google/wiki40b huggingface dataset:
Opátka (okres Košice-okolie)

Dejiny

Prvá zmienka o obci je datovaná v roku 1324, kde sa spomína ako Apokapotoka  - čo je pôvodný starosloviensky názov odvodený od slova Opoka. Opoka znamená kameň, skala, skalná riečka. Od r.1390 osada nesie už len názov Opoka. Už v roku 1311 je však spomínaný les - Silva Nigra (čierny les), ktorý získalo mesto od kontroverzného palatína Omodeja.
Zvláštnosťou je, že Opátka bola dlho rozdelená na 2 časti - Moldavskú a Spišskú župu, pričom obe mali svoj mlyn, cintorín aj krčmu. V roku 1808 - v čase rozkvetu baníctva bola najviac obývaná - okolo 500 ľudí (v súčasnosti ich je okolo 86). V tom čase mala obecného richtára, bubeníka, pastiera.
Po zastavení ťažby medenej rudy a následnom odstavní a zrušení medenej huty (zrejme kvôli nerentabilnosti) niekedy koncom 19. storočia Opátka postupne hospodársky, ekonomicky i spoločensky upadala. Obživou zostali miestne lesy a v nich pestovné a ťažbové práce a muži nachádzali prácu aj v baniach v susednej obci Zlatá Idka. Neskôr sa zamestnali aj v zlievárenskej fabrike v susednej obci Košické Hámre. Okolo roku 1930 mala obec Opátka už iba okolo 150 – 160 obyvateľov. 1868 bola obec premenovaná na dnešnú Opátku.
Úverový limit

Úverový limit je maximálna výška úveru, ktorú finančná inštitúcia alebo iný veriteľ poskytne dlžníkovi. Príkladom úverového limitu je maximum peňazí, ktoré banka dovolí držiteľovi karty vybrať naraz z jeho kreditnej karty.
Tento limit sa odvíja od viacerých faktorov počínajúc výškou príjmov a zadĺženia, ďalej od schopnosti splácať úver a tiež z úverovej minulosti žiadateľa.
Mayac

Poloha

Obec má rozlohu 11,28 km². Najvyšší bod je položený 230 m n. m. a najnižší bod 110 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 298 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Salouël

Poloha

Obec má rozlohu 4,58 km². Najvyšší bod je položený 105 m n. m. a najnižší bod 27 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 4 362 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Saint-Just (Ain)

Polohopis

Saint-Just má rozlohu 3,38 km². Najvyšší bod je položený 268 m n. m. a najnižší bod 235 m n. m.

Obyvateľstvo

Saint-Just má 878 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Zdroje: INSEE
Verdon (Marne)

Poloha

Obec má rozlohu 11,39 km². Najvyšší bod je položený 231 m n. m. a najnižší bod 125 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 177 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Langé

Poloha

Obec má rozlohu 20,63 km². Najvyšší bod je položený 177 m n. m. a najnižší bod 105 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 297 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Fillé

Poloha

Obec má rozlohu 10,07 km². Najvyšší bod je položený 73 m n. m. a najnižší bod 35 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 512 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Wiesviller

Poloha

Obec má rozlohu 8,83 km². Najvyšší bod je položený 342 m n. m. a najnižší bod 225 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 032 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Valle-d’Alesani

Poloha

Obec má rozlohu 9,59 km². Najvyšší bod je položený 1 056 m n. m. a najnižší bod 271 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 142 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Lombron

Poloha

Obec má rozlohu 24,11 km². Najvyšší bod je položený 134 m n. m. a najnižší bod 59 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 962 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Kuçovë (okres)

Kuçovë (alb.: Rrethi i Kuçovës) je okres v Albánsku. Počet obyvateľov je 35 000 (2004 odhad), a rozloha 112 km². Nachádza sa v strede krajiny, jeho hlavné mesto je Kuçovë.
Talant

