apríla 1927 v lodeniciach Uraga v Jokosuka na základe plánu doplnenia loďstva z fiškálneho roku 1923 (大正12年度艦艇補充計画 Taišó džúni-nendo kantei hodžú keikaku). Krátko po spustení na vodu v júni 1928 upustilo cisárske námorníctvo od pomenovávania torpédoborcov len podľa priradeného čísla a rozostavanému torpédoborcu bolo pridelené meno Mijuki. Mijuki bol dokončený a prijatý do služby 29. júna 1929.

Služba

Po prijatia do služby bol Mijuki spolu so sesterskými loďami Fubuki, Širajuki a Hacujuki pridelený k 2. eskadre torpédoborcov, ktorá podliehala 2. loďstvu. Od 10. októbra 1931 až do 8. júla sa Mijuki podrobil údržbe a úpravám v námornom arzenále v Kure, počas ktorých boli taktiež upravené kotle.

Zrážka

Počas rutinného cvičenia juhozápadne od ostrova Čedžu sa 29. júna 1934 Mijuki zrazil s torpédoborcom Inazuma a po kolízii sa potopil. Presné údaje o počte obetí neexistujú, ale pravdepodobne zahynulo najmenej 5 námorníkov.
Torpédoborec Inazuma mal po kolízii ťažko poškodenú prednú časť, stratil chod a ťažký krížnik Nači ho musel odvliecť do Saseba, kde následne podstúpil rozsiahle opravy. Mijuki bol jediným moderným torpédoborcom, ktorý sa nedožil druhej svetovej vojny a tiež to bol jediný prípad straty torpédobrca pri zrážke s iným torpédoborcom.
Dňa 15. augusta 1934 bol Mijuki vyškrtnutý zo zoznamu lodí cisárskeho námorníctva.
Karamanliovia

Karamanliovia (zastarano Karamani, gr. Καραμανλήδες - Karamanlides, tr. Karamanlılar) sú etnickí Gréci, pôvodom z Anatólie, ktorí do Grécka prišli v roku 1923 po Grécko-tureckej výmene obyvateľstva. Rozprávali po turecky, ale vyznávali grécke ortodoxné náboženstvo.

Dejiny

Karamanliovia žili predovšetkým v centrálnej a južnej Anatólii v kraji Kapadócia, Pisídia a Kilikia. V južnej Pisídii žili Gréci už od mykénskeho obdobia, konkrétne tu žil grécky kmeň Achájcov. V Kilíkií žili Gréci od gréckej kolonizácie a pribudlo ich ešte po výpravách Alexandra Veľkého. Do Kapadócie prišli Gréci aj počas helenizmu, po Alexandrových výpravách, kde sa premiešali s pôvodným obyvateľstvom a helenizovali ho. Už od 1 stor. sa tu rozmáha kresťanstvo. Od 11 stor. sem však začínajú prenikať Turci a väčšina Grékov zo strednej Anatólie sa islamizovala a teda poturčila. Menšina kresťanských Grékov, teda predkovia Karamanliov, začala rozprávať po turecky, ale uchovali si svoju grécku identitu a náboženstvo. Na zápis turečtiny však používali grécku abecedu. Karamaliovia, tak ako aj iní Maloázijskí Gréci, tvorili predovšetkým vzdelanú vrstvu obyvateľstva. Často to boli bohatí obchodníci, podnikatelia, lekári, právnici, spisovatelia a filozofi. V 20 stor. boli ich najdôležitejšími mestami Adana, Antalya, Alanya, Filadelfia, Isparta, Kesaria, Konya či Mersin. Sami seba označovali ako tureckohovoriacich kresťanov gréckeho pôvodu. V roku 1923 boli súčasťou Grécko-tureckej výmeny obyvateľstva, bolo ich približne 100 000 a boli usadení v Macedónii, Trácii a v Atike.
Blaise-sous-Arzillières

Poloha

Obec má rozlohu 6,89 km². Najvyšší bod je položený 161 m n. m. a najnižší bod 100 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 335 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Rybár sivý

Výskyt a stav na Slovensku

Rybár sivý len málo zalieta do vnútrozemia, na Slovensku je veľmi zriedkavý, je známych sedem pozorovaní, z nich dva spadajú do obdobia mapovania v rokoch 1980 - 1999, v júli 1985 bolo pozorovaných päť jedincov na Senianskych rybníkoch a koncom mája 1996 boli videné dva jedince na Dunaji na Hrušovskej zdrži. Štvrté pozorovanie pochádza z Hrhovských rybníkov z júna 2009, kedy boli videné 2 dospelé a 2 nedospelé jedince. Ďalšie dva údaje pochádzajú z júla 2012, druh bol pozorovaný na Vodnom diele Gabčíkovo a Vodnom diele Kráľová. Siedme pozorovanie pochádza takisto z júla z Dunaja, v roku 2014 bol videný dospelý jedinec pri Hrušovskej zdrži. 
Ekosozologický status v roku 1995 Im - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D - ustupujúci druh.
Entertainment Software Rating Board