Poloha

Obec má rozlohu 4,9 km². Najvyšší bod je položený 405 m n. m. a najnižší bod 243 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 11 638 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Elektroinštalačný materiál

Elektroinštalačný materiál je termín, ktorým označujeme elektrotechnické súčiastky, prístroje či spotrebiče využívané pri zavádzaní domovej, bytovej ale aj vonkajšej elektroinštalácie. Často sa tento termín vzťahuje len na materiál s ktorým dokáže pracovať aj človek bez nejakej väčšej odbornej znalosti. Elektroinštalačný materiál je vymedzený normou alebo predpisom tej danej krajiny pre ktorú bol materiál vyrobený. Ide o označenie používané predovšetkým v obchodnom styku, hlavne k odlíšeniu od iného druhu tovaru.
Réau

Poloha

Obec má rozlohu 13,32 km². Najvyšší bod je položený 94 m n. m. a najnižší bod 82 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 061 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Loppiano

Loppiano je komunitné mestečko Hnutia fokoláre v Toskánsku. Bolo založené v roku 1964, ako prvé z mestečiek hnutia.
Mestečko vzniklo v obci Incisa in Val d'Arno na pozemkoch, ktoré hnutiu daroval Eletto Folonari. V Loppiane žije trvale asi 200 osôb, ďalších 600 tam žije prechodne počas školení. Vznikli tu hudobné skupiny Gen Rosso a Gen Verde. V auguste 2006 mestečko 4 000 mladých účastníkov medzinárodného zhromaždenia skautov RoverWay'06.
Obyvatelia Loppiana pracujú v niekoľkých podnikoch v rôznych pracovných oblastiach: poľnohospodárstvo (víno, olivový olej, med), remeselníctvo (drevovýroba, textilná výroba, dekorácie), umenie.
Sargasové more

Sargasové more leží v strednej časti severného Atlantiku blízko Bermúd. Je ohraničené oceánskymi prúdmi: zo západu Gofským prúdom, zo severu Severoatlantickým prúdom a z juhu Severným rovníkovým prúdom.
Sargasové more je veľmi slané a často je opisované ako takmer bez života, väčšinu rastlinnej biomasy tu predstavujú riasy rodu Sargassum, ktorých je v tomto mori veľké množstvo a dali mu meno.
Sargasové more je dôležité pre životný cyklus.
Le Tour-du-Parc

Poloha

Obec má rozlohu 9,3 km². Najvyšší bod je položený 17 m n. m. a najnižší bod 0 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 1 105 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Malajské súostrovie

Malajské súostrovie je najväčšie súostrovie na Zemi. Ležia na ňom štáty Malajzia, Filipíny, Indonézia, Singapur a Brunej.
Jeho rozloha je 2 000 000 km² a tvorí ho cca 25 tisíc koralových a sopečných ostrovov a menších súostroví. Žije tu 350 miliónov obyvateľov.
Vyšeslav Vladimirovič

Vyšeslav Vladimirovič (* 977 - † 1010, Novgorod), novgorodské knieža a najstarší syn Vladimíra I. Veľkého a jeho varjagskej manželky Olavy, ktorú niektorí historici považovali za Češku.

Život

Po smrti Vyšeslava Vladimiroviča sa trón novgorodského kniežatstva obsadil Jaroslav I. Múdry, hoci kandidátov medzi jeho bratmi bolo viac. Tí sa však z rôznych dôvodov nemali možnosť získať trón. Izjaslav I. Vladimirovič umrel v roku 1001 a Sviatopolk I. bol po roku 1013 eskortovaný k otcovi Vladimírovi I. do Vyšgorodu, kde bol strážený.
Existuje aj oveľa skoršia verzia Vyšeslavovej smrti. Podľa výkladov varjagských ság vdova kráľa Švédska Erika IV. Víťaza Sigrid nesúhlasila s dvorením kniežaťa Vissawalda (Vyšeslav Vladimirovič) a v roku 955 ho upálila a za manžela si vzala dánskeho kráľa Svena I..
Vignieu

Poloha

Obec má rozlohu 9,4 km². Najvyšší bod je položený 444 m n. m. a najnižší bod 220 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 897 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Koruna slovenská

Koruna slovenská (skratka: Ks) bola mena vojnovej Slovenskej republiky v rokoch 1939-1945. Koruna slovenská nahradila predtým používanú česko-slovenskú korunu.

Výmenný kurz voči Ríšskej marke

Spočiatku sa koruna slovenská vymieňala rovnako ako koruny Protektorátu Čechy a Morava v kurze 10 korún za 1 ríšsku marku. To sa však zmenilo po Salzburských rokovaniach v lete 1940 a od 1. októbra 1940 bol voči ríšskej marke stanovený kurz na 11,62 Ks za 1 RM, pričom výmenný kurz protektorátnej meny voči ríšskej marke zostal nezmenený. Množstvo obeživa sa od apríla 1939 do marca 1945 zvýšilo 9,5 násobne.

Mince

V roku 1939 boli zavedené mince o hodnote 10 halierov, 5 a 20 korún, neskôr aj 20 a 50 halierov a 1 koruna v roku 1940. 10 a 20 halierové mince boli z bronzu, 50 halierová a 1 korunová medeno-niklová. 5 korunová minca bola z niklu a 20 korunová minca bola zo striebra. V roku 1942 boli zavedené zinkové 5 halierniky a hliník nahradil bronz v 20 haliernikoch. Hliníkové 50 halierniky nasledovali v roku 1943. Strieborné 10 a 50 korunové mince boli zavedené v roku 1944. Ich zavedením sa Peter Zaťko a Imrich Karvaš pokúšali zmenšiť vývoz drahých kovov zo Slovenska do Tretej ríše.
Oproti predvojnovým česko-slovenským korunám, mala koruna slovenská aj mincu s hodnotou 50 Ks, obsah striebra v 10 a 20 Ks minciach bol postupne znížený zo 700 ‰ na 500 ‰ a 5 Ks navyše zmenšilo svoju fyzickú veľkosť. Mince navrhovali Anton Hám, Andrej Peter, Gejza Angyal, Ladislav Majerský a František Štefunko. Mince boli vyrábané v Kremnickej mincovni.

Bankovky

V roku 1939 sa spočiatku používali česko-slovenské bankovky hodnoty 100, 500 a 1000 korún, avšak s dočasnou potlačou prvej Slovenskej republiky. Do konca roku krajina zaviedla vlastné 10 a 20 korunové bankovky. Nasledujúceho roku Slovenská národná banka uviedla 50, 100 aj 1000 korunovú bankovku, ktorú v roku 1941 doplnila aj 500 korunáčka a 5000 korunáčka v roku 1944. V roku 1945 boli zavedené aj 5 korunové bankovky.
Massognes

Poloha

Obec má rozlohu 13,59 km². Najvyšší bod je položený 140 m n. m. a najnižší bod 90 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 278 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Danila Valierievič Kozlovskij

Život a kariéra

Danila Kozlovskij sa narodil v Moskve. Jeho matka Nadežda Zvenigorodskaja je divadelná herečka a jeho otec, Valerij Kozlovskij bol profesorom na Moskovskej štátnej univerzite so špecializáciou na marketing a masové komunikácie. Má staršieho brata Jegora a mladšieho brata Ivana. Od mladého veku navštevoval hudobnú školu, učil sa hrať na saxofón.
V roku 1996 bol prijatý do Kronshtadt námornej vojenskej školy, ktorú navštevoval až do ukončenia štúdia v roku 2002. Po promócii imatrikuloval na Saint Petersburg State Theatre Arts Academy, pod vedením Leva Dodina. Počas svojho štvrtého roka debutoval na scéne Theatre de l'Europe, hral úlohu Edgara v hre Kráľ Lear (2006). Rola mu priniesla jeho prvé divadelné ocenenie: zvláštnu cenu odbornej rady "Golden SOFIT" (top-hodnotená divadelná cena v Petrohrade) pre najlepší debut.
V rovnakom roku tiež získal jeho prvý film ocenenie - "White Elephant Award" za najlepšiu hlavnú úlohu (vo filme Garpastum, 2006). Získal cenu "Golden Eagle Award" za "Dukhless" (2012, nominácia "Best Cinema").
Tri klenoty