The Entertainment Software Rating Board (ESRB) je organizácia, ktorá udeluje ratingy počítačovým a podobným hrám v USA a Kanade.
Notre-Dame-de-Monts

Poloha

Obec má rozlohu 20,62 km². Najvyšší bod je položený 20 m n. m. a najnižší bod 1 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 866 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Stephen Beda

Životopis

Narodil sa v rodine slovenských prisťahovalcov v kanadskom Fort William, ktoré je dnes súčasťou mesta Thunder Bay v štáte Ontário. V meste žila početná slovenská komunita. Otec Anton Beda pochádzal z oravskej obce Dlhá a spolu s manželkou Hanou Lofajovou pôvodom z Podbiela prišli do Kanady v roku 1906. Mali 9 detí a viaceré z nich sa venovali hokeju. Ako mladého si ho vyhliadol tím Chicago Blackhawks no v NHL si nikdy nezahral. Po pôsobení na farme Eagle River hrával za Chicago Butterfingers a niekoľko klubov v štáte Minnesota. Keď v roku 1936 navštívil vlasť rodičov, angažoval ho tím LTC Praha kde hrával v obrane spolu s Bucknom. Získal dva tituly majstra Česko-Slovenska v sezónach 1936/37 a 1937/38. Po skončení kariéry pôsobil ako tréner, rozhodca a podnikal.

Reprezentácia

V česko-slovenskej reprezentácii odohral jeden zápas, neskóroval. 29. novembra 1936 nastúpil proti Švajčiarsku v Zürichu (zápas sa skončil 1:1).
Sásdsky obvod

Sásdsky obvod (maď. Sásdi kistérség) je bývalá administratívna jednotka v Maďarsku v Baranskej župe. Jeho sídlom bolo mesto Sásd. Obvody boli zavedené v roku 1994 a zanikli v roku 2014, kedy ich nahradili okresy.
Quartier des Quinze-Vingts

Quartier des Quinze-Vingts (štvrť Pätnásť-Dvadsať) je 48. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 12. obvodu.
Má rozlohu 123,6 ha a nepravidelný tvar. Jej hranice tvoria rieka Seina na juhozápade, Boulevard de la Bastille na západe, Rue du Faubourg-Saint-Antoine na severe, Rue Chaligny na východe a Rue Villiot a Rue de Rambouillet na juhovýchode.
Štvrť nesie meno podľa starého ústavu pre nevidiacich Hôpital des Quinze-Vingts, ktorý tu sídlil do roku 1780. Jeho meno bolo odvodené od číslovky 300 (15 x 20), lebo bol určený pre 300 ľudí.
Gueytes-et-Labastide

Poloha

Obec má rozlohu 4,81 km². Najvyšší bod je položený 500 m n. m. a najnižší bod 340 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 42 obyvateľov (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Selce (okres Banská Bystrica)

Polohopis

Obec sa nachádza na južnom okraji Starohorských vrchov, v údolí Selčianskeho potoka, asi 5 km severovýchodne od centra Banskej Bystrice. Južne sa nachádza Senica, mestská časť Banskej Bystrice, cez ktorú vedie do obce cesta III. triedy, napojená na cestu I/66 a rýchlostnú cestu R1.

Dejiny

Dôkazy o najstaršom osídlení chotára Seliec sa v podobe nálezov črepov z laténskej doby, no tiež rímskych mincí a šperkov našli v lokalite Hrádok, ktorá je miestnymi nazývaná aj ako Staré Selce. Názov pochádzajúci od staroslovanského termínu selo s významom osada, posúva vznik obce do obdobia pred 10. storočie. V stredoveku viedla poblíž Seliec významná cesta Magna via, ktorá spájala Pohronie s Liptovom.
Prvá písomná zmienka o obci Zolio sa zachovala z roku 1332, kedy tu už stála fara i kostol. V listine kráľa Karola Róberta z 11. novembra 1340 sa spomína ako Scelce, v roku 1406 ako Zelcze, v roku 1786 ako Selecz a v listinách z roku 1808 sa už vyskytuje v aktuálnej podobe Selce. Obec mala poľnohospodársky charakter a patrila ľupčianskemu panstvu. Od 15. do 18. storočia bola majiteľom miestneho majera rodina Seleckých, po rozpade panstva boli v roku 1876 majetky rozpredané tunajším obyvateľom.

Symboly obce

Erb, pečať a vlajka obce vychádzajú z predlôh, ktoré vznikli v 18. storočí.

Erb

Erb obce má tvar červeného štítu, na ktorom dominuje strieborné srdce na zlatom pruhu, z ktorého vyrastajú tri strieborné kvety so zlatými stopkami a listami.

Vlajka

Vlajka obce Selce má päť pozdĺžnych pruhov v bielej, červenej, žltej, bielej a červenej farbe. Má tri cípy, vytvorené dvojicou zástrihov do tretiny vlajky, ktorá má pomer strán 2:3.

Pečať

Okrúhla pečať má kruhopis OBEC SELCE a uprostred obecný symbol v podobe trojice kvetov, vyrastajúcich zo srdca. Priemer pečate je 35 mm.