Tri klenoty vo vadžrajánovom budhizme

Súčasťou budhistického útočiska na diamantovej ceste sú aj tri korene, ktorými sú láma (tib., učiteľ), jidamy a ochrancovia. Sú zdrojom požehnania, metód a ochrany.
Krédo

Vznik

Pôvodne bolo od kandidátov na krst vyžadované krátke zhrnutie viery. Toto sa v detailoch líšilo podľa miesta. Od 4. storočia (prvý nicejský koncil) sa začalo zjednocovať. Postupne sa Apoštolské vyznanie viery v západnej cirkvi a Nicejsko-carihradské vyznanie viery vo východných cirkvách stalo jediným používaným pri krste a tento stav trval až do zmien počas 2. vatikánskeho koncilu (v pravoslávnych cirkvách dodnes).
Recitovanie vyznania počas liturgie (omše) pochádza asi z 5. storočia, najprv to bol miestny zvyk vo východných cirkvách. Do rímskokatolíckej omše bolo zahrnuté od roku 1014.
Hrasť

Hrasť alebo hrast je relatívne vyššie položená tektonická štruktúra, ktorá vznikla sústavou rovnobežných zlomov - poklesov, s najvyššie položenou kryhou v strede, z oboch strán je ohraničený poklesnutými kryhami - grábenmi. Hraste vznikajú najčastejšie pri extenzii - rozťahovaní zemskej kôry. Vyvýšený blok je časť kôry, ktorá všeobecne zostala v pôvodnej pozícii, alebo bola relatívne vyzdvihnutá oproti vedľajším blokom, ktoré poklesli.  
Typickým príkladom hrastí sú Vogézy a Schwarzwald ale i Slovenské jadrové pohoria, ktoré sú však zvláštnym prípadom, tzv. asymetrickej hraste (nem. Pultscholle).
Hrasť je termín odvodený z nemeckého slova horst - orlie hniezdo, ktoré je na vyvýšenom mieste.

Vznik

Pri extenzii kôry čistým strihom vzniká párový systém rovnocenných poklesov a tvoria sa klasické symetrické grábeny striedajúce sa s hrasťami. Tento typ hrastov, ktoré vzniknú relatívnym poklesom susedných blokov sa v označuje aj ako automorfné hrasty. Pri čistom strihu však môže dôjsť aj k opačnému javu, kedy elevácie vznikajú vysunutím blokov obmedzených prešmykmi. Takéto opačné hraste sú označované ako xenomorfné hraste. Na základe smeru extenzie možno rozoznať i symetrické (extenzia v oboch smeroch) a asymetrické hraste (extenzia mala jeden smer). Hraste sú typické pre alpinotypnú tektoniku.

Hraste a vyhľadávanie uhľovodíkov

Vo viacerých riftových panvách vo svete, sa väčšina nájdených uhľovodíkov nachádza v konvenčných tzv. štruktúrnych pasciach ktoré sú geneticky zviazané s hrasťami. Napríklad väčšina ropy nájdenej v Sirtskej panve v Líbyí sa nachádza v hrasťových blokoch ako je Zeltenská platforma, Dahraská platforma a menších hrastiach ako je Gialská vyvýšenina a Bu-Attifelský chrbát.
Anton Habovštiak

Život a dielo

Narodil sa na Orave v roľníckej rodine. Navštevoval Gymnázium v Trstenej a v Dolnom Kubíne a v rokoch 1946 – 1951 filozofickú fakultu Slovenskej univerzity v Bratislave. 
Po ukončení štúdia na fakulte pracoval do roku 1994 v Jazykovednom ústave Ľudovíta Štúra SAV. Zaoberal sa dialektológiou slovenského jazyka a pracoval na medzinárodnom všeslovanskom jazykovom atlase. Spracoval najmä oravské nárečia a nárečia Gemeru. 
Základné prvky slovenských nárečí zhodnotil v práci Atlas slovenského jazyka. Práca má mimoriadny význam, pretože poukazuje na pôvod slovenského jazyka vôbec a na základe slovotvorných prejavoch považuje západné Slovensko za najstaršie slovanské osídlenie. 
Anton Habovštiak veľmi horlil za zachovanie nárečových prvkov v spisovnej slovenčine, do čoho veľmi nabádal spisovateľov, novinárov i publicistov. Poukazoval na to, že ide o obrovské národné bohatstvo vytvorené po stáročia našimi ľuďmi. 
Jeho veľmi rozsiahla a dôkladná práca sú Oravské nárečia, kde aj tieto delí na dolnooravské, stredooravské a hornooravské. Materiál, ktorý sa v prácach nachádza sám osobne zozbieral. Sú tu aj veľmi cenné autentické nárečové ukážky z jednotlivých oblastí ale aj dedín od miestnych rozprávačov. Tie využil ešte v ďalšej svojej práci Oravci o svojej minulosti, kde sa nachádzajú zvyky, obyčaje, veršovanky a texty pri rôznych príležitostiach i v ročných obdobiach. 
Osobitnou oblasťou jeho odbornej práce bolo pôsobenie v medzinárodnom komitéte pre všeslovanský jazykový atlas. Tejto činnosti sa venoval viac ako 30 rokov. Bol stálym zástupcom Slovenska v tejto inštitúcii, ktorá zahrňovala odborníkov zo všetkých slovanských krajín a rečových skupín. Výsledkom bola ucelená práca aká nemá v doterajších dejinách slovanstva obdobu. Počas jazykovedného výskumu a návštev jednotlivých dedín a miest v stykoch s roľníkmi, pastiermi, drevorubačmi, pltníkmi a remeselníkmi zachytil stovky najrôznejších povestí, rozprávok aj mýtov, ktoré spracoval v osobitných zbierkach nielen z Oravy, ale aj z celého Slovenska v desiatkach kníh.
Ako prvá mu vyšla v roku 1963 zbierka: Pastierik a zbojníci. Nasledovali desiatky zbierok, z ktorých je hodné spomenúť aspoň: Poklad nad všetky poklady, O kaštieli v šírom poli, Tri píšťalôčky, Kukučkine slzy, Zakliate ovečky pod Rozsutcom a iné. Osobitnú časť jeho diela tvoria eseje z konkrétneho života a romány. Takými sú: Dni sviatočné a všedné, Oravské chodníčky, Kráľ nad kráľmi sa narodil a podobne. Mnohé z nich boli publikované v dennej tlači. Mimoriadny význam má román Plátenícka pieseň zo života oravských plátenníkov z hornej Oravy. Novely a poviedky zo života oravského i slovenského človeka spracoval v zbierkach: Volanie domova, Aj také sú božie cesty, Mať moja, mať moja a podobne. Anton Habovštiak zomrel 14. apríla 2004 v Bratislave.
Manželka Katarína Habovštiaková napísala autobiografické dielo Môj život s Antonom Habovštiakom (2009) v ktorom sumarizuje manželovu prácu a životné osudy.
Henry Fonda

Rodinný život

Narodil sa v meste Grand Island v Nebraske Williamovi Braceovi Fondovi a Herberte Krueger Jaynes v druhom roku ich maželstva.
Fondova rodina emigrovala do USA v 17. storočí a usídlili sa v meste, ktoré je dnes známe ako Fonda, New York.
Ako mladík v Nebraske bol Fonda akívny v organizácií skautov v USA, bol scoutmaster. Fonda uvádza vo svojej autobiografii, že ho otec zobral pozrieť sa na následky lynčovania. Toto rozzúrilo Fondu natoľko, že toto spoločenské uvedomenie predsudkov zostalo v ňom počas jeho celého života. Neskôr študoval na University of Minnesota, ale školu nedokončil.
Bol otcom rodiny slávnych hercov a herečiek, vrátane dcéry Jane Fondovej, syna Petra Fondu, vnučky Bridget Fondovej a vnuka Troya Garityho.