Kostol sv. Cyrila a Metoda

Miestny rímskokatolícky kostol sv. Cyrila a Metoda je gotická stavba s polygonálnym ukončením presbytéria a predstavanou vežou asi zo začiatku 14. storočia. Pôvodné patrocínium bolo Všetkých svätých. Kostol sa nachádza v opevnenom areáli na vyvýšenine uprostred obce. V období neskorej gotiky bol kostol viackrát upravovaný. Z obdobia okolo roku 1470 pochádza sedlový portál s reliéfom jeleňa, dnes na severnej stene sakristie. Z gotickej etapy sa dochovala rebrová klenba presbytéria a výklenkové pastofórium. Pôvodný gotický oltár je dnes súčasťou muzeálnych zbierok v Banskej Bystrici. V rokoch 1577 až 1673 bol kostol evanjelický. Ku zmene patrocínia kostola došlo v roku 1863 v súvislosti s oslavami tisíceho výročia príchodu solúnskych bratov, jedná sa o prvé patrocínium sv. Cyrila a Metoda na území Slovenska. K neogotickej prestavbe kostola došlo po požiari v roku 1877. V tomto období rozšírili loď západným smerom a postavili novú vežu.
Ladislav Čunderlík

Životopis

Absolvent učiteľského ústavu v Banskej Bystrici. Od 1927 učiteľ, neskôr správca školy v Podkriváni, od 1934 v Lučenci. Zaoberal sa literárnou históriou, pedagogikou, folklórom, jazykovedou a pod. na regionálnej základni.
Organizátor Speváckeho zboru slovenských učiteľov, účastník mnohých koncertov o ktorých písal v odbornej tlači. Redaktor Meštianskej školy, prílohy Slovenského učiteľa. Autor zbierky básní obsahujúcej príležitostnú vlasteneckú lyriku ovplyvnenú tvorbou Martina Rázusa, ako aj intímnu a prírodnú lyriku, tvorca biografie A.E. Timku a scénickej zbierky na pomoc školským kultúrnym podujatiam. Prispieval odbornými článkami do viacerých slovenských periodík.
Laumesfeld

Poloha

Obec má rozlohu 8,3 km². Najvyšší bod je položený 306 m n. m. a najnižší bod 234 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 249 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Karabulak

Karabulak (po rusky: Карабулак) je mesto v ruskej republike Ingušsko. Leží na rieke Sunža pár kilometrov východne od hlavného mesta Magas na železničnej trati spájajúcu Groznyj a Beslan. Žije tu 35 073 obyvateľov (2008), počet sa v 90-tych rokoch strojnásobil kvôli imigrácií utečencov zo susedného Čečenska. Štatút mesta má od roku 1995. Nachádza sa tu chemická továreň.
Music for the Masses

Popularita v USA

Album sa umiestnil na najlepších miestach v hitparádach USA, na ktorých sa dovtedy skupina umiestnila (35. v Billboard 200). Obsahoval viac hitových singlov, než ktorýkoľvek ich predchádzajúci album, aj keď mali v minulosti niekoľko priemerne populárnych singlov („People Are People“ z Some Great Reward, ktorý dosiahol 13. v Billboard Hot 100), všetky ich tri single sa umiestnili v Hot 100, čo bol ďalší dôležitý krok pre Depeche Mode.
Prvý singel tohto albumu „Strangelove“ dosiahol len 76. miesto v rebríčku a udržal sa v ňom len 6 týždňov. Nasledoval singel „Never Let Me Down Again“, ktorý sa umiestnil sa 63. mieste, pričom bol v rebríčku 10 týždňov. Jeho úspech nasledoval singel „Behind the Wheel“, ktorého umiestnenie bolo podobné. Toto popohnalo „Strangelove“ na 50. miesto, čím sa z neho stal najlepšie umiestnený singel z albumu.
Podobne úspešný bol album aj v britskej hitparáde. Hoci žiaden singel neprekonal výšiny, ktorých sa dotkli ich predchodcovia z čias ranej tvorby Depeche Mode, singel „Strangelove“ bol druhým najlepšie umiestneným od roku 1984, keď sa vyšplhal na 16. pozíciu. Ostatné single sa v britskej hitparáde dostali medzi prvých dvadsať. Samotný album dosiahol len 10. priečku.
Mons (Hérault)

Poloha

Obec má rozlohu 22,32 km². Najvyšší bod je položený 1 054 m n. m. a najnižší bod 117 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 574 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Devízový kurz

Devízový kurz je menový kurz pre bezhotovostné konverzie.
Rozlišujeme nákupný (ask) a predajný (bid) devízový kurz. Bezhotovostné konverzie mien (devízové konverzie) vykonávajú podľa zákona o platobných službách platobné finančné inštitúcie, medzi ktoré patria banky a iní účastníci trhu s platným povolením. Devízový kurz vzniká vzájomným pôsobením ponuky a dopytu po danej mene účastníkmi menového trhu.