Kariéra

S herectvom začal ako 20-ročný, keď Dodie Brando, priateľka Fondovej mamy potrebovala obsadiť rolu mladého herca vo filme You and I v Omaha Community Playhouse.
Fonda sa prvotne presadil na Broadwayi a v Hollywoode debutoval v roku 1935. Jeho kariéra sa dostala na vrchol v 40-rokoch, keď bol nominovaný na Oscara za film The Grapes of Wrath, ktorý bol adaptáciou románu Johna Steinbecka. Počas šiestich dekád pôsobenia v Hollywoode účinkoval Fonda v klasických filmoch ako The Ox-Bow Incident, Mister Roberts, a 12 Angry Men. Neskôr Fonda hral vo filmoch s ťažšími, temnejším rolami, ako vo filme Sergio Leoneho Vtedy na Západe (kde hral zločinca, ktorý zabíja ľudí) a s ľahšími rolami v rodinných komédiách ako napríklad Yours, Mine and Ours (kde hral s Lucille Ballovou).
V roku 1999 bol šiesty v rebríčku Najlepších hercov všetkých čias Amerického Filmového inštitútu.
Priatelia a rodina ho často prezývala "Hank".
Barrandov Studio

Barrandov Studio je spoločnosť, ktorá vlastní niekoľko známych filmových štúdií v Prahe. Tieto filmové ateliéry sú najväčšie v Česku a jedny z najväčších v strednej Európe.
Rustroff

Poloha

Obec má rozlohu 3,23 km². Najvyšší bod je položený 358 m n. m. a najnižší bod 147 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 544 (2009).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Arutua

Geografia atolu

Atol má približne oválny tvar, s veľmi tenkým prstencom k pomere k celkovej rozlohe. Má približne 32 km na dĺžku a 27 km na šírku. Jeho lagúna má jediný hlbší splavný vstup na východe atolu, nazývaný „Manina“. Prstenec atolu je, podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Fakarava, Kaukura, Toau, Faaite, Tahanea a i.) z južnej strany tvorený nízkym koralovým útesom, umiestneným iba tesne na úrovni hladiny oceánu. Zo severnej strany tvorí prstenec atolu rôzne dlhé pásy súše s vegetáciou a malé ostrovčeky (polyn. „motu“), prerušované plytkými prieplavmi.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej len tesne pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria 1,38 km a jej vek sa odhaduje na 60,2 až 62,1 mil. rokov.

Dejiny

Prvá písomná zmienka je od holandského moreplavca Jakoba Roggeveena z 27. mája 1722. Ďalší známy zápis do lodného denníka a máp vykonal James Cook 19. apríla 1774, nasledovaný nemeckým moreplavcom v ruských službách, Ottom von Kotzebuem 23. apríla 1816. V záznamoch návštevy atolu sú ešte mená ako Frederick Beechey (1826) alebo Charles Wilkes s dvoma návštevami, 7. septembra 1839 a 13. decembra 1840.
V 19. storočí, keď sa Arutua stala francúzskym územím, produkovala približne 8 ton kokosového oleja (1860) perleť a perly.
V súčasnosti je najobývanejšou osadou Rautini, ktorá je zároveň aj komunitným centrom a je situovaná na východnom páse súše prstenca atolu, hneď vedľa splavného vstupu do lagúny.

Ekonomika

Na atole žilo v roku 2012 takmer 700 obyvateľov. Ekonomicky komunita prosperuje najmä produkciou perál z hlavnej farmy Nauta, v menšej miere z príjmov z turistiky, produkcie kopry a rybolovu.
Atol bol v roku 1983 ťažko poškodený cyklónou. Obnova zahŕňala a vybudovanie letiska, ktoré bolo uvedené do prevádzky v roku 1984.

Administratívne a geografické členenie

Geograficky patrí atol Arutua k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Niau, Toau, Apataki, Kaukura, Mataiva, Tikehau, Rangiroa a Makatea.
Administratívne je atol centrom rovnomennej komunity, kde patria ešte atoly Apataki a Kaukura.
Tréjouls

Poloha

Obec má rozlohu 13,86 km². Najvyšší bod je položený 255 m n. m. a najnižší bod 111 m n. m.

Obyvateľstvo

Počet obyvateľov obce je 255 (2011).
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Zdroje: INSEE
Latinská literatúra

Literatúra latinská je najvýraznejšia zložka európskej kultúry, čo je dané tým, že latinčina bola nielen materským jazykom obyvateľov Ríma a neskôr Rímskej ríše, ale stala sa na dlhé stáročia jazykom tej časti Európy, ktorá bola pod vplyvom západnej časti Rímskej ríše.
Preto je latinská literatúra po všetkých stránkach neobyčajne rozsiahla - časovo, teritoriálne, žánrovo a samozrejme aj šírkou námetov a ideí. Ako zložka antickej kultúry, stredovekej kultúry i novovekej kultúry poznamenala aj kultúru súčasnú.
Zábiedovo

Symboly obce

Erb tvorí žltá postava jeleňa, osadená zo stredu na ľavú stranu, na zelenom pozadí s dvoma bielymi jedľami, z ktorých väčšia je v strede erbu a druhá menšia približne v jednej štvrtine erbu z pravej strany.

Dejiny

Už pri popise hraníc zakladanej Trstenej z roku 1371, sa spomína Zábiedovský potok, v tom čase potok Zavoda, ako hraničný pri popise hraníc novozaloženej Trstenej. Prvá doložená písomná zmienka o obci Zábiedovo, kedy sa jednoznačne toto sídlo spomína v daňovom súpise, pochádza z roku 1567 pod názvom Zawydow. Prvé obydlia sa tu v tých časoch začali stavať na pustých miestach a v hustých lesoch. Prvými osídlencami boli valasi. Obec bola považovaná za veľmi chudobnú. Počas kuruckých bojov dedina spustla a v listinách z roku 1688 sa hovorí, že je úplne zničená a tí, ktorý ostali sa podobajú na žobrákov. Až do zavedenia tereziánskeho urbára spravovali dedinu dediční šoltýsi s menami: Zawidovský, Zavídovský, Zábidovský, Mikula, Balvan atď., potom bola dedina riadená voleným richtárom.
V roku 1728 prestala forma názvu obce Zavidov a zaviedla sa forma Zábido, Zábidov alebo Zábidovo dnes Zábiedovo. Avšak aj v súčasnosti starší ľudia v obci a okolí používajú ako názov obce Zabidovo.

Obyvateľstvo

Prvými osadníkmi boli valasi, neskôr sedliaci zaoberajúci sa poľnohospodárstvom.  
V roku 1715 bolo v Zábiedove asi 230 ľudí, v roku 1778 - 438 ľudí a neskôr r.1828 - 743 ľudí, r.1870 - 531 ľudí, r.1930 - 476 obyvateľov spolu s Hámričkami.

Stavby

Rímskokatolícky kostol Božského srdca Ježišovho s kaplnkou Lurdskej Panny Márie postavený v roku 1931.

Pamiatky

Nehnuteľná kultúrna pamiatka Zvonica s kaplnkou v Hámričkách, zachytená v slovenskej filmovej klasike (Živý bič, Rysavá jalovica)

Školstvo

Základná škola s materskou školou - základná škola pre 1. až 4. ročník, ktorej súčasťou je materská škola, školský klub detí, zariadenie školského stravovania.